СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2020 р. Справа № 905/335/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участю представників сторін:

представника позивача - не з`явився

представника відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ) (вх. № 3867 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2019 (суддя Матюхін В.І., повний текст складено 10.06.2019) у справі № 905/335/19

за позовом Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ) (правонаступник Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант», м.Маріуполь

про визнання кредиторських вимог, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» про:

-визнання неправомірними дій голови ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» щодо невизнання кредиторських вимог;

-зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» визнати кредиторські вимоги позивача в сумі 119922,47 грн. та у повному обсязі включити їх до реєстру вимог кредиторів.

03.06.2019 Господарський суд Донецької області рішенням у справі № 905/335/19 в задоволенні позову відмовив.

11.12.2019 до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2019 у справі №905/335/19 звернувся Офіс великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ), який вважає себе правонаступником позивача у даній справі - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ).

В своїй апеляційній скарзі Офіс великих платників податків Державної податкової служби () просить: прийняти дану апеляційну скаргу до провадження; рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2019 у справі №905/335/19 скасувати; визнати неправомірними дії голови ліквідаційної комісії щодо невизнання кредиторських вимог; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант», м.Маріуполь визнати кредиторські вимоги Офісу великих платників податків Державної податкової служби України () у сумі 119922,47 грн. та у повному обсязі включити їх до реєстру вимог кредиторів; розгляд апеляційної скарги здійснити за участю представника Офісу великих платників податків ДПС у режимі відеоконференції.

В обґрунтування підстав для скасування оскаржуваного рішення Офіс великих платників податків Державної податкової служби зазначає, що висновки суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а рішення прийнято без надання відповідної правової оцінки обставинам справи, з порушенням норм матеріального права.

Скаржник вважає, що відмовивши у позові, суд першої інстанції тим самим позбавив особу (кредитора) права на звернення до суду за захистом своїх прав, а боржник фактично був позбавлений обов`язку виконати зобов`язання з погашення податкового боргу, що порушує принцип рівності захисту державою усіх його суб`єктів господарювання.

Разом із апеляційною скаргою Офіс великих платників податків Державної податкової служби заявив клопотання (вх. № 12029 від 21.12.2019), в якому просить замінити позивача у справі - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ) на його правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду 26.12.2019 апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ) (вх. № 3867 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2019 у справі №905/335/19 залишено без руху. Скаржнику надано строк - впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали суду усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: надати до канцелярії Східного апеляційного господарського суду докази направлення копії апеляційної скарги відповідачу у справі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант», м.Маріуполь листом з описом вкладення, а також заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску.

Рекомендованим поштовим повідомленням про вручення скаржникові ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху підтверджується отримання скаржником даної ухвали суду 28.12.2019.

Отже строк на усунення недоліків апеляційної скарги спливає 08.01.2020 (з урахуванням святкових та вихідних днів).

08.01.2020, тобто у встановлені судом строки, скаржником засобами поштового зв`язку направлено на адресу Східного апеляційного господарського суду заяву (вх. № 221 від 11.01.2020) про усунення недоліків поданої апеляційної скарги, в якій скаржник просив поновити строки на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі на підставі частини третьої статті 256 Господарського процесуального кодексу України. До заяви скаржником також надано належні докази надсилання копії апеляційної скарги відповідачу у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2019 для розгляду справи № 905/335/19 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 поновлено Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ) строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2019 у справі №905/335/19; відкрито апеляційне провадження у справі №905/335/19; зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2019 у справі №905/335/19 до закінчення апеляційного розгляду справи Східним апеляційним господарським судом; клопотання Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ) про заміну позивача правонаступником - задоволено; здійснено заміну позивача у справі №905/355/19 з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ) на його правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ); відповідачу встановлено строк до 30.01.2020 для подачі до канцелярії суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України; призначено справу №905/335/19 до апеляційного розгляду на 06.02.2020 о 10:30 год.; участь сторін у судовому засіданні визнано необов`язковою; клопотання позивача про здійснення розгляду апеляційної скарги за участю представника Офісу великих платників податків ДПС у режимі відеоконференції залишено без задоволення.

Вказана ухвала апеляційного суду була направлена учасникам даної справи 16.01.2020, про що свідчить відтиск штампу вихідної кореспонденції на звороті останнього аркушу цієї ухвали, у тому числі Товариству з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант», м.Маріуполь та голові ліквідаційної комісії Нехрещенюк О.Ф. за юридичною адресою, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (87505, Донецька область, м. Маріуполь, пров. Банний, 2).

З матеріалів справи вбачається, що направлені на юридичну адресу відповідача та голові ліквідаційної комісії копії ухвал Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 про відкриття провадження та призначення справи № 905/335/19 до апеляційного розгляду повернуті органом зв`язку 23.01.2020 та 24.01.2020 із відміткою «адресат вибув».

Відповідно до частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.

За таких обставин, оскільки апеляційним судом було направлено ухвали за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, враховуючи висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 28.08.2018 у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16), ухвала Східного апеляційного господарського суду від 16.07.2018 вважається врученою Товариству з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант», м.Маріуполь та голові ліквідаційної комісії ТОВ - Нехрещенюк О.Ф. 23.01.2020 та 24.01.2020.

