Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2020 р. Справа № 906/1263/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Гораєвського Ігоря Леонідовича

до Фізичної особи-підприємця Супруна Олександра Володимировича

про стягнення 168 350,00 грн

Позивачем пред`явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 168350,00грн. боргу по договору позики із заставним забезпеченням №1-2017 від 06.11.17. При цьому позивач посилається на те, що відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу позику в розмірі 7000 доларів США. 19.12.2018 відповідач повернув позику та повторно взяв в борг 7000 доларів США, про що відповідач власноруч зазначив на примірнику договору. Отриману повторну позику відповідач не повернув.

Ухвалою від 04.12.19 суд відкрив провадження у справі №906/1263/19 за вказаною позовною заявою та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Клопотань про інше від сторін до суду не надходило.

Відповідач отримав вказану ухвалу 12.12.19, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції.

02.01.20 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає з наступних підстав: договір не містить строків та зобов`язань щодо повернення позики; відповідач не отримував вимогу про повернення коштів; розписка Супруна О .В. про отримання коштів на зворотній стороні договору не містить зазначення про те, що сторонами домовленості є фізичні особи-підприємці; розписка не містить печаток сторін; вказаний напис не містить інформації про позикодавця та валюту позики.

13.01.20 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що нормами чинного законодавства не встановлено обов`язкове досудове врегулювання спорів; подавши позовну заяву до суду позивач тим самим подав вимогу про повернення позики; за умовами договору саме відповідач мав повернути суму позики в розмірі 7000 доларів США у строк до 15.08.18, однак доказів повернення позики відповідачем не надано; вчинивши напис на договорі відповідач фактично погодив його пролонгацію на новий строк; зазначення статусу позичальника на розписці не має значення, оскільки запис зроблено на оригіналі Договору позики; Договір позики містить розмір та валюту позики. Також у відзиві позивач зазначив, що фактично 19.12.18 сторони дійшли згоди про пролонгацію договору.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2017 року між ФОП Гораєвським Ігорем Леонідовичем (позикодавець/позивач) та ФОП Супруном Олександром Володимировичем (позичальник/відповідач) укладено Договір позики із заставним забезпеченням №1-2017 (далі Договір), згідно умов якого позикодавець надає позичальнику позику на суму 7000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики не пізніше 15.08.2018 року (а.с.8).

Текст договору складений на двох аркушах, містить підписи сторін та печатки фізичних осіб-підприємців.

Під підписами сторін договір містить такий напис: «Я, Супрун Олександр Володимирович , після погашення минулорічного боргу, беру позику в сумі 7000 (сім) тисяч доларів в рахунок урожаю за 2019 року. Супрун О.В. /підпис/ 19.12.2018 р.»

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідач не заперечує складання власноручно вищевказаного напису на тексті Договору.

Зміст вказаного напису на договорі суд розцінює, що відповідач повернувши обумовлену договором позику повторно взяв у позивача в позику в розмірі 7000 доларів США. Посилання в цьому написі на минулорічний борг суд розцінює, що мається на увазі позика за Договором, оскільки про інші правовідносини сторони не заявили. Факт здійснення цього напису на тексті договору з посиланням на минулорічний борг свідчить про те, що сторони договору фізичні особи-підприємці уклали новий договір позики, за яким відповідач взяв в позику у позивача 7000 доларів США, однак сторони не визначили строку повернення позики.

Відповідач не заперечив отримання від позивача коштів 19.12.18 в розмірі 7000 доларів США та не надав докази їх повернення.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки строк повернення отриманої відповідачем 19.12.2018 позики в розмірі 7000 доларів сторони не встановили позика має бути повернена відповідачем протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позивачем вимоги про це.

Позивачем не надано доказів виконання вказаної норми в частині пред`явлення вимоги про повернення позики, позовна заява не є такою вимогою, тому строк повернення позики не настав, отже позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Усі обґрунтування позову та відзиву спростовані вищевикладеним.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.02.20

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- сторонам (рек. з повідом.)