ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/3132/19

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та проведенням судового засідання справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валмпак», Київська область, м. Бровари

про стягнення заборгованості

за участю представників:

від позивача - Г.Ю.Смагіна

від відповідача - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою №ВХ0212 від 02.12.2019 року (вх.№3258/19 від 17.12.2019 року) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валмпак» (далі - відповідач) про стягнення 64517,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару, у зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідача 53200,14 грн. основного боргу, 8223,58 грн. пені, 2530,92 грн. 10% річних, 562,40 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 20.12.2019 року відкрито провадження у справі №911/3132/19, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та проведенням судового засідання, яке призначено на 04.02.2020 року та зобов`язано сторін вчинити певні дії.

До суду від позивача надійшла заява №ВХ0128 від 28.01.2020 року (вх. №2511/20 від 04.02.2020 року) про зменшення позовних вимог відповідно до якої позивач, у зв`язку із частковою оплатою відповідачем основного боргу у сумі 10000,00 грн., просить суд стягнути з відповідача 43200,14 грн. основного боргу, 8223,58 грн. пені, 2530,92 грн. 10% річних, 562,40 грн. інфляційних втрат.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №194, у судове засідання 04.02.2020 року не з`явився, відзив на позов у встановлений судом строк не надіслав.

Представник позивача у судовому засіданні 04.02.2020 року позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

Враховуючи, що ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» (за договором - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Валмпак» (за договором - покупець) 26.06.2017 року укладено Договір поставки №ПЕ180ВХ/2017 (далі - Договір), згідно умов п.1.1. якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити поліетилен ВТ, поліетилен НТ, поліпропілен, полістирол, пігмент, добавки до полімерів (далі - продукція) в асортименті, кількості та по цінам, викладеним в Додатках до цього Договору, які є його невід`ємною частиною. Під додатками до цього Договору розуміються рахунки та витратні накладні, що видаються постачальником (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.4. Договору, поставка продукції здійснюється окремими партіями, асортимент, комплектність та кількість продукції в яких погоджується сторонами шляхом оформлення заявок на поставку продукції відповідно до умов, викладених в статті 3 («Умови поставки продукції») цього Договору.

Згідно п.п. 2.1, 2.2., Договору, загальна кількість, асортимент та комплектність продукції, що підлягає поставці, будуть вказані в Додатках до цього Договору. Фактична кількість, асортимент та комплектність продукції, що підлягає поставці покупцю, погоджується сторонами шляхом оформлення Додатків до Договору, на підставі заявок на поставки окремих партій продукції.

Поставка продукції здійснюється окремими партіями, відповідно до поданих покупцем та погоджених постачальником заявок на поставку продукції. Датою поставки є дата передачі продукції покупцю, зазначена в товарно-супровідних документах на продукцію. Разом з кожною партією продукції постачальник передає покупцю один оригінальний примірник накладної та один оригінальний примірник податкової накладної на таку партію продукції (п.п. 3.1., 3.5., 3.6. Договору).

Пунктом 4.1. Договору, датою переходу права власності на продукцію від постачальника до покупця є дата поставки (п. 3.5 цього Договору).

Ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України - гривні ( з урахуванням податку на додану вартість) та вказується в Додатках до цього Договору, які є його невід`ємними частинами (п. 5.1. Договору).

Згідно п. 6.1. Договору, покупець зобов`язаний здійснити оплату поставленої продукції в строк, що не перевищує 14 календарних днів з дати поставки продукції.

У пункті 13.1. Договору сторони погодили, що Договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2019 року. Припинення дії (розірвання) цього Договору не звільняє покупця від зобов`язань по оплаті поставленої постачальником продукції та суми виставленої неустойки (13.6. Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 53200,14 грн., а саме: за видатковою накладною від 04.03.2019 року №ВХ000958 крейдова добавка PolyCarbVT-80 у кількості 1 т. за ціною 12666,70 грн. за тону на загальну суму 15200,04 грн. (з ПДВ); за видатковою накладною від 21.06.2019 року №ВХ003142 крейдова добавка PolyCarbVT-80 у кількості 1,25 т. за ціною 2501,00 грн. за тону на загальну суму 19000,05 грн. (з ПДВ); за видатковою накладною від 12.07.2019 року №ВХ003497 крейдова добавка PolyCarbVT-80 у кількості 1,25 т. за ціною 12666,70 грн. за тону на загальну суму 19000,05 грн. (з ПДВ), що також підтверджується рахунками на оплату №ВХ001474 від 04.03.2019 року, №ВХ005244 від 21.06.2019 року, №ВХ005799 від 12.07.2019 року та довіреністю №128 від 12.07.2019 року на отримання ТМЦ.

