ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

03.02.2020 Справа № 905/220/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ІЗОЛЯТОР» б/н від 30.01.2020

про вжиття заходів забезпечення позову шляхом здійснення демонтажу ізоляторів ОСК 8-24/150-1 у кількості 25 шт. виробництва ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ», заборони їх використання та накладення на них арешту

без виклику сторін

В С Т А Н О В И В

До господарського суду Донецької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «НПО «ІЗОЛЯТОР» із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просить суд:

- зобов`язати ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» здійснити демонтаж ізоляторів ОСК 8-24/150-1 у кількості 25 шт. виробництва ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ», які введені в експлуатацію згідно акту виконаних робіт по заміні ізоляторів супроводу Ш-ТГ-5 типу ТЕКННП-24-30000-УІ, № 161-02.09-128-А-ЕРП від 21.06.2019;

- заборонити ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» використання ізоляторів ОСК 8-24/150-1 у кількості 25 шт. виробництва ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ», які поставлені ТОВ «МОНОЛІТТОРГ» за договором поставки № 132 від 29.01.2019, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000075 від 26.03.2019, та введені в експлуатацію згідно акту виконаних робіт по заміні ізоляторів супроводу Ш-ТГ-5 типу ТЕКННП-24-30000-УІ, № 161-02.09-128-А-ЕРП від 21.06.2019;

- накласти арешт на продукцію, а саме ізолятори ОСК 8-24/150-1 у кількості 25 шт. виробництва ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ», ТОВ «МОНОЛІТТОРГ» за договором поставки № 132 від 29.01.2019, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000075 від 26.03.2019, яка знаходиться у ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що є ліцензіатом корисної моделі «полімерний ізолятор» (патент України №103922) на підставі ліцензійного договору про надання дозволу на використання об`єкта права інтелектуальної власності № 01-12 від 12.01.2016, укладеного між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «НПО «Ізолятор». Із використанням формули корисної моделі за патентом № 103922 від 12.01.2016, переданої за ліцензійним договором, ТОВ «НПО «ІЗОЛЯТОР» започаткувало власне виробництво ексклюзивної продукції, а саме, ізоляторів ОСК 8-24-А УХЛ2.

Оголошенням на офіційному майданчику публічних закупівель ПРОЗОРО призначено проведення відкритих торгів № 4289-18-ВТ із закупівлі товарів за темою: 44110000-4 (ізолятори) у кількості 195 шт., замовником у яких виступав Виробничий підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Згідно витягу із протоколу засідання тендерного комітету ВП «Рівненська АЕС» № 6 від 22.01.2019 товариство з обмеженою відповідальністю «Монолітторг» визнано переможцем відкритих торгів № 4289-18-ВТ та прийнято рішення про намір укласти договір на закупівлю 42130000-9 (ізолятори) в кількості 187 шт. за ціною 351 445,92 грн. з ПДВ.

29.01.2019 між Виробничим підрозділом «Рівненська атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та товариством з обмеженою відповідальністю «Монолітторг» було укладено договір поставки №132, в тому числі, ізолятору ОСК 8-24/150-1 у кількості 25 шт., який вироблений товариством з обмеженою відповідальністю «Славенергопром».

Таким чином, за твердженням заявника, товариство з обмеженою відповідальністю «Славенергопром» порушує права товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ІЗОЛЯТОР» як власник патенту України № 103922 під назвою «Полімерний ізолятор», переданого останньому на підставі ліцензійного договору № 01-12 від 12.01.2016 про надання виключної ліцензії.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 154 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами. До відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Згідно приписів ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний таких захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову, заявник планує звернутися до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.072018 у справі № 911/396/18.

Згідно приписів ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Стаття 53 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлює способи забезпечення позову у справах про порушення авторського права і суміжних прав. Так, частиною першою вказаної статті встановлено, що до завершення розгляду справи по суті суддя одноособово має право винести ухвалу про заборону відповідачеві, щодо якого є достатні підстави вважати, що він є порушником авторського права і (або) суміжних прав, вчиняти до винесення рішення чи ухвали суду певні дії, а саме: виготовлення, відтворення, продаж, здавання в майновий найм, прокат, ввезення на митну територію України та інше передбачене цим Законом використання, а також транспортування, зберігання або володіння з метою введення в цивільний обіг примірників творів, у тому числі комп`ютерних програм і баз даних, а також записаних виконань, фонограм, відеограм, програм мовлення, щодо яких припускається, що вони є контрафактними, і засобів обходу технічних засобів захисту.

До прийняття ухвали про застосування тимчасових заходів, зазначених в абзаці першому цієї частини, суд має право вимагати від заявника обґрунтування того, що він є суб`єктом авторського права і (або) суміжних прав і що ці права порушені або невідворотно будуть порушені, а також видати заявнику судову ухвалу щодо внесення застави або еквівалентної гарантії, достатньої для того, щоб запобігти зловживанню тимчасовим заходом.

Суд наголошує на тому, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, суд зазначає, що достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Отже, саме лише посилання позивача в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.02.2018 по справі №916/1854/17.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Між тим, заявником не надано жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення у разі задоволення відповідних позовних вимог.

Крім того, частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як встановлено судом, заявник має намір звернутися до господарського суду Донецької області з позовом про:

- вилучення з цивільного обороту ізоляторів типу ОСК 8-24/150-1, виготовлених ТОВ «СЛАВЕЕНЕРГОПРОМ» та знищення їх;

- вилучення з цивільного обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення ізоляторів типу ОСК 8-24/150-1 та знищення таких матеріалів та знарядь;

- зобов`язання припинити дії, що порушують права інтелектуальної власності власника виключної ліцензії на корисну модель захищену патентом України № 103922 від 12.01.2016 під назвою «Полімерний ізолятор»;

- заборони використання корисної моделі, захищеної патентом України № 103922 від 12.01.2016 під назвою «Полімерний ізолятор», у тому числі виготовлення ізоляторів типу ОСК 8-24/150-1 із застосуванням запатентованої корисної моделі, застосування ізоляторів типу ОСК 8-24/150-1 із застосуванням запатентованої корисної моделі, будь-яке поширення, пропонування для продажу, в тому числі через мережу Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення їх в цивільний оборот або зберігання ізоляторів типу ОСК 8-24/150-1 в зазначених цілях;

- зобов`язання опублікувати в засобах масової інформації відомості про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення.

За висновками суду, заходи забезпечення позову, які заявник просить вжити до подання позову, за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, що є порушенням ч. 11 ст. 137 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може, також, зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у разі відмови у задоволенні такої заяви, покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 30, 73, 74, 77, 78, 79, 86, 129, 136, 137, 138, 140, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ІЗОЛЯТОР» про забезпечення позову б/н від 30.01.2020 - відмовити.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання - 03.02.2020.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Ю.В. Бокова