28.01.2020 судом апеляційної інстанції від Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ) отримано клопотання (вх. № 803 від 28.01.2020) про участь представника позивача в судовому засіданні при розгляді даної справи в режимі відеоконференції, проведення якої заявник просить доручити або Запорізькому окружному адміністративному суду або Запорізькому апеляційному суду або Господарському суду Запорізької області або Заводському районному суду м. Запоріжжя.

Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 у зв`язку з перебуванням на навчанні судді Попкова Д.О., який входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 905/335/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020 для розгляду справи № 905/335/19 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у задоволенні клопотання Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ) (вх. № 803 від 28.01.2020) про участь представника в судовому засіданні при розгляді справи № 905/335/19 в режимі відеоконференції відмовлено, у зв`язку з відсутністю технічної можливості її проведення.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 06.02.2020 не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв або клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі В`ячеслав Корчагін проти Росії та те, що явка учасників справи в суд апеляційної інстанції не визнавалася обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не їх обов`язком, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників сторін.

Частинами першою та другою статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Як встановлено господарським судом першої інстанції і підтверджено матеріалами справи, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» (ідентифікаційний код юридичної особи 37598904) із 13.10.2016 перебуває у стані припинення за рішенням засновників. У цьому витязі також зазначено відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог - 21.12.2016.

Поряд із цим колегія суддів апеляційної інстанції дослідила, що відповідач станом на момент апеляційного перегляду справи не ліквідований. Відповідний запис про припинення юридичної особи відповідача у зв`язку із її ліквідацією до реєстру ще не вносився.

Положеннями частини першої статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною четвертою статті 105 Цивільного кодексу України передбачено, що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (частина п`ята статті 105 Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції встановлено, що вказані вимоги чинного законодавства щодо визначення строку для заявлення кредиторами своїх вимог відповідачем були дотримані.

Частиною першою статті 110 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

З дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки (частина перша статті 111 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 78.1.7 частини 78.1. статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушення провадження у справ про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Згідно частини сьомої, восьмої, дев`ятої статті 111 Цивільного кодексу України для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам доходів і зборів та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

Як свідчать наявні у справі податкові повідомлення - рішення від 09.06.2017 № і від 06.06.2018 № податковий орган з метою визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, здійснював перевірку ТОВ «Ейч Ар Гарант» у 2017-2018 роках.

За твердженням позивача, які відповідачем не спростовані, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» відповідно до даних інтегрованої картки обліковується заборгованість у загальній сумі 119922,47 грн., яка виникла у зв`язку з несплатою визначених контролюючим органом грошових зобов`язань відповідно податкових повідомлень - рішень (ППР) від 09.06.2017 № та від 06.06.2018 № , зокрема:

1) ППР від 09.06.2017року № : у податковій декларації № за березень 2017 року, яку підприємством зареєстровано в контролюючому органі 19.04.2017, завищено задеклароване бюджетне відшкодування на суму 357255,00 грн. та фіскальним органом нараховані штрафні санкції у розмірі 89313,75 грн. (акт перевірки № 480/28-10-47-07/37598904 від 19.05.2017);

-заборгованість, відображена в інтегрованій картці боржника: сальдо на початок року 30.01.2018 - переплата 327 666,28 грн., заборгованість за ППР від 09.06.2017 № - нараховані штрафні санкції 89 313,75грн. (327 666,28 грн. - 89 313,75 грн. = 238 352.53 грн. (залишок з переплати);

-нараховано 357255,00 грн. (сума завищення задекларованого бюджетного відшкодування) - 238 352,53 грн. (залишок з переплати) = 118 902,47 грн. (кінцевий залишок заборгованості за вказаним ППР);

2) ППР від 06.06.2018 року № : відповідачу нараховані штрафні санкції у розмірі 1 020,00 грн. за неподання податкової звітності з податку на додану вартість за травень 2017 року (акт перевірки № 263/28-10-47-07/37598904 від 17.05.2018);

-загалом сума завищення задекларованого бюджетного відшкодування і штрафних санкцій, нарахованих Товариству з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» (код ЄДРЮОФОПГФ 37598904) за ППР від 09.06.2017року № і ППР від 06.06.2018 року № становить 119922,47 грн. (118 902,47 грн. + 1 020,00 грн.).

Звертаючись до суду із даним позовом позивач стверджує, що ним 13.08.2018 було направлено на адресу голови ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» заяву про визнання кредиторських вимог від 10.08.2018 № 33598/10/28-10-47-16 і дана заява надійшла до поштового відділення 15.08.2018, знаходилась там до 14.09.2018, а вже 17.09.018 повернута відправнику, у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до суду із даним позовом в лютому 2019 року.

Спір у цій справі стосується визнання неправомірними дій голови ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» щодо невизнання кредиторських вимог та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» визнати кредиторські вимоги позивача в сумі 119.922,47 грн. та у повному обсязі включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем без поважних причин був пропущений місячний строк звернення до суду із даним позовом, оскільки позовна заява надійшла до Господарського суду Донецької області 27.02.2019, тобто через більш, ніж п`ять місяців після повернення відправнику (позивачу) заяви про визнання кредиторських вимог.

