ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. ОдесаСправа № 916/924/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Головея В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2019 року про видачу дублікату судового наказу, м. Одеса, суддя Найфлейш В.Д.

у справі № 916/924/16

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса

про стягнення 1 139 428 грн. 11 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви та ухвали суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі №916/924/16 (суддя Найфлейш В.Д.) позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ 74137 грн. 15 коп. три відсотки річних, 1021904 грн. 61 коп. інфляційні втрати, 16440 грн. 62 коп. витрати по судовому збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

13.07.2016 року на виконання вищевказаного рішення Господарським судом Одеської області було видано відповідний наказ.

23.11.2019 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про видачу дублікату наказу, в якій заявник просив суд видати дублікат наказу Господарського суду Одеської області від 13.07.2016 року у справі № 916/924/16 для пред`явлення до виконання з метою стягнення з Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса , на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ боргу.

Заява мотивована тим, що рішенням Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі № 916/924/16, яке набрало законної сили 13.07.2016 року, на користь заявника грошові кошти були стягнуті з Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса, видано відповідний наказ, який було пред`явлено на примусове виконання до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Раніше, ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.06.2001 року порушено провадження у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство ПАТ «Одеська ТЕЦ», м. Одеса. Постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року у вищевказаній справі відповідача було визнано банкрутом.

Як зазначає позивач, відкрите виконавче провадження № 52489507 з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 13.07.2016 року у справі № 916/924/16, яке перебувало на виконанні в органі ДВС, 27.12.2016 року закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з тим, що в матеріалах справи № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство ПАТ «Одеська ТЕЦ», м. Одеса наказ про примусове стягнення боргу по справі №916/924/16 відсутній, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з відповідною заявою про видачу його дубліката, у зв`язку з його втратою, оскільки виконання судового рішення здійснюється лише на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.12.2019 року у справі №916/924/16 (головуючий суддя Найфлейш В.Д.) вищевказану заяву задоволено та видано дублікат наказу Господарського суду Одеської області від 13.07.2016 року по справі №916/924/16 в порядку п. 19.4 прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відсутність у матеріалах справи №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 наказу від 13.07.2016 року по справі №916/924/16 є підставою вважати його втраченим. Крім цього, строк пред`явлення вищевказаного наказу до виконання не закінчився, а тому заява про видачу його дубліката підлягає до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ», м. Одеса з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2019 року у справі № 916/924/16 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ про видачу дублікату виконавчого документа, а саме Наказу у справі №916/924/16 про стягнення з Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ про стягнення грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема скаржник зазначає, що відповідно до постанови Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року, останній знаходився в стані ліквідаційної процедури, що було врегульовано Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». За твердженням скаржника, до визнаних кредиторських вимог увійшла і заборгованість Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса перед позивачем, яка і була стягнута відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2016 року у справі № 916/924/16. Як вказує скаржник, посилаючись на ч. 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», постановою Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 27.12.2016 року виконавче провадження № 52489507, з виконання вищевказаного наказу було закінчено з підстав визнання боржника банкрутом, а тому не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим законом. Тобто, на думку скаржника, Закон України «Про виконавче провадження» передбачає чіткий механізм відновлення виконавчого провадження у разі його закінчення. Крім цього, Акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ», м. Одеса, звертає увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного суду на те, що Наказ про примусове виконання рішення у справі № 916/924/16 до стягувача виконавцем не повертався, оскільки при закінченні виконавчого провадження з підстав визнання боржника банкрутом, Законом України «Про виконавче провадження» це не передбачено.

Разом з тим, скаржник вважає, що Господарський суд Одеської області при постановленні оскаржуваної ухвали від 04.12.2019 року не дослідив належних доказів відсутності виконавчого документу в матеріалах виконавчого провадження № 52489507 Суворовського ВДВС та безпідставно дійшов висновку про те, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання у позивача не сплив, який на думку відповідача закінчився 13.07.2019 року.