Проте, в порушення умов Договору, відповідач за отриману продукцію не розрахувався, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у сумі 53200,14 грн.

Таким чином, відповідач взяті на себе зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару не виконав, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача 53200,14 грн.

Позивачем, в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, подано заяву № ВХ0128 від 28.01.2020 року (вх. №2511/20 від 04.02.2020 року) про зменшення розміру позовних вимог. Тобто, з урахуванням поданої заяви позивача про зменшення позовних вимог, остаточними позовними вимогами у даній справі є стягнення 43200,14 грн. основного боргу.

У процесі розгляду справи відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували сплату боргу у розмірі 43200,14 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на день прийняття рішення у справі відповідач не оплатив прийнятий у позивача товар. Зазначений факт відповідачем не спростовано, отримання товару за зазначеними видатковими накладеними не заперечується. Розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 43200,14 грн. є правомірною, оскільки, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором належним чином доведено, а відповідачем не спростовано, а тому, позовні вимоги про стягнення 43200,14 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 8223,58 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача за видатковою накладною №ВХ000958 від 04.03.2019 року за період з 19.03.2019 року по 02.12.2019 року у розмірі 3664,68 грн.; за видатковою накладною №ВХ003142 від 21.06.2019 року за період з 06.07.2019 року по 02.12.2019 року у розмірі 2362,17 грн.; за видатковою накладною №ВХ003497 від 12.07.2019 року за період з 27.07.2019 року по 02.12.2019 року у розмірі 2196,73 грн. у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» №543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

У пункті 7.1 Договору сторони погодили, що у випадку порушення строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період за який сплачується пеня), від несплаченої суми за кожний день прострочки. При цьому, в п. 10.8. Договору, сторони дійшли згоди, що строк, визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, до сторін не застосовується.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що розмір пені, нарахованої на заборгованість відповідача є більшим, однак, позивачем розмір пені визначено у сумі 8223,58 грн., тому, стягненню підлягає зазначена сума, оскільки, суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 562,40 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача, а саме: за видатковою накладною №ВХ000958 від 04.03.2019 року за період з 19.03.2019 року по 02.12.2019 року у розмірі 258,40 грн.; за видатковою накладною №ВХ003142 від 21.06.2019 року за період з 06.07.2019 року по 02.12.2019 року у розмірі 95,00 грн.; за видатковою накладною №ВХ003497 від 12.07.2019 року за період з 27.07.2019 року по 02.12.2019 року у розмірі 209,00 грн. у відповідності до виконаного ним розрахунку.

А також, 2530,92 грн. 10% річних, нарахованих на заборгованість відповідача, а саме: за видатковою накладною №ВХ000958 від 04.03.2019 року за період з 19.03.2019 року по 02.12.2019 року у розмірі 1078,58 грн.; за видатковою накладною №ВХ003142 від 21.06.2019 року за період з 06.07.2019 року по 02.12.2019 року у розмірі 780,83 грн.; за видатковою накладною №ВХ003497 від 12.07.2019 року за період з 27.07.2019 року по 02.12.2019 року у розмірі 671,513 грн. у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 10.4. Договору, також покупець на вимогу постачальника, у випадку несвоєчасної оплати продукції, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням десяти процентів річних від простроченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат судом встановлено, що розмір інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача є більшим, однак, позивачем розмір інфляційних втрат визначено у сумі 562,40 грн., тому, стягненню підлягає зазначена сума, оскільки, суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.

Нараховані позивачем 10% річних у сумі 2530,92 грн. є обґрунтованими, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валмпак» про стягнення 54517,04 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валмпак» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Січових Стрільців, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестхім Україна» (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, буд. 25, ) 53200 (п`ятдесят три тисячі двісті) грн. 14 коп. основного боргу, 8233 (вісім тисяч двісті тридцять три) грн. 58 коп. пені, 2530 (дві тисячі п`ятсот тридцять) грн. 92 коп. 10% річних, 562 (п`ятсот шістдесят дві) грн. 40 коп. інфляційних втрат та 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.02.2020 року.

Суддя Д.Г. Заєць