ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/5429/14

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс №18-1/01 від 18.01.2020 року на бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо примусового виконання наказів від 06.04.2015 року та від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс, м.Київ

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп, Київська область, Васильківський район с. Мархалівка,

2. Асоціації фермерів Агрокомплекс, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина

про стягнення коштів

секретар судового засідання О.О.Стаднік

за участю представників учасників справи:

від позивача (стягувача) Грищенко О.М.

від відповідачів (боржників) не з`явились

від ДВС не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.03.2015 року у справі №911/5429/14 позов задоволено частково; солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп та Асоціації фермерів Агрокомплекс на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс 1000,00 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 600,00 грн. витрат на послуги адвоката та 1794,17 грн. судового збору; стягнуто з Асоціації фермерів Агрокомплекс на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс 997,38 грн. відсотків за користування кредитом, 889,36 грн. штрафу, 489,15 грн. інфляційних втрат, 59,04 грн. 3% річних та 312,54 грн. пені; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення Господарським судом Київської області 06.04.2015 року видано відповідні накази.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 31.03.2015 року у справі №911/5429/14 стягнуто з Асоціації фермерів Агрокомплекс на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс 3646,38 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

На виконання вказаного додаткового рішення господарським судом Київської області 20.04.2015 року видано відповідний наказ.

До Господарського суду Київської області звернувся стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс зі скаргою №18-1/01 від 18.01.2020 (вх. №13/20 від 20.01.2020 року) на бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№47316145 та ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та у виконавчому провадженні ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14, відповідно до якої, скаржник просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№47316145 та ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та у виконавчому провадженні ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14, яка полягає у не знятті арешту з грошових коштів Асоціації фермерів АГРОКОМПЛЕКС; зобов`язати державного виконавця Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№47316145 та ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та у виконавчому провадженні ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14 зняти арешт з грошових коштів Боржника, який раніше було вжито/застосовано Шевченківським РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на бездіяльність Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№47316145 та ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та у виконавчому провадженні ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14 прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 28.01.2020 року.

Відповідачі (боржники), належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги, у судове засідання 28.01.2020 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Шевченківський РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, у судове засідання 28.01.2020 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, вимоги ухвали не виконав, пояснення на скаргу та копії матеріалів виконавчого провадження не подав.

Представник скаржника у судовому засіданні 28.01.2020 року вимоги скарги підтримав, посилаючись на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14 та просив скаргу задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши у судовому засіданні 28.01.2020 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» №18-1/01 від 18.01.2020 року на бездіяльність Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо примусового виконання наказів від 06.04.2015 року та від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14, суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до постанови Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 24.04.2015 року відкрито виконавче провадження ВП№47316145 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року №911/5429/14 про стягнення з Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» заборгованості у загальному розмірі 2747,47 грн.

Відповідно до постанови Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 20.06.2017 року виконавче провадження ВП№47316145 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року №911/5429/14 завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до постанови Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 24.04. 2015 року відкрито виконавче провадження ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року №911/5429/14 про стягнення з Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» заборгованості у загальному розмірі 3394,17 грн.

Відповідно до постанови Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 20.06.2017 року виконавче провадження ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року №911/5429/14 завершено на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до постанови Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 24.04.2015 року відкрито виконавче провадження ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року №911/5429/14 про стягнення з Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» заборгованості у загальному розмірі 3646,38 грн.

Відповідно до постанови Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 20.06.2017 року виконавче провадження ВП №47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року №911/5429/14 завершено на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві скаржник зазначає, що під час примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14, Шевченківським РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві застосовано заходи примусового виконання у вигляді накладення арешту на кошти боржника, зокрема, котрі містяться та надходитимуть на рахунки боржника, що відкритті у АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК».

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчі провадження щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14 на примусовому виконанні у Шевченківському РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві не перебувають та є таким, що завершені. Виконавчі провадження щодо примусового стягнення виконавчого збору та/або будь-яких інших витрат з боржника під час примусового виконання вказаних вище наказів господарського суду у Шевченківському РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві на виконанні також не перебувають.

Як зазначає скаржник, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овраченком М.О. 07.02.2019 року відкрито виконавче провадження ВП№58316345 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3526/18 від 02.11.2018 року про стягнення з Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» заборгованості у загальному розмірі 110835,22 грн. (копію постанови приватного виконавця від 07.02.2019 року №ВП№58316345 додано до матеріалів скарги).

Згідно листа АТ «Креді Агріколь» №12200/647-БТ від 12.02.2019 року, наданого на вимогу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овраченка М.О. №222 від 07.02.2019 року, на арештованому рахунку боржника станом 12.02.2019 року знаходиться залишок коштів у сумі 37500,00 грн.

Однак, як зазначив скаржник у свої скарзі, виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3526/18 від 02.11.2018 року за рахунок вказаних коштів є неможливим у зв`язку із наявністю арешту/заборони, накладного державним виконавцем Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві під час примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник - ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» неодноразово звертався до Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві із заявами №09-15/09 від 09.09.2019 року, №09-16/09 від 09.09.2019 року, №09-17/09 від 09.09.2019 року, №18-2/12 від 18.12.2019 року, №18-1/12 від 18.12.2019 року, №18-3/12 від 18.12.2019 року щодо зняття арешту з коштів боржника, застосованих Шевченківським РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві під час примусового виконання наказів Господарського суду Київської області у справі №911/5429/14.

У відповідь на заяви скаржника Шевченківський РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві листом б/н від 26.12.2019 року повідомив скаржника про те, що у Відділі на виконанні перебували виконавчі провадження №473161445, №47316103, №45103708, №47371608. Однак, 20.06.2017 року державним виконавцем у вказаних виконавчих провадженнях винесено постанови про повернення виконавчих проваджень на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи зазначене, у державного виконавця відсутні підстави, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для винесення постанови про зняття арешту з майна/коштів боржника.

Так, в період здійснення державним виконавцем виконавчих дій діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 15.09.2011 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону.

Виконавчі дії - це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в нормах названого Закону, а саме: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно пп. 3 ч. 3 ст. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Враховуючи Прикінцеві та Перехідні положення Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, положення попереднього Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV застосовується щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХIV.

Кожна виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 року у справі №910/1587/13.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999.

Відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 3, ст. 57 Закону країни «Про виконавче провадження», постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Підстави закінчення виконавчого провадження встановлені ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно п. 4.10.2. Інструкції про проведення виконавчих дій (чинної на момент винесення постанови), якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Скаржник зазначає, що серед підстав закінчення виконавчого провадження відсутні випадки повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», однак, норми Закону України «Про виконавче провадження», не виключають й можливості зняття арешту з майна, належного боржнику, при поверненні виконавчого документа стягувачу. На думку скаржника, повернення виконавчого документа стягувачу є по своїй суті аналогічним закінченню виконавчого провадження, оскільки будь-які дії державним виконавцем після цього не здійснюються, а саме виконавче провадження не є таким, що відкрито та фактично закінчено, у зв`язку з цим наявність арешту на кошти боржника за відсутності відкритого виконавчого провадження є неправомірним та порушує законні права боржника.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що на даний час арешт з коштів боржника не знято, суд дійшов висновку про неправомірність дій та бездіяльності органу ДВС в частині незняття арешту з майна та коштів боржника, застосованих у виконавчих провадженнях ВП№47316145, №47316103, №47371608 під час примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14, оскільки, зазначені дії та бездіяльність органу ДВС суперечать вимогам ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому, вимоги скарги про визнання дій Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№47316145 та ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та у виконавчому провадженні ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14, які полягають у незнятті арешту коштів Асоціації фермерів «Агрокомплекс», застосованих у виконавчих провадженнях ВП№47316145 та ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та у виконавчому провадженні ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14, незаконними та протиправними; визнання бездіяльності Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№47316145 та ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та у виконавчому провадженні ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14, незаконною та протиправною; зобов`язання Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві зняти арешт з грошових коштів боржника, який застосовано Шевченківським РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№47316145 та ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та у виконавчому провадженні ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14 підтверджуються наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню судом.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 17.02.2016 року у справі №5004/442/11.

Також, з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», частину 1 статті 3 і частину 4 статті 11 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 року у справі «Глоба проти України», зокрема зазначено, що суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», та рішення від 06.03.2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви»). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7.06.2005 року у справі «Фуклев проти України». Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року Шевченківський РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві зобов`язано надати письмові пояснення по суті скарги та копії матеріалів виконавчих проваджень. Однак, Шевченківським РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві вимоги ухвали суду не виконано, не подано суду письмових пояснень та матеріалів виконавчих проваджень, або доказів зняття арештів.

Таким чином, органом ДВС не спростовано твердження скаржника, викладені у скарзі. Така бездіяльність державного виконавця є порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», і є підставою для визнання судом бездіяльності державного виконавця протиправною.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За таких обставин, вимоги скаржника - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про визнання неправомірною бездіяльності Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому проваджені ВП№47316145 та ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року та у виконавчому провадженні ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14 обґрунтованими доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 123, 126, 234, 339-344 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» №18-1/01 від 18.01.2020 року на бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№47316145 та ВП№47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року у справі №911/5429/14 та у виконавчому провадженні ВП№47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14 задовольнити.

2. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні №47316145 та №47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року у справі №911/5429/14 та у виконавчому провадженні №47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14, яка полягає у не знятті арешту з грошових коштів Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» ().

3. Зобов`язати державного виконавця Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні №47316145 та №47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року у справі №911/5429/14 та у виконавчому провадженні №47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14 зняти арешт з грошових коштів боржника, який раніше вжито/застосовано Шевченківським РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні №47316145 та №47316103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.04.2015 року у справі №911/5429/14 та у виконавчому провадженні №47371608 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі №911/5429/14.

4.Копію ухвали надіслати учасникам провадження та Шевченківському РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня підписання шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 03.02.2020 року.

Суддя Д.Г. Заєць