Крім того, 24.12.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від апелянта також надійшли доповнення до апеляційної скарги, у якій скаржник, посилаючись на норми п. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, просить суд зупинити стягнення на підставі дублікату наказу від 13.07.2016 року у справі №916/924/16.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2019 року у справі № 916/924/16, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

16.01.2020 року до Південно-західного апеляційного господарського суду поштою від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ надійшов відзив, у якому стягувач просив суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2019 року у справі № 916/924/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, відзив мотивовано тим, що виконавчий документ стягувачем було пред`явлено для примусового виконання 28.09.2016 року до органу ДВС, у зв`язку з чим строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього, ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 року, провадження у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство ПАТ «Одеська ТЕЦ» припинено, внаслідок чого, на думку стягувача, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлюється з 15.01.2019 року відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону та може бути пред`явлений протягом трьох років.

Щодо втрати виконавчого документа, стягувач у відзиві, посилаючись на норми ч. 4 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № 52489507, виконавчий документ повинен був бути надісланий в матеріали справи № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство ПАТ «Одеська ТЕЦ». Однак, як вказує стягувач, вищевказаний наказ в матеріалах справи відсутній, а тому останній належить визнати втраченим.

З приводу механізму відновлення виконавчого провадження, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ у відзиві зазначило, що предметом даного спору у справі № 916/924/16 є спір про видачу дублікату виконавчого документа, а не про відновлення виконавчого провадження. А тому, посилання скаржника в апеляційній скарзі на вищевказані обставини є недоречними.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 04.12.2019 року у справі № 916/924/16 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України і відсутні підстави для її скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі №916/924/16 (суддя Найфлейш В.Д.) позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ 74137 грн. 15 коп. три відсотки річних, 1021904 грн. 61 коп. інфляційні втрати, 16440 грн. 62 коп. витрати по судовому збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

13.07.2016 року вищезазначене рішення суду набрало законної сили, в зв`язку з чим у цей же день, Господарським судом Одеської області було видано відповідний наказ про його примусове виконання.

Як вбачається із заяви про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2016 року за вих. № 1412-1829в, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулося до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про прийняття наказу Господарського суду Одеської області від 13.07.2016 року у справі №916/924/16 до виконання.

04.10.2016 року Старшим державним виконавцем Лисогор Веронікою Геннадіївною за вищевказаним наказом було відкрито виконавче провадження № 52489507, яке, в свою чергу, 23.12.2016 року, на підставі постанови Господарського суду Одеської області про визнання банкрутом від 13.12.216 року у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 закінчено у відповідності до вимог п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Інформацією, наданою Господарським судом Одеської області від 24.07.2019 року підтверджується, що матеріали справи № 916/924/16 відповідного наказу про примусове виконання судового рішення від 13.07.2016 року не містять.

23.11.2019 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про видачу дублікату наказу (вх.№ 2-5791/19), в якій просило суд видати дублікат наказу Господарського суду Одеської області від 13.07.2016 року у справі №916/924/16 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ 74137 грн. 15 коп. три відсотки річних, 1021904 грн.61 коп. інфляційні втрати, 16440 грн.62 коп. витрати по сплаті судового збору.

Вищевказана заява обґрунтована наступними обставинами:

- Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі №916/924/16 на користь заявника грошові кошти були стягнуті частково з Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса;

- На виконання вищевказаного рішення Господарським судом Одеської області 13.07.2016 року було видано відповідний наказ про примусове виконання рішення;

- Зазначений наказ Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ пред`явлено до виконання до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

- У зв`язку з визнанням Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса банкрутом постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року, у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, визнано кредиторські вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз», м. Київ, до яких також увійшла заборгованість, стягнута згідно рішення Господарського суд Одеської області від 29.06.2016 року у справі № 916/924/16;

- Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 року провадження у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса припинено відповідно до вимог п. 5 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна»;

- На підставі вищевикладеного, виконавче провадження № 52489507 з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 13.07.2016 року, яке перебувало на виконанні в органі ДВС, 27.12.2016 року закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», але в матеріалах справи про банкрутство боржника, вищевказаний наказ відсутній, що на думку заявника дає підстави вважати його втраченим;

- Заборгованість боржника перед стягувачем, станом на 22.11.2019 року за вищевказаним рішенням суду не погашена;

- Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання боржником не пропущено, оскільки на момент подання заяви про видачу дубліката, встановлений строк пред`явлення до примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 13.07.2016 року №916/924/16 не сплив.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.12.2019 року у справі №916/924/16 (суддя Найфлейш В.Д.) вищезазначену заяву було задоволено.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ч. 1 ст. 6 Конвенції закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Підпунктом 19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість, відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Водночас, обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є втрата оригіналу наказу та звернення до суду із заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Даної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанови від 10.09.2018 року у справі № 5011-58/9614-2012, від 21.01.2019 року у справі № 916/215/15-г).

Зі змісту вищезазначених норм законодавства вбачається, що дублікат виконавчого листа може видаватись тільки у випадках втрати його оригіналу та в межах строку пред`явлення його до виконання.

При цьому, судова колегія зазначає, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат».

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою, заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Хоча законодавець не визначив вимог до форми та змісту заяви про видачу дубліката виконавчого листа, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Постанові від 25.09.2015 року за № 8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі ухвали суду і його зміст має повністю співпадати з оригіналом, тобто відповідати резолютивній частині рішення суду.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду (постанова Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі № 5/229-04).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент видачі наказу суду) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року.

Згідно з п. 5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, законодавець збільшив до трьох років строк пред`явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності 05.10.2016 року Законом України "Про виконавче провадження" так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 року, та строк пред`явлення яких до виконання не сплив станом на 05.10.2016 року (постанова Верховного Суду від 30.07.2019 у справі №922/3137/15).

Водночас, положення п. 5 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року не розповсюджують свою дію на виконавчі документи, строк виконання за якими сплив на час набрання чинності зазначеним законодавчим актом (постанова Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі №5016/149/2011).

Колегією суддів встановлено, що стягувачем виконавчий документ було пред`явлено для примусового виконання 28.09.2016 року, у зв`язку з чим строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався відповідно до ст. 12 Закону.

Як вже зазначалось раніше, постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 Публічне акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ", м. Одеса визнано банкрутом, у зв`язку з чим встановлена заборона на проведення виконавчих дій.

Крім того, ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 року провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ", м. Одеса припинено відповідно до вимог п. 5 ст. 12 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна".

Отже, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлюється з 15.01.2019 року та останній може бути пред`явлено до виконання протягом трьох років, а тому доводи скаржника щодо пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не приймаються до уваги.

Щодо доводів скаржника про те, що судом першої інстанції не було встановлено факту втрати виконавчого документа, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент пред`явлення виконавчого документа до виконання), постанова про закінчення виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про направлення наказів господарського суду про стягнення з боржника заборгованості по низці судових справ, в тому числі і по справі № 916/924/16.

24.07.2019 року Господарським судом Одеської області було повідомлено стягувача, що матеріали справи № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 не містять 4 накази, в тому числі і наказ по справі № 916/924/16 від 13.07.2016 року.

Натомість, як вже було зазначено раніше, Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, зокрема містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права (постанова Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 5011-58/9614-2012).

В силу вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав вважати втраченим наказ Господарського суду Одеської області від 13.07.2016 року по справі № 916/924/16.

Посилання скаржника на ч. 2 п. 1 ст. 40, ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають чіткий механізм відновлення виконавчого провадження у разі його закінчення, колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що в даних правовідносинах є спір про видачу дублікату виконавчого документа, а не про відновлення виконавчого провадження.

Таким чином, судова колегія цілком погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ про видачу дублікату виконавчого документу, оскільки такий висновок є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи, у зв`язку з чим підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджуються належними доказами та є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ", м.Одеса необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 04.12.2019 року у справі № 916/924/16 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ", м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2019 року у справі № 916/924/16 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.12.2019 року у справі №916/924/16 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
В.М. Головей