ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2677/19

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовом Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось
до Фізичної особи-підприємця Попова Євгенія Івановича
простягнення 16 273,15 грн.
Без виклику учасників судового процесу;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Попова Євгенія Івановича про відшкодування збитків у вигляді вартості втраченого майна у сумі 2 250,00 грн., 9 402,11 грн. заборгованості з орендної плати, а також 282,06 грн. відсотків річних, 917,03 грн. інфляційних втрат та 3 421,95 грн. нарахованого штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконані зобов`язання щодо сплати орендної плати, а також повернення предмету договору оренди.

Ухвалою суду від 27.11.2019 було відкрито провадження у справі № 911/2677/19. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 27.11.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 09600, Київська обл., Рокитнянський район, смт Рокитне, вул. Нижня, 1.

Зазначене поштове відправлення було вручено адресату 10.12.2019, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у повідомленні відмітки про вручення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 27.11.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2014 між Басейновим управлінням водних ресурсів річки Рось (на даний час перейменовано на Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось) (далі - орендодавець, балансоутримувач, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Євгенієм Івановичем (далі - орендар, відповідач) укладено договір оренди № 39/07 (надалі - договір). Пунктами 1 та 2 зазначеного правочину сторони узгодили, що з метою підвищення ефективності використання державного майна й досягнення найбільших результатів господарської діяльності орендодавець передає, а орендар приймає в оренду майно, що перебуває на балансі орендодавця: лодка «Прогрес 2М», 1989 року вводу в експлуатацію, виготовлена із сплавів кольорових металів без двигунів, інвентарний №10510039 (далі - об`єкт оренди, майно). Загальна вартість об`єкту оренди, що передається визначається на підставі Звіту про оцінку складеного 25 липня 2014 року ПП «Експерт ВМ» і відображається в Акті приймання-передачі майна, що додасться до цього договору. Акт прийому-передачі майна подається одночасно з цим договором і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 2.1 договору, вступ орендаря у володіння та користування об`єктом оренди настає одночасно з підписанням сторонами Акту прийому-передачі.

Судом встановлено, що 25.07.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято у користування об`єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі від 25.07.2014, копія якого долучена до матеріалів справи. Зазначений акт з боку сторін підписано без зауважень та заперечень.

Згідно з п. п. 4.1- 4.5 договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунки), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - серпень 2014 року - 225,00 гривень. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У разі користування Майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування. Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Орендна плата незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря протягом дії договору перераховується у 100% розмірі балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 25 числа наступного місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно п. п. 2.5-2.6 договору, об`єкт оренди підлягає поверненню орендодавцеві у випадках: закінченій терміну оренди; припинення дії договору за взаємною згодою сторін; розірвання договору в односторонньому порядку відповідно до п 3.3. договору; загибелі об`єкту оренди в еквіваленті його оціночної вартості; оголошення орендаря банкрутом, припинення його діяльності як суб`єкта підприємницької діяльності. Орендар зобов`язується повернути об`єкт оренди орендодавцю не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту, коли настала одна із подій, визначених у п. 2.5 договору. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту повернення.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу об`єкту оренди.

Цей договір укладено строком на 3 (три) місяці, що діє з 25 липня 2014 року до 25 жовтня 2014 року включно. Термін дії цього договору може бути продовжений за взаємною згодою Сторін (п. п. 3.1, 3.5 договору).

Судом встановлено, що сторони продовжили строк дії договору на два місії з 27.10.2014 по 27.12.2014, шляхом підписання додаткової угоди № 1 від 27.10.2014. Також, додатковою угодою № 2 від 27.12.2014, сторонами досягнуто домовленості щодо подовження строку дії договору терміном на 2 роки, з 27.12.2014 по 27.12.2016. Копії додаткових угод містяться у матеріалах справи.

З урахуванням вищенаведеного, господарський суд встановив, що, починаючи з 28.12.2016, договір оренди № 39/07 від 327.04.2014 припинив свої дію.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір оренди № 39/07 від 327.04.2014, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди майна.

Позивачем подано зазначену позовну заяву до суду про стягнення з відповідача 2 250,00 грн. суми збитків у вигляді вартості неповернутого об`єкту оренди, а саме: лодки «Прогрес 2М», 1989 року вводу в експлуатацію, виготовленої із сплавів кольорових металів без двигунів, інвентарний №10510039, 9 402,11 грн. заборгованості з орендної плати за період з січня 2017 року по липень 2018 року включно, 3% річних у сумі 282,06 грн., 917,03 грн. інфляційних втрат та 3 421,95 грн. штрафу.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Нормами ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:

протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

шкідливий результат такої поведінки (збитки);

причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками;

вина правопорушника.

Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, якщо кредитор пред`являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Як встановлено судом та зазначено раніше, 25.07.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято у користування об`єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі від 25.07.2014, копія якого долучена до матеріалів справи. Зазначений акт з боку сторін підписано без зауважень та заперечень.

Також, господарський суд встановив, що, починаючи з 28.12.2016, договір оренди № 39/07 від 327.04.2014 припинив свої дію.

Відповідно п. п. 2.5-2.6 договору, об`єкт оренди підлягає поверненню орендодавцеві у випадках: закінченій терміну оренди; припинення дії договору за взаємною згодою сторін; розірвання договору в односторонньому порядку відповідно до п 3.3. договору; загибелі об`єкту оренди в еквіваленті його оціночної вартості; оголошення орендаря банкрутом, припинення його діяльності як суб`єкта підприємницької діяльності. Орендар зобов`язується повернути об`єкт оренди орендодавцю не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту, коли настала одна із подій, визначених у п. 2.4 договору. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту повернення.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

На момент розгляду судом спору по суті, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу об`єкту оренди.

