ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020м. ДніпроСправа № 904/5817/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Електропривід-ЛТД"

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод"

про стягнення 42 783,61 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 42 783,61 грн., з яких 42 000,00 грн. - основного боргу, 783,61 грн. - 3 % річних, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що відповідно до абз. 5 Договірного листа оплата товару відбувається протягом 45-ти календарних днів з моменту поставки товару на підставі наданих рахунків-фактури, накладних за фактично поставлений товар. Поставка товару відбулась 01.04.19р. згідно з видатковою накладною №86 та рахунком на оплату №88. таким чином, кінцевим строком оплати за поставлений товар є 16.05.19р. Враховуючи викладене, Позивачем неправильно вказано строк прострочення оплати за поставлений товар, оскільки з 17.05.19р. (день, наступний за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане) по 29.11.19р., строк прострочення становить 196 днів. Оскільки фактично кількість днів прострочення є меншою від заявленої в позовній заяві, за контррозрахуноком три проценти річних становлять 676,60 грн.

Також Відповідач заперечує розмір витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи. Відповідач вважає, що відповідно до п.2.1. Договору про надання правової допомоги від 28.11.19р. №28/11/19, наданого Позивачем в обґрунтування вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, правова допомога надається за ціною, вказаною у додатках до цього Договору. Згідно з додатком №1 до цього Договору вартість наданої адвокатом допомоги по підготовці, оформленню та подачі до Господарського суду позовної заяви становить 3 000,00 грн., без обґрунтування даної суми. Окрім того, відповідно до акту приймання-передачі послуг №1 від 29.11.19р. обсяг наданих послуг та час, витрачений адвокатом на відповідні послуги (5 годин), не відповідають розміру сплаченого Позивачем гонорару та принципу розумності у визначенні його розміру відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Враховуючи невелику складність юридичної кваліфікації правовідносин у даному спорі, незначний об`єм виконаних адвокатом робіт та відносно невелику кількість часу, необхідного на виконання адвокатом відповідних робіт, витрати Позивача на професійну правничу допомогу є значно завищеними. Таким чином, вимоги щодо стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Окрім цього, відповідно до наданого Позивачем попереднього розрахунку судових витрат, загальний розмір судових витрат складає 7 721,00 грн., з яких: витрати, що очікує понести Позивач у розмірі витрат на послуги адвоката - 2 000,00 грн. та компенсація витрат адвоката на поїздки до м. Дніпро - 800,00 грн. Згідно з додатком №1 до Договору Замовник додатково сплачує адвокату грошові суми за кожне судове засідання та компенсує всі витрати на поїздку до м. Дніпро виключно у випадку розгляду справи в загальному позовному провадженні із викликом сторін. Таким чином, беручи до уваги ст. 74, 129 ГПК України за відсутності належних доказів та враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного провадження без виклику учасників, вимоги щодо стягнення з Відповідача витрат на послуги адвоката - 2 000,00 грн. та компенсації витрат адвоката на поїздки до м. Дніпро - 800,00 грн. також є необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" (Відповідач) направив ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Електропривід-ЛТД" (Позивач) договірного листа №494/2019 від 15.02.19р. з проханням продати товар: насос масляний МШ 40 за ціною 42 000,00 грн., у тому числі ПДВ 7 000,00 грн.

Договірним листом визначено строк оплати: протягом 45 днів з моменту поставки товару.

За даними Позивача, у зв`язку із прийняттям пропозиції Відповідача, 01.04.19р. Позивач поставив Відповідачеві товар за видатковою накладною №86 від 01.04.19р., який прийняла представник відповідача Кусовська Л.В. на підставі довіреності №010416 від 01.04.19р.

Разом з Товаром Відповідачеві надано рахунок №88 від 01.04.19р. на оплату поставленого Товару.

Відповідач поставлений товар не оплатив, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 42 000,00 грн.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України на прострочений борг Відповідача за період прострочки з 17.05.19р. по 29.11.19р., що за даними Позивача складає 227 днів, Позивач нарахував 3 % річних 4 736,70 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є: факт поставки товару, наявності (відсутності) боргу за поставлений товар, прострочення оплати за товар.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст. 207 ЦК України).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору поставки, за яким, у силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно із ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, Відповідачем у відзиві на позов визнано факт поставки товару Позивачем та наявність простроченої заборгованості за поставлений товар.

