СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

27.01.2020 Справа № 917/300/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокуратури Полтавської області (вх. №3552 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2019 у справі №917/300/19 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Іванко Л.А., повний текст рішення підписано 24.05.2019)

за позовом Дочірнього підприємства "Нафком-Агро", м.Київ,

до Засульської сільської об'єднаної територіальної громади в особі Засульської сільської ради, Полтавська обл., Лубенський р-н, с.Засулля,

про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.05.2019 позов задоволено повністю.

Визнано право власності за Дочірнім підприємством "Нафком-Агро" за набувальною давністю на:

- об'єкт нерухомого майна розташованого за адресою Полтавська область, Лубенський район, с. Березівка, вул. Степова, 4 до складу якого входять: 1) ангар загальною площею 1649,4 кв.м., 2) майстерня загальною площею 619,9 кв.м.;

- об'єкт нерухомого майна розташованого за адресою Полтавська область, Лубенський район, с. Березівка, вул. Степова, 1, до складу якого входять: 1) склад загальною площею 868,0 кв.м., 2) вісова загальною площею 31,7 кв.м., 3) ЗАВ-20, критий тік загальною площею 133,1 кв.м., 4) гараж загальною площею 1923,2 кв.м.;

- об'єкт нерухомого майна розташованого за адресою Полтавська область, Лубенський район, с. Оріхівка, вул. Центральна, 50, до складу якого входять: 1) гараж загальною площею 310,9 кв.м., 2) гараж загальною площею 548,9 кв.м., 3) майстерня загальною площею 1368,4 кв.м., 4) котельня загальною площею 147,5 кв.м., 5) гараж загальною площею 257,7 кв.м., 6) прохідна загальною площею 115,9 кв.м., 7) гараж (мийка) загальною площею 49,9 кв.м., 8) ангар (склад) загальною площею 327,9 кв.м., 9) гараж загальною площею 511,3 кв.м.

Прокуратура Полтавської області з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

20.01.2020 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№480), в якому позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

23.01.2020 до суду від прокуратури Харківської області на виконання вимог ухвали суду надійшли докази направлення учасникам справи копій доданих до апеляційної скарги документів.

27.01.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшов лист (вх.№173) про проведення судового засідання без участі представника Засульської сільської ради, який не засвідчено електронним цифровим підписом, що підтверджується актом Східного апеляційного господарського суду №13-35/27 від 27.01.2020, в зв'язку з чим користувачеві надіслано повідомлення про те, що документи отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису не належать до офіційних та запропоновано надіслати документ у встановленому порядку або оригінал документа в паперовій формі.

За таких обставин, колегія суддів не розглядає наведений лист.

27.01.2020 до суду від позивача надійшла заява (вх.№742), в якій позивач навів доповнення до відзиву на апеляційну скаргу.

Щодо поданого позивачем відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст.263 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокуратури Полтавської області (вх. №3552 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2019 у справі №917/300/19 та призначено справу до розгляду. Встановлено учасникам справи строк до 09.12.2019 для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання всім учасникам справи та прокуратурі Полтавської області.

Як свідчать матеріали справи, позивачем відзив на апеляційну скаргу подано лише 20.01.2020, тобто з порушенням встановленого судом строку, в зв'язку з чим колегія суддів залишає відзив позивача на апеляційну скаргу без розгляду.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про зупинення апеляційного провадження у даній справі, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч.1).

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, про що зазначено в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17.

З апеляційною скаргою у даній справі звернувся виконувач обов'язків прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Засульської об'єднаної територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в порядку статті 131-1 Конституції України, статей 4, 53 Господарського процесуального кодексу України, статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру".

Обґрунтовуючи порушення інтересів держави в даному випадку прокурор послався на те, що порушення інтересів держави полягають в тому, що визнання в судовому порядку за позивачем права власності на будівлі і споруди, що розташовані на земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності, порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю та майнові інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо володіння, користування та розпорядження землею сільськогосподарського призначення під спірним нерухомим майном.

