УХВАЛА

10 лютого 2020 року

м. Київ

Справа № 905/1312/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Кондратова І.Д., Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2019,

додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2019

(головуючий суддя Тихий П.В., судді Сіверін В.І., Терещенко О.І.)

та рішення Господарського суду Донецької області від 20.09.2019

(суддя Величко Н.В.)

у справі №905/1312/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

про стягнення 58 240,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 (повний текст складено 06.12.2019), додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 та рішення Господарського суду Донецької області від 20.09.2019 у справі №905/1312/19.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги та дослідивши додані до скарги матеріали, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року - 1921 гривні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 58 240,00 грн штрафу за неправильне зазначення адреси вантажоодержувача. Справа №905/1312/19 є малозначною.

У касаційній скарзі заявник просить суд відкрити касаційне провадження з підстави, передбаченої п. п. "а" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження скаржник зазначає про наявність у справі №905/1312/19 виключної правової проблеми, яку на думку останнього необхідно вирішити для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Як стверджує заявник у даній справі є проблема щодо наявності/відсутності підстав для нарахування штрафу за невірно зазначену адресу вантажоодержувачем у накладній (ст. 122 Статуту залізниць України), у разі невірно зазначеної назви міста та вулиці до їх перейменування згідно із Законом України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки".

Проте, з огляду на зміст касаційної скарги, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи, у контексті прийнятої у даній справі постанови, не дають підстав для висновку про те, що справа містить виключну правову проблему та має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, і в цілому до заперечення результату розгляду справи судом.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність обставин, що підпадають під дію підпункту "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за яких суд міг би визнати справу №905/1312/19 такою, судові рішення у якій можуть бути переглянуті у касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Касаційна скарга заявника не містить обґрунтування порушення норм судом апеляційної інстанції в частині оскарження додаткової постанови про стягнення судових витрат на правову допомогу. У прохальній частині скарги заявник просить скасувати цю додаткову постанову за результатами розгляду касаційної скарги у справі.

З огляду на викладене, враховуючи, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на ухвалені судові рішення у малозначній справі, Суд також відмовляє у відкритті касаційного провадження в частині оскарження додаткової постанови Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2019, якою стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" судові витрати на правову допомогу у розмірі 4 087,65 грн.

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі №905/1312/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2019, додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 та рішення Господарського суду Донецької області від 20.09.2019, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді І. Кондратова

Л. Стратієнко