Крім того, Рішенням Господарського суду Київської області від 11.09.2017 у справі № 911/2189/17 позов задоволено повністю: вилучено у Фізичної особи - підприємця Попова Євгена Івановича човен "Прогрес 2М", 1989 року вводу в експлуатацію, що виготовлений із сплавів кольорових металів без двигунів, інвентарний номер 10510039 та зобов`язано передати його Басейновому управлінню водних ресурсів річки Рось; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Попова Євгена Івановича на користь Басейнового управління водних ресурсів річки Рось 1600,00грн витрат понесених позивачем у зв`язку з оплатою позову судовим збором. На виконання зазначеного рішення 03.10.2017 судом видано відповідні накази.

Разом із тим, 30.08.2018 державним виконавцем, в рамках виконавчого провадження № 56868947 щодо виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.10.2017 у справі № 911/2189/17, було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, яке він має передати.

17.08.2018 позивачем складено претензію, в якій останній вимагав від відповідача сплатити вартість об`єкта оренди, а також іншої заборгованості за договром оренди, яку було направлено відповідачу 25.07.2019, докази чого містяться у матеріалах справи.

Разом із тим, відповідачем не сплачено вартість об`єкту оренди, а також орендної плати зі штрафними санкціями.

Отже, враховуючи обсяг відповідальності орендаря за договором оренди майна, приймаючи до уваги наведені вище обставини, господарський суд дійшов висновку про порушення Фізичною особою-підприємцем Поповим Євгенієм Івановичем умов укладеного між сторонами правочину в частині не повернення об`єкту оренди, що, у відповідності до зазначених вище норм чинного законодавства, є однією зі складових елементів складу цивільного правопорушення.

При цьому, судом прийнято до уваги, що вартість не повернутого майна та розрахунок розміру збитків(2 250,00 грн.), заявником було визначено виходячи з вартості майна станом на 25.07.2014, визначеної у звіті про оцінку майна човен «Прогрес 2М», копія якого долучена до матеріалів справи.

Дослідивши все вищенаведене у сукупності, господарський суд встановив, що вартість загального розміру неповернутого майна, а саме: лодки «Прогрес 2М», 1989 року вводу в експлуатацію, виготовленої із сплавів кольорових металів без двигунів, інвентарний №10510039 складає 2 250,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наразі, господарський суд зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок між завданими збитками та неправомірними винними діями відповідача полягає в тому, що фактично наведені вище збитки (вартість не повернутого майна) були спричинені саме неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем Поповим Євгенієм Івановичем умов укладеного між сторонами правочину в частині не повернення об`єкту оренди після закінчення дії договору оренди майна.

Отже, враховуючи наведене вище, виходячи з представлених до матеріалів справи документів, керуючись приписами чинного законодавства, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позову в частині стягнення з відповідача 2 250,00 грн. збитків у вигляді вартості не повернутого майна.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з п. п. 4.1-4.2, 4.5 договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунки), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - серпень 2014 року - 225,00 гривень. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря протягом дії договору перераховується у 100% розмірі балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 25 числа наступного місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Крім того, відповідно до п. 4.9 договору, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції, до балансоутримувача.

Позивачем здійснено розрахунок орендної плати за період з січня 2017 по липень 2018 року включно у сумі 9 402,11 грн., відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг, які долучені до матеріалів справи.

З урахуванням умов п. 4.5 договору: оплата щомісячно не пізніше 25 числа наступного місяця та враховуючи останній місяць за яких нарахована орендна плата - липень 2018 року, господарський суд встановив, що строк здійснення відповідачем орендної плати є таким, що настав.

17.08.2018 позивачем складено претензію, в якій останній вимагав від відповідача сплатити вартість об`єкта оренди, орендної плати за договором оренди, яку було направлено відповідачу 25.07.2019, докази чого містяться у матеріалах справи.

Відповідачем належних та допустимих доказів сплати орендної плати за вказаний вище період не надано, факту наявності заборгованості не спростовано.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням встановлених вище висновків суду щодо порушення відповідачем обов`язку, передбаченого умовами п. п. 2.5-.26 договору, а саме: не повернення відповідачем позивачу об`єкта оренди, тому, вимога позивача про нарахування відповідачу орендної плати за період січня 2017 по липень 2018 року включно є нормативно обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню у сумі 9 402,11 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивач, за прострочення строків сплати орендної плати, керуючись положеннями п. 4.6 договору нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у сумі 3 421,95 грн.

Щодо зазначеної вимоги, господарський суд зазначає наступне.

Так, пунктом 4.6 договору передбачено, що орендна плата, перераховано не своєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до балансоутримувача з урахуванням пені в розмірі 0.1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Разом із тим, судом встановлено, що з 28.12.2016 договір оренди № 39/07 від 27.04.2014 припинив свої дію.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (аб. 3 п. 2.1 постанови пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року N14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Враховуючи те, що період за який позивачем здійснено нарахування штрафу (з січня 2017 року по липень 2018 року) не охоплює період дії договору оренди (з 25.07.2014 по 27.12.2016), тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 3 421,95 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача за прострочення орендної оплати 3% річних в сумі 282,06 грн. та інфляційні втрати у розмірі 917,03 грн.

Господарський суд, здійснивши перерахунок 3 % річних в межах періоду розрахунку позивача, з урахуванням встановлених вище дат прострочення платежів, приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 517,05 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Попова Євгенія Івановича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось (місцезнаходження: 09114, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Глиняна, 51-В; ) 2 250,00 грн. збитків, 9 402,11 грн. орендної плати, 282,06 грн. 3% річних, 917,03 грн. інфляційних втрат та1 517,05 грн. судового збору.

3. В іншій частині повних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.02.2020.

Суддя Л.В. Сокуренко