Крім того, факт поставки Позивачем та прийняття Відповідачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме: видатковою накладною №86 від 01.04.19р., довіреністю на прийняття товару №010416 від 01.04.19р., виданою Відповідачем, виписаної на ім`я Кусовської Л .В . та рахунком на оплату товару №88 від 01.04.19р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині основного боргу у розмірі 42 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Однак Відповідач не погоджується з сумою нарахованих 3% річних та кількості днів за визначений Позивачем період прострочення. Так, за контррозрахунком Відповідача за період прострочки з 17.05.19р. по 29.11.19р. (196 днів) 3 % річних становлять 676,60 грн.

Перевіривши розрахунок Позивача та контррозрахунок Відповідача 3 % річних, суд встановив, що зазначені розрахунки проведено неправильно.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, кінцевою датою оплати поставлено Товару є 16.05.19р. Таким чином, з урахуванням ст. 253 ЦК України та досягнутих сторонами домовленостей, щодо строків оплати, початком періоду прострочення є 17.05.19р. Кінцевою датою періоду прострочення, за який нараховані 3% річних є 29.11.19р. Отже, за перерахунком суду, кількість днів за прострочений період, а саме: з 17.05.19р. по 29.11.19р. складає 197 днів, а сума річних становить 680,05 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, до стягнення належать: 42 000,00 грн. - основного боргу та 680,05 грн. - 3 % річних, решта позову не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Так, Позивач заявив до стягнення з Відповідача витрати на надання правничої допомоги у сумі 3 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Позивач надав:

- договір про надання правової допомоги адвоката від 28.11.19р.;

- Додаток №1 до Договору щодо погодження загальної вартості правової допомогои;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2137;

- ордер серія ВІ № 1005020 від 29.11.19р.;

- акт приймання-передачі наданих послуг адвоката №1 від 29.11.19р., з відображенням погодинної витрати часу на виконання певної роботи, але без зазначення вартості наданих послуг та ціни за годину роботи адвокату;

- платіжне доручення №528 від 29.11.19р. на суму 3 000,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У випадку недотримання вимог наведеної норми, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у відзиві на позов посилається на неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу зі складністю правовідносин у даному спорі, об`ємом виконаних адвокатом робіт та з відносно невеликою кількістю часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт. Крім того, посилається на необґрунтованість заявленої суми понесених Позивачем витрат на правничу допомогу.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04), заявник має право на відшкодування витрат у розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений (справа "Немайстер проти Австрії), у рішенні "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проаналізувавши доводи Відповідача, викладені в заяві про зменшення витрат на правничу допомогу, з урахуванням матеріалів справи, суд частково погоджується з позицією Відповідача.

Так, дана справа розглядалася в порядку спрощеного провадження, як малозначна. Окрім цього, предметом розгляду у справі є стягнення основного боргу за поставку товару на підставі однієї накладної та правомірність нарахування 3% річних на прострочений борг, що свідчить про те що справа належить до категорії нескладних.

Вивчивши поданий представником Позивача акт наданих послуг за договором №28/11/19 від 28.11.19р., суд дійшов висновку, що послуги, зазначені у п.1-4 стосуються одних і тих же дій і, по суті, збігаються, оскільки складання позовної заяви вже включає в себе аналіз нормативно-правової бази, вивчення матеріалів клієнта та правовий аналіз матеріалів, а пакету документів, поданий до суду налічує 15 аркушів, 6 з яких договір про надання правової допомоги з додатками та інші документи щодо відносин Позивача з адвокатом.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши об`єм виконаних адвокатом робіт, а також враховуючи нескладність предмету позову та виконаних Позивачем розрахунків, суд вважає, що на підготовку документів адвокатом Позивача у даній справі витрачено близько трьох годин, а не п`ять, як те розрахував адвокат.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що за розрахунками адвоката на надання послуг Позивачеві він витратив 5 годин, а відповідно до додатку №1 до Договору про надання правової допомоги адвоката від 28.11.19р. вартість цих послуг становить 3 000,00 грн., суд вважає, що до стягнення з Відповідача на користь Позивача належать 1 800,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241,247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Електропривід-ЛТД" до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", 49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Електропривід-ЛТД", 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 40 () 42 000,00 грн. - основного боргу, 680,05 грн. - 3 % річних, 1 800,00 грн. - витрат на правничу допомогу, 1 916,35 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 07.02.2020

Суддя С.Г. Юзіков