СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2020 р. Справа № 922/3050/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду фізичної особи ОСОБА_1 (вх. 83)

на рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2019

у справі №922/3050/19, ухвалене суддею Пономаренко Т.О. в приміщенні господарського суду Харківської області 06.12.2019 (повний текст рішення складений 06.12.2019),

за позовом фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків

до відповідача Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, м. Харків,

про стягнення заборгованості по заробітній платі

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.12.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на користь Фізичної особи ОСОБА_1 заборгованість зі сплати заробітної плати у розмірі 86624 грн, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 13.02.2019 по 12.11.2019 в розмірі 5361 грн 12 коп., а також судовий збір у розмірі 111 грн 08 коп. Стягнуто з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2019 скасувати частково, а саме в частині нарахування середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період 2016 по жовтень 2019 в сумі 22413,45 грн та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що довідкою №105/424 від 16.07.2019 сума середньоденного заробітку позивача складала 339,62 грн, тому розрахунки суду, на думку апелянта, є хибними; затримка у виплаті зарплати підлягає стягненню за період з 13.02.2019 по 12.11.2019, що разом складає 273 дня.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 720 від 27.01.2020), в якому просить залишити рішення господарського суду Харківської області без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання представники сторін не з`явились, про причини не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, про що свідчать повернуті поштові повідомлення про вручення ухвали суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

20.09.2019 ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства суму заборгованості у розмірі 161340,40 грн, з яких: заборгованість по заробітній платі у розмірі 86 624,00 грн та 92716,26 грн в якості суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.02.2019 по 12.11.2019, а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн, з урахуванням збільшення позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення статті 116 КЗпП України боржник не виплатив остаточний розрахунок. Відповідно до довідки боржника від 16.07.2019 № 105/421 сума заборгованості склала 86624,00грн.

06.12.2019 господарським судом Харківської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто заборгованість зі сплати заробітної плати у розмірі 86624 грн, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 13.02.2019 по 12.11.2019 в розмірі 5361 грн 12 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 86624,00 грн є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи; враховуючи, що позивачем заявлено період затримки проведення розрахунку з 13.02.2019 по 12.11.2019, приймаючи до уваги те, що 13.02.2019 позивача було звільнено, а отже цей день ще був робочим днем, така затримка становить 272 дня прострочення, отже сума середнього заробітку за весь час затримки становить 5361,12 грн.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень 15.04.2015 Господарським судом Харківської області порушено справу № 922/5397/13 про визнання банкрутом Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач у позовній заяві також зазначив про порушення справи про банкрутство щодо Харківського державного авіаційного виробничого підприємства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 8 частини 1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з частиною 9 ст.30 Господарського процесуального кодексу України (виключна підсудність), якою встановлено, що справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

21.10.2019 в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, прийнятий Верховною Радою України наприкінці 2018 року та набрав чинності 21.04.2019.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

Положення, що визначають створення електронної торгової системи та авторизації електронних майданчиків, вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність:

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами);

Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441).

Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386) втрачає чинність через один рік з дня введення в дію цього Кодексу.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Суд звертає увагу на те, що норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 922/928/17 та від 19.06.2018 у справі №908/4057/14).

Відповідно до частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовна заява до боржника, який перебуває в процедурі банкрутства, повинна розглядатись в межах справи про банкрутство тим самим складом, що і справа про банкрутство боржника.

Отже, вирішуючи даний спір, місцевий господарський суд не врахував приписів названих вище норм чинного законодавства, помилково розглянув позов по суті в окремому позовному провадженні, при цьому не надав оцінки стосовно порушеного права позивача, з огляду на приписи ст.4 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 пункту 5 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 279 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Враховуючи вищезазначене, прийняте у справі судове рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а справа - передачі до господарського суду Харківської області для розгляду по суті у межах справи про банкрутство №922/5397/13.

Керуючись ст.269, 270, ст.275, 277, 279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2019 у справі №922/3050/19 скасувати.

Справу №922/3050/19 направити до господарського суду Харківської області для розгляду у межах справи №922/5397/13 про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 10.02.2020.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко