ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2020 р. Справа № 911/1567/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Брунько А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Поддимай А.Б.

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: Слюсаренко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 (повне рішення складено 11.10.2019) (суддя Саванчук С.О.)

у справі 911/1567/19 Господарського суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванків" (відповідач-1);

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Княжичі" (відповідач-2)

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванків" (далі - ТОВ "Агрофірма "Іванків", відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Княжичі" (далі - ТОВ "БК "Княжичі, відповідач-2) про визнання недійсним договору найму (оренди) № 01-05/11 від 30.05.2011, укладеного між відповідачем-2 та відповідачем-1.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 послалася на те, що відповідно до п.п. 13.2, 14.5 статуту ТОВ "Агрофірма "Іванків" обов`язковою підставою для укладення цим Товариством договору оренди нерухомого майна має бути наявність рішення загальних зборів учасників Товариства про надання згоди директору на укладення такого правочину. Однак всупереч положенням п.п. 13.2, 14.5 статуту ТОВ "Агрофірма "Іванків" загальними зборами учасників ТОВ "Агрофірма "Іванків" взагалі не приймалося рішень ні про надання згоди директору на укладення договору найму (оренди) № 01-05/11 від 30.05.2011, ні про укладення жодної з десяти додаткових угод до нього. Таким чином, позивач вважає, що спірний договір укладений директором ТОВ "Агрофірма "Іванків" з перевищенням повноважень, при цьому, схвалення вказаного правочину загальними зборами учасників відповідача-1 відсутнє.

ОСОБА_1 зазначила, що укладення директором ТОВ "Агрофірма "Іванків" спірного договору та додаткових угод до нього свідчить про порушення корпоративних прав позивача щодо управління справами цього Товариства, зважаючи на відсутність рішень загальних зборів учасників про надання згоди на їх укладення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 (суддя Саванчук С.О.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмовляючи у позові, місцевий господарський суд виходив з того, що зважаючи на дату виникнення у позивача корпоративних прав на управління Товариством, станом на момент укладення спірного договору - 30.05.2011, позивач не мав корпоративних прав на управління ТОВ "Агрофірма "Іванків".

Крім того, господарський суд першої інстанції зазначив, що з моменту підписання додаткових угод до спірного договору № 5 від 01.06.2014, № 6 від 01.01.2015, № 7 від 01.04.2015, № 8 від 28.12.2015, № 9 від 28.01.2016, № 10 від 22.02.2016 від позивача як учасника ТОВ "Агрофірма "Іванків" не надходило жодних заперечень відносно пролонгації вказаного договору, відповідачем-1 сплачувалась орендна плата на підставі зазначеного договору, а відповідачем-2 приймались платежі за спірним договором, що свідчить про схвалення сторонами спірного договору та виключає підстави для визнання його недійсним. За висновками суду першої інстанції, дії сторін спірного договору не свідчать про відсутність реального наміру його укладення і виконання, матеріали справи не містять доказів невиконання сторонами умов укладеного договору або неприйняття платежів з орендної плати за спірним договором, повернення сплачених коштів відповідачу-1, що могло би свідчити про несхвалення та неприйняття до виконання такого договору сторонами, у тому числі, у період набуття позивачем корпоративних прав та наявності доступу до інформації щодо господарської діяльності Товариства.

Водночас, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт недобросовісної або нерозумної поведінки відповідача-2, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів, які могли би викликати сумнів щодо повноважень директора ТОВ "Агрофірма "Іванків" на час укладення договору № 01-05/11 - 30.05.2011, отже, ТОВ "БК "Княжичі" в особі директора Безшапкіна В.М. не знало і не могло знати про наявність обмежень повноважень директора Мазурка О.Г. на представництво інтересів відповідача-1 станом на 30.05.2011.

Крім того, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01.07.2015 у справі № 3-195гс15, господарський суд першої інстанції зазначив, що договір оренди може бути визнаний недійсним лише на майбутнє, а оскільки станом на момент подання позову у даній справі строк дії договору № 01-05/11 від 30.05.2011 закінчився, тобто договір припинив свою дію, відсутні правові підстави для визнання його недійсним на майбутнє.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято за невідповідності висновків суду обставинам справи, при неповному їх дослідженні, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 92, 216, 236, 241 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність схвалення спірного договору.

Крім того, на думку позивача, є такими, що не відповідають обставинам справи та практиці Верховного Суду висновки місцевого господарського суду про те, що матеріали справи не містять доказів, які могли б викликати сумнів щодо повноважень директора ТОВ "Агрофірма "Іванків" на час укладення спірного договору, а отже, ТОВ "БК "Княжичі" в особі директора Безшапкіна В.М. не знало і не могло знати про наявність обмежень повноважень директора Мазурка О.Г. на представництво інтересів ТОВ "Агрофірма "Іванків" станом на 30.05.2011, що не спростовується зазначенням у спірному договорі про те, що директори діють на підставі статутів товариств.

Також, скаржник зазначає, що висновки господарського суду першої інстанції щодо визнання недійсними договорів оренди лише на майбутнє зроблені без урахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, відповідно до якої договір визнається недійсним з моменту його вчинення.

Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2019 справу № 911/1567/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий, судді: Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 залишено без руху та надано ОСОБА_1 строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду доказів сплати судового збору у розмірі 1,50 грн. у встановленому порядку.

09.12.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява від 09.12.2019 про усунення недоліків апеляційної скарги у відповідності до вищезазначеної ухвали суду, до якої додано квитанцію № 23 від 09.12.2019 в якості доказу сплати судового збору в розмірі 1,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 та поновлено ОСОБА_1 зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 14.01.2020 об 11 год. 00 хв.; зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 03.01.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. у відпустці, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 справу №911/1567/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

Ухвалою від 13.01.2020 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Владимиренко С.В., Ходаківська І.П. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 прийнято до свого провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 відкладено на 28.01.2020 о 10:15.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 відкладено на 06.02.2020 о 10:30.

Позиції сторін.

03.01.2020 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "БК "Княжичі" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 просить суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, а рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 залишити без змін.

Явка представників сторін.

У судове засідання 06.02.2020 з`явилися представники позивача та відповідача-2.

Представник відповідача-1 у судове засідання 06.02.2020 не з`явився.

Враховуючи належне повідомлення всіх сторін про день, час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін у судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача-1.

Представник позивача у судовому засіданні 06.02.2020 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний господарський суд рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник відповідача-2 у судовому засіданні 06.02.2020 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Між ТОВ "БК "Княжичі" (Орендодавець) в особі директора Безшапкіна Володимира Миколайовича, який діє на підставі Статуту, та ТОВ "Агрофірма "Іванків" (Орендар) в особі директора Мазурка Олександра Григоровича, який діє на підставі Статуту, укладено договір найму (оренди) № 01-05/11 від 30.05.2011 (далі - Договір), згідно з яким Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування майно, визначене в додатку № 1 до Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору договір набирає чинності з 01.06.2011 та діє до 31.05.2012.

Додатковими угодами № 1 від 01.01.2012, № 2 від 31.05.2012, № 3 від 31.03.2013, № 4, № 5 від 01.06.2014, № 6 від 01.01.2015, № 7 від 01.04.2015, № 8 від 28.12.2015, № 9 від 28.01.2016, № 10 від 22.02.2016 вносились зміни до Договору щодо розміру орендної плати, та продовжувався строк дії Договору (востаннє - до 31.05.2016).

Згідно з п. 13.2 статуту ТОВ "Агрофірма "Іванків" до виняткової компетенції загальних зборів учасників належить, зокрема, надання згоди на укладення договорів (угод) (однієї або пов`язаних) на суму понад 50 000,00 грн., а також договорів поруки, застави, оренди, позики, кредитних договорів та договорів придбання або відчуження об`єктів рухомого та нерухомого майна.

Відповідно до п. 14.5 статуту ТОВ "Агрофірма "Іванків" директор не має права без попереднього рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого у письмовій формі, вчиняти правочини (укладати договори), (один або пов`язані) на суму понад 50 000,00 гривень, а також укладати договори поруки, застави, оренди, позики, кредитних договорів та договорів придбання або відчуження об`єктів рухомого та нерухомого майна, незалежно від їх суми, окрім готової продукції.

Посилаючись на те, що всупереч положенням п.п. 13.2, 14.5 статуту ТОВ "Агрофірма "Іванків" рішення про надання згоди директору на укладення Договору загальними зборами учасників ТОВ "Агрофірма "Іванків" не приймалося, і подальшого його схвалення не відбулося, позивач просив суд визнати Договір недійсним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що вона стала учасником ТОВ "Агрофірма "Іванків" з 09.11.2012, увійшовши до складу учасників на підставі рішення загальних зборів учасників цього Товариства, оформленого протоколом № 7 від 09.11.2012, зареєстрованого 29.11.2012, № реєстраційної дії 7000336.

На підтвердження цього позивачем додано до позовної заяви копію статуту ТОВ "Агрофірма "Іванків", затвердженого загальними зборами учасників ТОВ "Агрофірма "Іванків", протокол № 7 від 09.11.2012 (державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 29.11.2012, номер запису 7000336.)

Відповідно до ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину зацікавленою особою, яка не є стороною договору.

Чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними. З аналізу положень статті 16 ЦК України та статті 4 ГПК України, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасник товариства має право, зокрема, брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах.

Зазначене право на участь в управлінні товариством передбачено також пунктом 1 частини 1 статті 116 ЦК України.

Тобто незалежно від суб`єктного складу, якщо учасник господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 927/976/17.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги про визнання Договору недійсним тим, що укладення спірного договору, а також додаткових угод до нього порушує її корпоративні права щодо управління справами Товариства, зважаючи на відсутність рішень загальних зборів учасників про надання згоди на їх укладення.

Позивач як учасник, якому належить частка у статутному капіталі товариства, має беззаперечне право на участь в управлінні товариством шляхом прийняття участі у загальних зборах учасників товариства, а отже, має право на оспорювання правочину, укладеного товариством, враховуючи те, що укладення такого правочину є похідним від прийняття рішення учасниками товариства щодо надання згоди директору на укладення правочину (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 927/976/17).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, а також доводи самого позивача, викладені у позовній заяві, станом на момент укладення спірного договору позивач не був учасником ТОВ "Агрофірма "Іванків", відтак у нього були відсутні корпоративні права, які могли бути порушеними укладенням договору та підлягають захисту господарським судом у даній справі (такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.06.2018 у справі № 910/18936/15).

Таким чином, з урахуванням дати укладення договору оренди - 30.05.2011, та дати виникнення у позивача корпоративних права на управління Товариством (ТОВ "Агрофірма "Іванків") - 09.11.2012, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що станом на момент укладення спірного договору позивач не мав корпоративних прав на управління Товариством.

З огляду на відсутність у позивача корпоративних прав, які могли бути порушеними укладенням Договору та підлягають захисту у даній справі, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, про те, що висновки господарського суду першої інстанції про наступне схвалення спірного договору шляхом користування відповідачем-1 орендованим майном та сплатою на рахунок відповідача-2 коштів з орендної плати, зроблені без урахування правової позиції Верховного Суду, наведеної, зокрема, у постанові від 20.03.2018 у справі № 910/8794/16, відповідно до якої таке схвалення повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Таким чином, оскільки відповідно до статуту ТОВ "Агрофірма "Іванків" надання згоди на укладення договорів оренди незалежно від суми належить до виключної компетенції загальних зборів учасників, то й наступне схвалення цього правочину мало бути здійснено саме компетентним органом на надання такої згоди, тобто загальними зборами учасників ТОВ "Агрофірма "Іванків".

Також, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що ТОВ "БК "Княжичі" не знало і не могло знати про наявність обмежень повноважень директора Мазурка О.Г. на представництво інтересів ТОВ "Агрофірма "Іванків" на час укладення спірного договору, і що це не спростовується зазначенням у спірному договорі, що директори діють на підставі статутів товариств.

При цьому, колегія суддів зазначає, що такі висновки місцевого господарського суду не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, згідно з якою якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Щодо висновків місцевого господарського суду про можливість визнання договорів оренди недійсними лише на майбутнє, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 01.07.2015 у справі № 3-195гс15, колегія суддів апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи скаржника, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без урахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, де вказано, що чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє.

Однак, при цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що такі помилкові висновки місцевого господарського суду не вплинули на правильність його висновку про відсутність у позивача на момент укладення спірного договору корпоративних прав, які могли бути порушеними укладенням Договору та підлягають захисту у даній справі, та не призвели до прийняття неправильного по суті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, господарським судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини, які мають значення для справи, висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Оскільки рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 прийнято з дотриманням норм процесуального права, а також враховуючи, що порушення або неправильного застосування норм матеріального права, яке б призвело до прийняття неправильного по суті рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, підстав для скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2019 у справі № 911/1567/19.

4. Матеріали справи № 911/1567/19 повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11.02.2020.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська