ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Черкаси справа № 925/1530/19

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О. І.,

без виклику учасників справи, розглянув справу за позовом

Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Канівського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення 10407,49 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до Канівського комунального підприємства теплових мереж про стягнення 10407,49 грн за прострочення виконання зобов`язання з своєчасної оплати за поставлений природний газ згідно з договором постачання природного газу від 11.09.2017 №1105/1718-КП-36, у тому числі: 9564,70 грн пені, 842,79 грн три відсотки річних та відшкодування судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27.12.2019 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов та усіх доказів, якими обґрунтовує свої заперечення та клопотанням (у разі наявності) щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

13.01.2020 відповідач надіслав до суду відзив від 10.01.2020 №19 на позовну заяву, у якому відповідач просить суд зменшити на 50% розмір пені, заявлений до стягнення позивачем, оскільки заборгованість за договором відповідачем була повністю погашена до звернення позивача з позовом до суду та з незначним простроченням. Заявлений до стягнення розмір пені є неспіврозмірним із наслідками порушення відповідачем умов договору, а розрахунки за використаний газ проводилися згідно з Порядком 217, що з огляду на нестабільність надходжень коштів зумовила неможливість своєчасної оплати відповідачем отриманого газу. При цьому доказів, які б підтверджували ймовірність завдання реальних збитків позивачу, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань матеріали справи не містять та позивачем не надано.

23.01.2020 позивач надіслав до суду відповідь від 19.01.2020 №14/4-385-20 на відзив відповідача, в якій позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти зменшення пені заперечив.

28.01.2020 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки оплата поставленого відповідачем природного газу за договором проводилась в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 на підставі нормативів перерахування коштів, прийнятих на підставі постанов НКРЕКП у відповідності до умов пункту 6.3 договору, а тому в позивача відсутні правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

11.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальником позивач у справі), в особі начальника Департаменту реалізації газу Лужанського В.Г., який діє на підставі довіреності від 28.12.2016 №14-195, та Канівським комунальним підприємством теплових мереж (Споживачем відповідач у справі), в особі директора Коломійця В.В., що діє на підставі Статуту, було укладено договір постачання природного газу №1105/1718-КП-36 (далі договір, а.с. 18-27) на період жовтень 2017 року березень 2018 року.

Відповідно до пункту 1.2 договору встановлено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Ціна за 1000 куб м природного газу за цим договором на дату укладення договору становить 4942,00 грн, крім того, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 1,6%, податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,64 грн (пункт 5.2 договору).

Порядок та умови проведення розрахунків сторонами узгоджено у розділі 6 договору. Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

Сторони погодили, що у будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 договору у разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу (підпункт 2 пункту 6.2 договору).

У пункті 8.2 договору закріплено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогами про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) у тому числі щодо стягнення заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить 5 років (пункт 10.3 договору)

У пункті 11.3 договору сторони погодили порядок внесення змін до договору. Усі зміни і доповнення до цього договору оформляються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків зазначених у пунктах 2.3, 11.4 та 11.5 договору.

02.04.2018 між сторонами підписано Додаткову угоду №1 до договору за умовами якої доповнено пункт 2.1 договору абзацом у наступній редакції: постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 9 тис. куб м.

Пункт 12.1 договору викладено в наступній редакції: договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Решта умов договору залишилась незмінною (а.с. 28).

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 603 589,63 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018 та від 30.04.2018 (а.с. 29-35) та не заперечується учасниками справи.

Останній платіж відповідача за спожитий газ за договором позивач отримав 21.08.2018 (а.с. 39), тобто основний борг був повністю погашений 21.08.2018.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань стало підставою для нарахування позивачем 9564,70 грн пені, 842,79 грн три відсотки річних та підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення нарахованих сум.

Як встановлено судом між сторонами у справі виникли та існують договірні відносини оплатної поставки природного газу, як різновиду товару, на підставі письмового строкового оплатного двостороннього договору.

За правовою природою договір постачання природного газу, який укладений між позивачем та відповідачем є договором поставки.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 712 Цивільного кодексу України також регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений сторонами договір підписаний повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств, містить всі істотні умови для договорів даного виду, дійсність його сторонами визнається.

Відповідно до умов цього договору, газ, що поставлявся повинен був бути використаний покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями. На його виконання позивач, передавав відповідачу протягом жовтня 2017 року квітня 2018 року природний газ на загальну суму 1 603 589,63 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу в обсягах, які визначені у договорі, а відповідач зобов`язався його оплатити у строки, визначені договором.

За умовами договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач несвоєчасно оплачував вартість отриманого газу чим порушив умови господарського зобов`язання. Остаточна сплата основного боргу відповідачем проведена 21.08.2018.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписом статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у відповідності з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі вказаних вимог позивачем нараховано відповідачу: 9564,70 грн пені, 842,79 грн три відсотки річних за період прострочення з 26.12.2017 до 13.07.2018 з врахуванням періодів прострочення та фактичної оплати за розрахунковий період (враховуючи положення щодо строку звернення до суду (строк позовної давності) 5 років).

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон» та встановлено, що він виконаний вірно.

Водночас, суд враховує те, що відповідач у справі є комунальним унітарним комерційним підприємством міста Канева, основним напрямком діяльності якої є виробництво, переміщення і розподіл теплової енергії між споживачами тепла, а у разі потреби, проведення перерозподілу зі збільшенням, або зменшенням тепла, залежно від потреб споживачів. Як свідчить наданий відповідачем звіт про фінансові результати за 2018 рік відповідач є збитковим підприємством, оскільки грошові надходження боржника пов`язані зі специфікою законодавчого регулювання сфери теплопостачання.

Підприємство не є фактичним та кінцевим споживачем газу, отриманий газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається в основній частині населенням, бюджетними закладами (школи, дитячі садочки, лікарні та інші бюджетні організації) та іншим суб`єктам господарювання.

У зв`язку з поставкою теплової енергії за регульованими тарифами, які не є економічно обґрунтованими, на підприємстві існувала та існує різниця у тарифах (різниця між повною собівартістю виробленої одиниці теплової енергії та встановленого тарифу на теплову енергію), яка щороку повинна відшкодовуватись місцевим бюджетом.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

З наданих позивачем до позовної заяви та інших заяв по суті доказів, суд не мав змоги встановити дійсний розмір збитків чи їх наявність у позивача. Водночас, як вбачається з розрахунку, який був наданий позивачем оплата відповідачем вартості отриманого газу (за період з жовтня 2017 року квітня 2018 року) була здійснена з незначним простроченням, заборгованість була повністю сплачена відповідачем задовго до звернення позивача з цим позовом до суду 21.08.2018.

Частина 2 статті 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом застосування штрафних санкцій. Отже, з огляду на встановлені обставини та враховуючи наведені правові норми, суд вважає за необхідне зменшити розмір санкцій до 50% та стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 782,35 грн на користь позивача, а також 842,79 грн три відсотки річних за період прострочення з 26.12.2017 до 13.07.2018.

Відповідно до статей 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Щодо заперечень відповідача про відсутність у позивача права на нарахування пені та річних з огляду на порядок проведення розрахунків за отриманий газ, то наведений факт не спростовує наведених вище вимог Закону та спростовується умовами укладеного між сторонами договору. Зокрема, положеннями пункту 6.2 договору, згідно з якими, споживач зобов`язаний своєчасно та у повному об`ємі розрахуватися за отриманий газ і навіть у разі недостатності коштів на поточному рахунку із спеціальним режимом використання та вчиняти інші дії для проведення розрахунку за отриманий газ (перерахувати кошти з поточного рахунку споживача, зараховувати кошти за пізніше отриманий газ у рахунок попередньої заборгованості, тощо).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи зазначенні положення Закону та часткове задоволення вимог позивача йому до відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає 1038,28 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Канівського комунального підприємства теплових мереж (вул. Енергетиків, 30, м.Канів, Черкаська область, 19000, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.Хмельницького, буд.6, м.Київ, 01601, ) 842,79 грн три відсотки річних, 4 782,35 грн пені та 1038,28 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко