ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2769/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2019

по справі № 916/2769/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

до відповідачів:

1. ОСОБА_1 ;

2. Приватного підприємства «ТОПРАК»

про солідарне стягнення 126 552, 86 грн.

суддя суду першої інстанції: Грабован Л.І.

час та місце винесення рішення: 17:35, м. Одеса, пр. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

16.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 та Приватного підприємства «Топрак» про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 126 552, 86 грн., з яких 57 647, 35 грн. - 3% річних та 68 905, 51 грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011 та договору поруки від 24.03.2011.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП «Топрак» взятого на себе грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011, 09.11.2011 ТОВ «Корпорація Агросинтез» звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення суми боргу, за наслідком розгляд якої рішенням від 13.01.2012р. у справі №14/17-4794-2011 позов задоволено. Постановою ВДВС Болградського РУЮ Одеської області від 15.02.2012р. відкрито виконавче провадження №32905306 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 30.01.2012р. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2013р. по вказаній справі здійснено процесуальне правонаступництво з ТОВ «Корпорація Агросинтез» на ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» та відповідно постановою ВДВС Болградського РУЮ Одеської області від 29.04.2013. У зв`язку із невиконанням наказу Господарського суду Одеської області від 30.01.2012 по справі №14/17-4794-2011 заборгованість станом на 14.09.2019р. ПП „Топрак" згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р. становить 668 985, 54 грн. Із врахуванням ухвали Господарського суду Одеської області від 12.04.2013р. у позивача виникло право вимоги щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних витрат та штрафу згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р. за період існування заборгованості.

Позивач вказує, що додатково 30.04.2014 між ним та ТОВ «Корпорація Агросинтез» було укладено угоду №30-04/14-20 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), за умовами якої первісний кредитор відступає новому кредиторові право вимоги виконання ПП «Топрак» зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Позивачем зазначено, що з метою забезпечення виконання ПП «Топрак» зобов`язань перед ТОВ «Корпорпація Агросинтез» за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011, 24.03.2011 між останнім та ОСОБА_1 було укладеного договір поруки, відповідно до п. 3 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником грошових зобов`язань за основним договором у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі включаючи сплату основного боргу з індексацією, процентів, неустойки відшкодування збитків (об`єм поруки). 14.08.2013р. між ТОВ «Корпорація Агросинтез» та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено угоду №14-08/13-22 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), згідно якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати розміру основного боргу, пені, штрафу, процентів за користування чужими грошовими коштами, набутих первісним кредитором станом 13.01.2012 на підставі договору поруки від 24.03.2011, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП «Топрак» відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011 14.08.2013 між ТОВ «Корпорація Агросинтез» та ТОВ „Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено угоду №14-08/13-27 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги у порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), згідно умов якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати розміру пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами, набутих первісним кредитором на підставі договору поруки від 24.03.2011р. укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП «Топрак» відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.11.2019 відмовлено повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ОСОБА_1 та Приватного підприємства «Топрак» про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 126 552, 86 грн.

В мотивах оскаржуваного рішення судом першої інстанції зазначено, що вимоги позивача про стягнення сум 3% річних, нарахованих за період з 19.01.2017 (дата винесення постанови про визнання боржника банкрутом) по 14.09.2019, та інфляційних витрат, нарахованих за період з 19.01.2017 (дата винесення постанови про визнання боржника банкрутом) по квітень 2017, задоволенню не підлягають в силу положень ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки після введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає додаткових зобов`язань, у зв`язку з тим, що господарська діяльність банкрута завершується, а лише витрати, що безпосередньо пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і ПП «Топрак», тоді як судом встановлено, що вимоги позивача стосовно стягнення з ПП «Топрак» задоволенню не підлягають, місцевим господарським судом відмолено у позовних випог до ОСОБА_1 .

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ОСОБА_1 та прийняти у справі №916/2769/19 в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НІКО-ТАЙС» 57 645, 35 грн. 3% річних та 68905, 51 грн. інфляційних витрат на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту ТК240311/2 від 24 березня 2011 року та договору поруки б/н від 24 березня 2011 року, а в іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2019 у справі №916/2769/19 залишити без змін.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що згідно із пунктом 4 договору поруки від 24 березня 2011 року, Поручитель зобов`язується при невиконанні Боржником грошового зобов`язання за Основним договором сплатити Кредитору протягом трьох днів з дня пред`явлення йому вимоги при будь-яких обставинах усі суми, належні йому (Кредитору) по Основному договору. Причини невиконання Боржником своїх зобов`язань за Основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання Поручителем зобов`язань за цим договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» посилається на приписи ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України, зокрема заст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, за твердженням скаржника, законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 916/2769/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» на рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2019.

Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» на рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2019 у справі № 916/2769/19 визначено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлено ОСОБА_1 та Приватному підприємству «ТОПРАК» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів не надходили.

Згідно з частино тринадцятою статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копію ухвали суду від 27.12.2019 позивачем отримано 08.01.2020, відповідачами отримано 11.01.2020.

Однак, станом на 11.02.2020 до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною першою статті 273 ГПК України.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Одеської області лише в межах вимог апеляційної скарги, а саме в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 24.03.2011 між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» та ПП «Топрак» був укладений договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2, відповідно до п. 1 якого у строки, зумовлені договором, ТОВ «Корпорація «Агросинтез» зобов`язується поставити та передати у власність ПП «Топрак» насіннєвий матеріал, а ПП «Топрак» зобов`язується прийняти товар для власних та виробничих потреб, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

П. 9.1. вказаного договору передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом року з моменту його укладення. Закінчення строку дії договору не звільняє ПП «Топрак» від виконання тих грошових зобов`язань, які залишились невиконаними ним.

24.03.2011 між ОСОБА_1 та ТОВ «Корпорація «Агросинтез» був укладений договір поруки (т. 1 а.с. 40), відповідно до п. 1. якого цей договір укладено з метою забезпечення виконання боржником, який зазначений у п. 2 цього договору, грошових зобов`язань перед ТОВ «Корпорація «Агросинтез», що виникли з договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011.

Згідно п. 2 вказаного договору боржником є ПП «Топрак».

П. 3 зазначеного договору передбачено, що ОСОБА_1 поручається перед ТОВ «Корпорація «Агросинтез» за виконання ПП «Топрак» грошових зобов`язань за основним договором у тому ж обсязі, що і боржник, у т.ч. включаючи сплату основного боргу з індексацією, процентів, неустойки, відшкодування збитків (об`єм поруки).

Згідно п. 5 зазначеного договору ОСОБА_1 та ПП «Топрак» відповідають перед ТОВ «Корпорація «Агросинтез» як солідарні боржники.

П. 14 вказаного договору передбачено, що договір діє до припинення зобов`язання за основним договором.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2012 по справі №14/17-4794-2011 позов ТОВ «Корпорація «Агросинтез» про стягнення з ПП «Топрак» заборгованості за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011 задоволено; стягнуто з ПП «ТОПРАК» на користь ТОВ від «Корпорація «Агросинтез» 687415, 49 грн. основного боргу, 22185, 64 грн. пені за порушення терміну оплати платежів, 412449,29 грн. штраф за порушення відповідачем терміну оплати платежів, 68741,55 грн. штраф за порушення відповідачем строку передачі належним чином оформленого екземпляра договору застави, 261218,04 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами, 29040, 20 грн.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції ВП №32905306 від 15.02.2012 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 30.01.2012.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2013 заяву задоволено; замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні №32905306 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Одеської області по справі №14/17/4794-2011 від 30.01.2012 з ТОВ «Корпорація «Агросинтез» на її правонаступника ТОВ «Компанія «НІКО -ТАЙС».

Постановою Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції ВП №32905306 від 29.04.2013 замінено сторону (стягувачева) у виконавчому провадженні при примусовому виконанні Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 30.01.2012р. з ТОВ «Корпорація «Агросинтез» на її правонаступника ТОВ «Компанія «НІКО -ТАЙС».

30.04.2014 між ТОВ «Корпорація Агросинтез» та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» була укладена угода №30-04/14-20 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) (т. 1 а.с. 35-36), відповідно до п. 1.1. якої ТОВ «Корпорація Агросинтез» відступає ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» право вимоги виконання ПП «Топрак» зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних витрат, набутих ТОВ «Корпорація Агросинтез» на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011, у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП «Топрак» грошового зобов`язання згідно договору поставка на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011.

Згідно п. 1.2. зазначеної угоди ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» одержує право замість ТОВ «Корпорація Агросинтез» вимагати від ПП «Топрак» сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних витрат, за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання ПП «Топрак» грошового зобов`язання) згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011.

Відповідно до п. 2.1. вказаної угоди вартість зобов`язання, що відступається за даною угодою, становить, проте не обмежується сумою у розмірі 1 481 050, 21 грн.

П. 2.2. зазначеної угоди передбачено, що з моменту укладення даної угоди ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» наділяється всіма правами ТОВ «Корпорація Агросинтез», що випливають із умов договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011, по відношенню до ПП «Топрак» щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних витрат, у зв`язку із подальшим неналежним, несвоєчасним та не повним виконанням ПП «Топрак» грошового зобов`язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011.