При ухваленні рішення суд першої інстанції також послався на те, що позивачем ще у середині 2017 року і у середині 2018 року здійснювалась перевірка відповідача, про що свідчать податкові повідомлення - рішення від 09.06.2017 № та від 06.06.2018 року № , і таким чином ще в середині 2017 року фіскальна служба мала дізнатись, що з 13.10.2016 відповідач перебував в стані припинення і строк, визначений засновниками (учасниками) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант», для заявлення кредиторами своїх вимог - 21.12.2016. Проте ніяких документів на підтвердження поважності причин пропуску строку для заявлення своїх вимог фіскальною службою надано не було. Труднощі організаційного характеру, які виникли під час оплати судового збору, на думку суду першої інстанції, не є поважними причинами пропуску строку для подачі заяви про визнання кредиторських вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із правильним висновком місцевого господарського суду про відмову в позові, але з інших підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 зазначеного Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом (частина 2 статті 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частинами першою - третьою статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Статтею 86 названого Кодексу унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга).

Оцінюючи правомірність ухваленого у даній справі рішення колегія суддів апеляційної інстанції виходить з того, що у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами, покладається законом на сторони. При цьому суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів, що стосуються предмета спору та з власної ініціативи, не збирає, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що чинним законодавством передбачений спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється, шляхом звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії такої особи.

За змістом частини шостої статті 105 Цивільного кодексу України кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Водночас, згідно частин четвертої та п`ятої статті 112 Цивільного кодексу України вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Таким чином, несвоєчасне заявлення кредитором (позивачем) грошових вимог у процедурі добровільної ліквідації боржника (відповідача) не має наслідком їх погашення, а впливає лише на порядок задоволення таких вимог.

За змістом положень частини третьої статті 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення ліквідаційної комісії від розгляду вимог кредитора, кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Підставою для відмови у визнанні цих вимог може бути їх необґрунтованість або пропуск кредитором місячного строку на звернення до суду з відповідним позовом.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про звернення позивача до відповідача із заявою про визнання кредиторських вимог, у тому числі й з дотриманням строків, встановлених чинним цивільним законодавством.

Так, згідно даних позивача, ним 13.08.2018 направлено на адресу голови ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» заяву про визнання кредиторських вимог від 10.08.2018 № 33598/10/28-10-47-16, яка 17.09.2018 у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання повернулася відправникові.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, податковим органом на підтвердження своїх вимог щодо предмета спору та їх обґрунтування, а також в якості доказів, що доводять зазначені обставини, надано суду лише: довідку про стан податкового боргу ТОВ «Ейч Ар Гарант»; копії податкових повідомлень рішень податкових повідомлень - рішень від 09.06.2017 № та від 06.06.2018 № ; відповідні детальні розрахунки заборгованості; докази відправлення копії заяви іншому учаснику справи і доданих до неї документів в порядку частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України; довіреність представника, що підписав заяву, подану до суду; клопотання про поновлення строку для визнання кредиторських вимог; копію Інтегрованої картки боржника.

Отже, серед наявних у справі матеріалів та наданих позивачем доказів відсутня заява про визнання кредиторських вимог від 10.08.2018 № 33598/10/28-10-47-16 з відповідним розрахунком боргу, та, відповідно, належні докази звернення податкового органу до відповідача з цією заявою, а також докази її повернення відправнику за незапитом, на що посилається позивач в обґрунтування позову та свого порушеного права, за захистом якого він звернувся до господарського суду.

Вказане позбавляє суд апеляційної інстанції правової можливості у встановлений законом процесуальний спосіб перевірити дотримання позивачем порядку звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії відповідача, як особи, яка припиняється, та унеможливлює встановлення факту пропуску або дотримання кредитором місячного строку на звернення до суду із даним позовом та, як наслідок, можливість розгляду вимог кредитора по суті.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із положеннями частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. (Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15).

Отже розгляд справи має пов`язуватися із захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів позивача від відповідача, і саме за наслідками судового рішення проти останнього має відбутися відновлення чи захист прав чи інтересів позивача.

Позивач в межах даної справи не довів, що не зміг реалізувати своє право на розгляд ліквідаційною комісією відповідача кредиторських вимог, зокрема, не підтвердив належними та допустимими доказами факт ухилення ліквідаційної комісії відповідача від розгляду кредиторських вимог податкового органу.

За вказаних обставин відсутні правові підстави вважати, що відповідач порушив права позивача.

Відтак, з огляду на наявні у провадженні письмові докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови в позові.

Наведеним спростовуються доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо незаконності рішення суду першої інстанції.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач не довів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого зі справи судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби залишити без задоволення, а оскаржуване на рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2019 у справі № 905/335/19 - без змін.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції, то відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби, м.Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2019 у справі № 905/335/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2019 у справі № 905/335/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10.02.2020

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко