УХВАЛА

м. Київ

06.02.2020Справа № 910/1520/20

Суддя Пукшин Л.Г., розглянувши позовну заяву Заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 (87501, Донецька обл., м. Маріуполь, площа Мічмана Павлова, 10) в інтересах держави в особі Східного офісу Державної аудиторської служби України (49600, м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корп. 2)

до Комунального підприємства "Міське управління капітального будівництва" (87535, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Купріна, 23-А),

про визнання недійсним рішення уповноваженої особи, визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Східного офісу Державної аудиторської служби України звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Комунального підприємства "Міське управління капітального будівництва", Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ" про визнання недійсним рішення уповноваженої особи, визнання недійсним договору.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Відповідно до п.3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Так, приписами ч. 3 ст. 41 та ч.ч. 4, 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у справах можуть брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Підстави для здійснення прокурором представництва держави в суді визначені у ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Зокрема, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац перший частини третьої статті 23).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав. Зокрема, Європейський суд у низці справ роз`яснював, що одна лише участь ("активна" чи "пасивна") прокурора або іншої співмірної посадової особи може розглядатися як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Мартіні проти Франції" від 12.04.2006 року). Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони почуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції" від 07.06.2001 року).

При цьому, принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції" від 24.07.2003 року, рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії" від 18.02.1997 року).

Отже, право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

При цьому, інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати та довести наявність підстав для здійснення представництва. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №922/901/17, від 31.10.2018 у справі №910/6814/17 та від 06.02.2019 у справі № 927/246/18.

Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

У позовній заяві заступник прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №1 обгрунтував наявність "інтересів держави" порушенням законності у сфері публічних закупівель в результаті укладення правочину всупереч визначеному законом порядку проведення публічних закупівель, що призводить до неправомірного витрачання коштів комунального підприємства.

Даний позов є заходом прокурорського реагування в інтересах Східного офісу Держаудитслужби з метою усунення порушень у сфері державних закупівель.

За доводами прокуратури, вищевказаним органом державної влади, який уповноважений державою на здійснення відповідних функцій державного фінансового контролю у спірних правовідносинах та території Донецької області, не вжито заходів щодо усунення порушень чинного законодавства при використанні бюджетних коштів.

В обгрунтування здійснення представництва інтересів держави прокуратурою зазначається про те, що всупереч листу Маріупольської місцевої прокуратури за вих. №38-3822 від 27.12.2019 щодо виявлених порушень, Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області проігнорувало вимоги п. 2 ч. 6 Положення про Східний офіс Держаудитслужби, затверджене наказом №23 від 02.06.2017, яке надає можливість останньому отримувати безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, фізичних осіб-підприємців, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань та не вжито жодного заходу на проведення моніторингу вищезазначеної публічної закупівлі.

При цьому, з долученого до матеріалів позовної заяви листа-відповіді Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області №04-05-31-17-03/68 від 09.01.2020 вбачається, що Управління не зверталось за підтвердження інформації, наданої учасником, до вищевказаних органів та підприємств щодо достовірності інформації про його невідповідність вимогам кваліфікаційних критеріїв, крім того отримання такої інформації не може бути підставою для відхилення тендерної пропозиції. При цьому у листі Управління також зазначає, що це є його правом на звернення, а не обов`язком.

За результатами розгляду інформації, наведеної у листі прокуратури по закупівлі за номером ID:UA-2019-10-17-002847-b, Управління не виявлено ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, у зв`язку з чим підстави для прийняття рішення про початок моніторингу наразі відсутні.

Управління також зазначає, що на час розгляду листа прокуратури заходи державного фінансового контролю по закупівлі не здійснювались, у зв`язку з чим правові підстави щодо звернення Управління з позовом до суду відсутні.

Отже, з огляду на вищевикладене, Маріупольською місцевою прокуратурою №1 не надано та не зазначено жодних належних та достатніх доказів в підтвердження наявності підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", в інтересах держави в особі Східного офісу Державної аудиторської служби України.

Таким чином, вищезазначене свідчить про не виконання прокуратурою вимог ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для залишення позовної заяви без руху для усунення відповідних недоліків.

При цьому, суд звертає увагу на те, що при усуненні недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 176 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 162, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Східного офісу Державної аудиторської служби України залишити без руху.

2. Встановити прокуратурі шестиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення відповідних недоліків.

Ухвала набирає законної сили 06.02.2020 та оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Г. Пукшин