Згідно акту прийому-передачі документів від 30.04.2014, підписаного ТОВ «Корпорація Агросинтез» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», відповідно до угоди №30-04/14-20 були прийняті відповідні документи, а саме: договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011, рішення Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 13.01.2012.

ТОВ «Корпорація «Агросиентез» було направлено повідомлення ПП «Топрак» про заміну кредитора у зобов`язанні від 30.04.2014, про що свідчить опис вкладення.

14.08.2013 між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» була укладена угода №14-08/13-22 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), згідно п. 1.1. якої ТОВ «Корпорація «Агросинтез» відступає ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» право вимоги виконання ОСОБА_1. зобов`язання щодо сплати основного боргу, пені, штрафу, процентів за користування чужими грошовим коштами, набутих ТОВ «Корпорація «Агросинтез» станом на 13.01.2012 на підставі договору поруки від 24.03.2011, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП «Топрак» відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011.

П.1.2. зазначеної угоди передбачено, що за цією угодою ТОВ «Компанія „Ніко-Тайс» одержує право замість ТОВ «Корпорація «Агросинтез» вимагати від ОСОБА_1 сплати грошового розміру основного боргу, пені, штрафу, процентів за користування чужими грошовими коштами, набутих ТОВ «Корпорація «Агросинтез» станом на 13.01.2012 на підставі договору поруки від 24.03.2011, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП «Топрак» відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011.

Згідно акту прийому-передачі документів від 14.08.2013, підписаного ТОВ «Корпорація Агросинтез» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», відповідно до угоди №14-08/13-22 були прийняті відповідні документи, а саме: договір поруки від 24.03.2011, договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011, рішення Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 13.01.2012.

ТОВ «Корпорація «Агросиентез» було направлено повідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора у зобов`язанні від 14.08.2013, про що свідчить опис вкладення.

14.08.2013 між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» була укладена угода №14-08/13-27 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), згідно п. 1.1. якої ТОВ «Корпорація «Агросинтез» відступає ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» право вимоги виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами, набутих ТОВ «Корпорація «Агросинтез» на підставі договору поруки від 24.03.2011, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП «Топрак» відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011.

П. 1.2. зазначеної угоди передбачено, що за цією угодою ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» одержує право замість ТОВ «Корпорація «Агросинтез» вимагати від ОСОБА_1 сплати грошової суми в нарахованому розмірі пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами, за період існування прострочення ОСОБА_1 грошового зобов`язання згідно договору поруки від 24.03.2011, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП «Топрак» відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Згідно акту прийому-передачі документів від 14.08.2013, підписаного ТОВ «Корпорація Агросинтез» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», відповідно до угоди №14-08/13-27 були прийняті відповідні документи, а саме: договір поруки від 24.03.2011, договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011, рішення Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 13.01.2012, постанова ВДВС Болградського РУЮ Одеської області від 15.02.2012 ВП №32905306, лист №092-2125/7667-09-22-292 від 28.03.2013 Управління ДВС ГУЮ в Одеській області.

ТОВ «Корпорація «Агросиентез» було направлено повідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора у зобов`язанні від 14.08.2013, про що свідчить опис вкладення (т. 1 а.с. 51).

ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» була направлена вимога за №14-1/01 від 14.01.2014 ОСОБА_1 про сплату грошових коштів в розмірі 3 637 305, 15 грн. (т. 1 а.с. 52-54), про що свідчить опис вкладення (т. 1 а.с. 55), яка була отримана адресатом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 55 на зворотньому боці).

Як встановлено місцевим господарським судом, що згідно комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2016 порушено провадження у справі №916/2686/16 про банкрутство ПП «Топрак» за заявою ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», визнано грошові вимоги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ПП «Топрак» у сумі 1 481 050,21 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У зазначеній ухвалі вказано, що наявна заборгованість підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 13.01.2012, постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2012, ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2013, постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 29.04.2013. Ухвалою попереднього засідання від 22.11.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів ПП «Топрак», до якого включені вимоги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» в сумі 9 549 136, 56 грн.

Постановою Господарського суду Одеської області від 19.01.2017 по справі №916/2686/16 ПП «Топрак» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Процедура банкрутства ПП «Топрак» перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Перевіривши встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ОСОБА_1 , відповідно до наступного.

Предметом позову у даній справі є вимога про стягнення з ОСОБА_1 , як поручителя ПП «Топрак», яке визнано банкрутом, штрафних санкцій у розмірі 126 552, 86 грн. за порушення умов договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011.

Частиною першої статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною першої статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно частин першої та другої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи те, що провадження у справі №916/2686/16 про визнання банкрутом ПП «Топрак» порушено за нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та за нормами останнього визнано боржника банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, колегія суддів застосовує положення вказаного Закону, оскільки відповідні наслідки виникли з врахуванням саме положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Частиною першої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно частини другої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Відповідно до частини третьої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Часиною сьомою статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно частини першої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано три відсотка річних (за період з 28.10.2016 по 14.09.2019) та інфляційні витрати (за період з жовтня 2016 по квітень 2017) після порушення провадження у справі про банкрутство ПП «Топрак» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (після 13.10.2016) та після винесення постанови про визнання боржника банкрутом (після 19.01.2017).

Колегія суддів зазначає, що з моменту введення мораторію боржник не може виконувати грошові зобов`язання та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №922/4134/15 від 04.09.2018р.).

Також, законодавцем обмежено можливість застосування щодо усіх грошових зобов`язань (як конкурсних, так поточних) індексу інфляції та трьох процентів річних відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону, яка є спеціальною нормою та повинна застосовуватися переважно над нормами Цивільного кодексу України (ст. 625) (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №904/4975/17 від 06.07.2018р.).

Правова позиція стосовно того, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення сум інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих після порушення провадження у справі про банкрутство, оскільки станом на момент подання позову про стягнення вказаних сум діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії якого, в силу статті 19 Закону про банкрутство, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №911/3719/16 від 26.02.2019р.

Статтею 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено наслідки визнання боржника банкрутом. Зокрема, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у останнього не може виникати додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав.

Тобто, у зв`язку з визнанням боржника банкрутом у такої особи виникає особливий правовий статус, який є значно відмінний від статусу боржника і з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у останнього не можуть виникати нові зобов`язання зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Колегія суддів зазначає, що в ліквідаційній процедурі нові зобов`язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у цьому Законі і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами Закону про банкрутство. Такими випадками є зобов`язання з оплати витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №911/3883/16 від 08.10.2019р.).

Правова позиція стосовно того, що з моменту визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у позивача в силу положень ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не було права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №910/12680/18 від 12.09.2019р.

Так, мораторій, введений ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2016, діє, тобто позивачем заявлені 3% річних та інфляційні витрати нараховані в період дії мораторію, що суперечить положенням ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення сум 3% річних, нарахованих за період з 28.10.2016 по 18.01.2017 (до дати винесення постанови про визнання боржника банкрутом), та інфляційних витрат, нарахованих за період з жовтня 2016р. по 18.01.2017 (до дати винесення постанови про визнання боржника банкрутом) задоволенню не підлягають в силу положень ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», згідно якої не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми.

Відхилення аргументів апеляційної скарги.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що невиконання боржником - ПП «Топрак» своїх зобов`язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем - ОСОБА_1 зобов`язань за цим договором та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено вище, з метою забезпечення виконання ПП «Топрак» грошових зобов`язань відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту був укладений договір поруки з ОСОБА_1 , якому позивачем 14.01.2014 була направлена вимога за №14-1/01 про сплату грошових коштів.

Відповідно до частини першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином зазначеною нормою ЦК встановлено правило щодо однакового обсягу відповідальності щодо боржника та поручителя, у тому числі і щодо трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

У пункті 3 Договору поруки від 24.03.2011 вказано, що поручитель поручається перед кредитором за виконання ПП «Топрак» грошових зобов`язань за основним договором у тому ж обсязі, що і боржник, у т.ч. включаючи сплату основного боргу з індексацією, процентів, неустойки, відшкодування збитків (об`єм поруки). '

Місцевим господарським судом встановлено, що не оскаржується скаржником, неправомірність нарахувань боржнику вимог про стягнення сум 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих до дати винесення постанови про визнання боржника банкрутом в силу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного при порушенні справи про банкрутство боржника згідно ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та після винесення постанови про визнання боржника згідно зі ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав і для нарахування 3% річних та інфляційних витрат поручителю та задоволення позову в частині стягнення цих сум з останнього, оскільки законодавцем у даному випадку обмежено можливість застосування щодо усіх грошових зобов`язань за основним договором індексу інфляції та трьох процентів річних відповідно до частини третьої статті 19 та статті 38 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка є спеціальною нормою та повинна застосовуватися переважно над нормами Цивільного кодексу України, зокрема статті 625 ЦК України, чим фактично звужено обсяг відповідальності за основним договором та відповідно і обсягом поруки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно - західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Одеської області від 18.11.2019 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС».

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2019 у справі № 916/2769/19 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» - залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.