Порушення інтересів держави в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області полягають в тому, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, спричинив загрозу порушення інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, оскільки за відсутності власника спірного нерухомого майна, воно мало б бути, у порядку ст.335 ЦК України, за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади передано за рішенням суду у комунальну власність.

Порушення інтересів держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України полягають в тому, що суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, порушив інтереси Державної архітектурно-будівельної інспекції України, яка уповноважена на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Під час розгляду матеріалів справи в ході апеляційного провадження судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Верховного Суду від 16.10.2019 справу №912/2385/18 разом із касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2019 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019 у справі 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) прийнято до розгляду справу № 912/2385/18 за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2019; призначено справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням її учасників на 24.03.2020.

Вказана ухвала мотивована тим, що за висновками колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, які обґрунтовані нормами статей 19, 131-1 Конституції України, статей 53, 174 ГПК України, статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", рішеннями Конституційного Суду України від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017, від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019, від 20 червня 2019 року № 6-р/2019, виключну правову проблему щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, становить питання: чи зобов`язаний прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, окрім обґрунтування сутності порушень інтересів держави та необхідності їх захисту, обґрунтовувати також визначені законом підстави для звернення до суду прокурора шляхом:

- додання до позовної заяви суду доказів, які підтверджують, що захист законних інтересів держави не здійснюється, зокрема доказів здійснення передбачених законом дій щодо порушення прокурором відповідного провадження у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурором;

- обґрунтування та доведення суду причин, через які захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (чи достатньо у такому разі самого лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття позову прокурора до розгляду.

У контексті зазначених питань колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду посилається на правовий висновок, викладений у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 про те, що з метою підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів, прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом. Колегія суддів зазначає, що цей висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц стосовно відсутності необхідності підтвердження прокурором відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але зауважує, що у справі, що переглядається, на відміну від справи № 587/430/16-ц, розглядається питання наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором у суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

На думку колегії суддів касаційного господарського суду, закріплені законодавством умови та випадки, коли прокурор має право здійснювати представництво в суді законних інтересів держави ("якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень"), не можна назвати виключним випадком, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні, про що свідчить й неоднозначна та різна судова правозастосовча практика.

Також колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наводить питання щодо правових наслідків у випадку, якщо судом після відкриття провадження у справі за результатами розгляду справи буде встановлено відсутність підстав для представництва інтересів держави в суді (прокурор не обґрунтовував сутності порушень інтересів держави та необхідності їх захисту, не зазначив визначені законом підстави для звернення до суду, не дотримався процедури, передбаченої абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"), які, на думку колегії суддів, потребують правового висновку Великої Палати Верховного Суду:

- чи свідчить відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави про відсутність процесуальної дієздатності;

- які правові наслідки, якщо суд після відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, установить відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з таким позовом.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду посилається на різну судову практику щодо зазначених питань.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про наявність виключної правової проблеми, необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у питаннях щодо здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором; відсутність єдиної правозастосовчої практики у питаннях механізму реалізації прокурором права подавати позови до суду в інтересах держави може становити порушення принципу юридичної визначеності, який є складовою конституційного принципу верховенства права, що вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду даної справи підлягають з'ясуванню питання щодо наявності підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором, тобто ті питання, що передав для вирішення Верховний Суд у справі №912/2385/18, які становлять виключну правову проблему і мають бути вирішені Великою Палатою Верховного Суду.

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики.

Статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" також передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд, серед іншого забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з приписами пункту 11 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З метою дотримання єдності судової практики, принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, тобто, розумного балансу між приватними й публічними інтересами, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу для зупинення апеляційного провадження у справі №917/300/19 за апеляційною скаргою прокуратури Полтавської області (вх. №3552 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2019 у справі №917/300/19 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №912/2385/18.

Керуючись ст.ст. 234, 228-229 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

УХВАЛИЛА:

Зупинити апеляційне провадження у справі №917/300/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Порядок і строки її оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова