ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020 року Справа № 904/1806/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Кощеєва І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Грачов А. С.

за участю представників сторін:

від позивача: Захарків Р. М., витяг з ЄДРЮОФОПГФ, керівник;

від позивача: Новаковський П. М., ордер серії КВ №814503 від 01.10.2019, адвокат;

від відповідача: Шипілов О.М., наказ №30-к від 24.06.2019, генеральний директор;

від відповідача: Гальченко В. Я, довіреність №б/н від 12.08.2019, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 у справі №904/1806/19 (суддя Панна С.П., повне рішення складено 16.09.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", м. Дніпро

про визнання правочинів недійсними та стягнення 43 309 678,20 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Узагальнений виклад позовних вимог та рішення суду.

1.1. У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (надалі відповідач) та просило:

-визнати недійсним односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений ТОВ «Металургтранс» у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №23677 від 04.12.2018р.;

-визнати недійсним односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений ТОВ «Металургтранс» у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №23678 від 04.12.2018р.;

-визнати недійсним односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений ТОВ «Металургтранс» у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №23679 від 04.12.2018р.;

- визнати недійсним односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений ТОВ «Металургтранс» у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №23680 від 04.12.2018р.;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія «Ютал-Транс» 43 309 678,20 грн, з яких: 14 136 617,40 грн - заборгованість за орендними платежами за період серпень-листопад 2018 року, а саме: 10 571 213,02 грн - сума основного боргу; 2 478 737,67 грн - пеня; 879 830,33 грн - 3% річних; 206 836,38 грн - інфляційні втрати; 29 173 060,80 грн - неустойка у розмірі подвійної плати за користування орендованими вагонами (68 шт.) за період з 11.10.2018 по 23.04.2019р.

1.2. Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що направлені відповідачем оспорювані заяви про залік зустрічних однорідних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у позивача відсутні грошові зобов`язання перед позивачем, про які в них зазначено, тому є всі підстави для визнання їх недійсними в судовому порядку як односторонніх правочинів. В зв`язку з безпідставними заявами відповідача про зарахування однорідних вимог та порушенням умов договору №24/12-14 від 24.12.2014 в частині оплати за надані в серпні - листопаді 2018 року послуги з оренди вагонів, останній має заборгованість в зазначеній сумі, що відповідно до п. 10.2. договору є підставою для нарахування пені та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України - 3% річних, інфляційних втрат та неустойки за прострочення повернення частини вагонів.

1.3. Відповідач вимоги заперечував, посилаючись на те, що частина вагонів, що перебували в нього в оренді, в кількості 68 одиниць знаходиться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюються їх повноваження, та не можуть використовуватися ним в господарській діяльності, з підстав, що від нього не залежать, тому він звільняється від орендної плати за ці вагони в силу ч. 6 ст.762 ЦК України. З огляду на наведене вважає направлену заяву про залік зустрічних однорідних вимог в частині повернення помилково сплаченої орендної плати за ці вагони законною. Також вказує, що позивач не відшкодував йому вартість передбачених договором послуг щодо ремонтів орендованих вагонів, тому у останнього виникли перед відповідачем грошові зобов`язання, про залік яких було направлено три заяви, та при їх вчиненні відповідачем не було порушено приписів ст. 603, 604 ЦК України. В зв`язку з викладеним вважає безпідставним нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. Посилається на форс-мажорні обставини, які унеможливлюють повернення 68 вагонів, що є підставою для звільнення його від відповідальності у вигляді неустойки.

1.4. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 у справі №904/1806/19 (суддя Панна С.П.) позовні вимоги були задоволені частково: стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» 2 437 567,58 грн, з яких 1 102 586,01 грн основного боргу, 840 940,55 грн пені, 423 938,68 грн інфляційних втрат, 70 102,34 грн - 3% річних та 36 563,51 грн - судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» 78 335,40 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

1.5. Рішення суду обгрунтоване наступним: оспорювані заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2018р. відповідають фактичним обставинам щодо наявності заборгованості позивача перед відповідачем за послуги з ремонту вагонів та відшкодування тарифів відповідно до п. 2.3., 3.1. договору. Також суд погодився з доводами відповідача щодо звільнення його від сплати орендної плати за 68 вагонів, що знаходяться на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території за період з січня по травень 2018 року на підставі положень ч. 6 ст. 762 ЦК України, тому визнав законним проведений відповідачем залік зустрічних однорідних вимог від 04.12.2018р. на суму 8 020 000,98 грн, в зв`язку з чим вимоги про стягнення заборгованості задовольнив частково з врахуванням оплати відповідно до заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2018р. Суд здійснив власний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідно до суми встановленої судом заборгованості. Відмовляючи в стягненні неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованими вагонами (68 шт.) - 29 173 060,80 грн суд прийшов до висновку про наявність форс-мажорних обставин, які підтверджені належними доказами, та відсутність вини відповідача в їх неповерненні позивачу після закінчення строку дії договору.

2. Доводи апеляційної скарги та відзиву.

2.1. Позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

2.2. Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд не врахував, що чинне законодавство не пов`язує сам лише факт настання обставин непереборної сили із звільненням особи від відповідальності за порушення господарських зобов`язань, особа повинна довести, що вона не могла передбачити або передбачила, однак не могла відвернути настання обставин непереборної сили, та нею вжито всіх залежних від такої особи заходів для недопущення господарського правопорушення, чого відповідачем не доведено належними та допустимими доказами;

- суд не надав належну правову оцінку тому, що договір між сторонами було укладено 24.12.2014, тобто через 8 місяців після початку АТО, декілька місяців до введення заборони на переміщення вагонів через лінію розмежування здійснювалося блокування перевезень з тимчасово непідконтрольними територіями, відтак відповідач був освідомлений про можливі ризики та негативні наслідки здійснення господарської діяльності на непідконтрольній території;

- однозначна правова позиція Верховного Суду щодо аналогічних ситуацій, за яких орендар несе повну відповідальність та не звільняється від зобов`язань із сплати орендних платежів та повернення майна у разі, якщо орендоване майно знаходиться або ж потрапило на непідконтрольні території, а договір оренди укладений уже після початку АТО, висловлена в чисельних постановах Верховного Суду, втім господарський суд не застосував вказані правові висновки, а послався на висновки Верховного Суду у відмінних від цих правовідносинах;

- судом невірно застосовані положення ст. 3, 6, 627 ЦК України щодо свободи договору та не враховано умови п.12.2 договору, відповідно до яких порушення строків повідомлення другої сторони про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини; форс-мажорні обставини, на які посилається відповідач, розпочали свою дію 15.03.2017, сертифікат ТПП України виготовлено 24.04.2017, а заява до ТПП України подана лише 13.04.2018, та позивачу сертифікат ТПП України взагалі не надавався;

- суд дійшов безпідставного висновку, що факт звільнення орендаря від сплати орендної плати за певні вагони на певний період унеможливлює нарахування неустойки відповідно до ст. 785 ЦК України;

- суд невірно застосував приписи ч.6 ст. 762 ЦК України щодо неможливості використання майна та звільнення відповідача від оплати за користування предметом найму та саме відповідач є відповідальним за обставини використання 68 вагонів; відповідач підписав акти здачі-приймання робіт за спірний період, зазначив в них розбіжності щодо вартості послуг та з даними розбіжностями оплатив за оренду вагонів в повному обсязі, що підтверджує неможливість помилкової оплати; заборона на переміщення вагонів почала діяти з 15.03.2017, втім відповідач не погоджується з орендною платою тільки за січень-травень 2018 року;

- відповідач повністю прийняв послуги, про що підписав акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та сплатив за ці послуги, відтак спірні зобов`язання були виконані відповідно до умов договору та положень цивільного законодавства, тому є припиненими, що унеможливлює їх перегляд відповідачем та спростовує твердження про існування заборгованості позивача за даний період, оскільки власними юридично значимими діями відповідачем прийнято належне виконання зазначених зобов`язань, що унеможливлює застосування положень ч. 6 ст. 762 ЦК України;

- висновок суду про те, що відповідач може повернути позивачу вагони, у яких прострочений міжремонтний період, тільки після проведення позивачем поточних ремонтів, повністю суперечить умовам договору оренди та фактичним обставинам справи;

- судом порушено норми процесуального права щодо порядку подання доказів, прийняття висновків експертів в галузі права з порушенням положень ст. 108 ГПК України, формального підходу до дослідження доказів, який тривав не більше 15 хвилин, та суд не мав права посилатися на ті докази, які не були досліджені в судовому засіданні.

2.3. Відповідач також подав апеляцційну скаргу, яка ухвалою суду від 11.11.2019 була прийнята до сумісного розгляду з апеляційною скаргою позивача. В ній відповідач посилається на неповне з`ясування обставин справи в частині нарахування пені та просить скасувати рішення господарського суду в частині нарахування та стягнення пені після припинення дії договору в сумі 702 993,15 грн.

Апеляційна скарга відповідача обгрунтована наступним:

- договір між сторонами було припинено (розірвано) 10.08.2018 та відповідно до вимоги позивача від 31.08.2018 він був зобов`язаний повернути вагони до 10.10.2018, та відповідач повернув всі вагони, крім тих, що знаходяться на тимчасово непідконтрольній органам влади України території (68 одиниць), тому орендодавець втрачає право нараховувати неустойку передбачену договором, оскільки договір з 10.10.2018 не діє;

- вважає, що частково пеня може бути нарахована за серпень та вересень 2018 року та становитиме 137 947,40 грн, а за межами дії договору можливі лише нарахування на підставі ст. 625 ЦК України.

2.4. Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу від 12.11.2019, додаткові пояснення від 18.11.2019, від 03.12.2019, від 11.12.2019, від 17.01.2020, в яких проти доводів апеляційної скарги позивача заперечує, посилаючись на таке:

- відповідач належними та допустими доказами довів наявність дії непереборних обставин, що унеможливи виконання ним договірних зобов`язань в повному обсязі, а саме сертифікатом Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини та є загально відомим, що 15.03.2017 року Рада національної безпеки і оборони України прийняла рішення «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», яке введено в дію Указом Президента України від 15.03.2017 №62/2017, відповідно до якого було тимчасово припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей;

- позивач безпідставно стверджує, що всі ризики використання вагонів на непідконтрольних територіях повинен нести орендар, оскільки підписавши додаткову угоду №31 сторони дійшли обопільної згоди щодо можливості використання вагонів в зоні АТО, а також визначили в договорі умови звільнення сторони від відповідальності, під які підпадають вказані обставини щодо неможливості використання та повернення вагонів;

- твердження позивача щодо ігнорування судом першої інстанції положень ст.3, 6, 27 ЦК України та беззастережного застосування положень п. 12.2. договору є безпідставними, оскільки вказаний пункт прописаний в договорі з порушенням норм чинного законодавства та сторони договору оренди не визначили строк, згідно якого сторона, яка посилається на форс-мажорні обставини, повинна повідомити іншу сторону про їх початок;

- умовами додаткової угоди №31 від 31.05.2018 визначено, що за вагони, які знаходяться на окупованій території, орендна плата не нараховується орендодавцем та орендарем не сплачується, відповідно умовами договору розмір орендної плати за ці вагони не встановлено та нараховувати неустойку відповідно до ст. 785 ЦК України ні з чого;

- вважає, що правомірно направив заяви про зарахування однорідних грошових вимог, оскільки орендну плату за вагони, що знаходяться на окупованій території він сплатив помилково, тому правомірно вимагає її повернення та вказані суми є грошовим зобов`язанням позивача в силу ст. 1212 ЦК України, а позивач не надав жодного доказу підстав визнання правочину недійсним;

- також вважає безпідставними доводи позивача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та заявив про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 39 000,00 грн.

2.5. Позивач також надав 03.12.2019 відзив на апеляційну скаргу відповідача та вважає її доводи безпідставними, оскільки у Постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №548/981/15-ц предметом розгляду були зовсім інші правовідносини сторін, а саме відносини кредитування, та суд не зробив жодного загального висновку про нарахування пені, що міг бути застосований до всіх без виключення правочинів. Вважає нарахування пені обгрунтованим з огляду на те, що відповідач до цього часу не сплатив заборгованість з орендної плати.

3. Процедура апеляційного розгляду.

3.1. Відповідно до протоколу автоматизовного розподілу судової справи від 16.10.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач), суддів Кощеєва І.М., Кузнецової І.Л. ухвалою від 21.10.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс», судове засідання призначено на 18.11.2019.

3.2. Ухвалою суду від 11.11.2019 означеною колегією суддів було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» та об`єднано її в одне провадження з апеляційною скаргою позивача.

3.3. В судовому засіданні оголошувалася перерва до 04.12.2019. В зв`язку з тимчасовою непрацездатністю члена колегії судді Кузнецової І.Л. розгляд справи не відбувся. 11.12.2019 у справі здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено для розгляду справи колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач), суддів Кощеєва І.М., Орєшкіної Е.В. та ухвалою від 11.12.2019 колегія прийняла справу до свого провадження, призначила судове засідання на 18.12.2019. В судовому засіданні було оголошено перерву до 20.01.2020.

3.4. Представники сторін в судових засіданнях підтримали доводи своїх апеляційних скарг та відзивів.

4. Встановлені судом обставини справи.

4.1. Заслухавши представників сторін, розглянувши доводи апеляційних скарг та відзивів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, 24.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс», як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Металургтранс», як орендарем, було укладено договір №24/12-14 (надалі договір) на наступних умовах:

- Орендодавець передає, а Орендар приймає на строк дії даного Договору у строкове користування оренду 300 (триста) власних вагонів моделей 12-9745, 12-9790, 12-757, 12-119, 12-532, 12-141, 12-753, 19-758, які знаходяться у власності ТОВ «Компанія «Ютал-Транс» та у фінансовому лізингу від ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» (вагони). Кількість вагонів може бути збільшено або зменшено за згодою сторін; перелік вагонів із зазначенням по кожному вагону номеру, моделі, вантажопідйомності, тари, року випуску, балансової вартості, дати проведення останніх планових видів ремонтів вказується в Додатках до цього Договору і складають невід`ємну частину цього Договору (п. 1.1. договору);

- передача вагонів Орендодавцем Орендарю проводиться на станціях передачі, узгоджених Сторонами (які розташовані на території України) з подальшим оформленням Акту прийому - передачі вагонів; вагони в кількості 300 (триста) одиниць, які знаходяться у Орендаря за Договорами оренди №05А від 22.01.2013р., №142/1А від 29.11.2013р., №142/2А від 29.11.2013р., передаються в оренду за цим Договором згідно актів приймання-передачі вагонів в оренду з 01.01.2015р. по 28.02.2015р. (п. 2.1. договору);

- після закінчення строку дії оренди вагонів, у випадках дострокового припинення Договору або часткового виводу із оренди вагонів за ініціативою однієї із сторін, Орендар зобов`язаний повернути вагони Орендодавцю на станціях передачі, погоджених сторонами, згідно з актом прийому-передачі (повернення) протягом 40 календарних днів з дати отримання листа Орендодавця із вимогою про повернення вагонів із зазначенням станції прийому-передачі, вантажоотримувача, на митній території України (п. 2.4 договору);

- в процесі експлуатації вагонів, які знаходяться в оренді у Орендаря, Орендодавець за свій рахунок проводить планові (деповські та капітальні) ремонти вагонів (п.п.3.1.1), гарантійні ремонти вагонів відповідно до встановленого в п. 3.1.2 договору переліку; Орендар за свій рахунок організовує проведення поточних ремонтів (поточного обслуговування) вагонів (за виключенням гарантійних ремонтів, передбачених п. 3.1.2 цього Договору). В процесі експлуатації вагонів, які знаходяться в оренді у Орендаря, Орендодавець при проведенні ремонтів вагонів за свій рахунок здійснює оплату тарифів, передбачених в п.п. 3.3.1-3.3.2 цього Договору (п. 3.1., 3.2, 3.3. договору).

- валютою договору є українська гривня, а загальна сума Договору визначається на підставі всіх актів виконаних робіт, оформлених Сторонами, встановлено розмір орендної плати (п.4.1. договору), який в подальшому було неодноразово змінено на підставі додаткових угод;

- орендна плата нараховується за весь час знаходження вагонів в оренді у Орендаря з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі вагонів в оренду до дати підписання сторонами Акту прийому-передачі вагонів з оренди, за винятком часу перебування вагонів в ремонтах, дії конвенційних заборон (обмежень) перевезень на залізних дорогах, періоду находження вагонів моделі 19-758 у тимчасовому відстої. Час дії конвенційних заборон (обмежень) перевезень по залізничним дорогам визначається:

- для порожнього вагону - з дня їх введення до дати прибуття на станцію, яка не відноситься до зони дії конвенційних заборон, або їх повного скасування;

- для завантаженого вагону - з дня, наступного за датою його розвантаження або зупинки, до дати прибуття на станцію, яка не відноситься до зони дії конвенційних заборон або їх повного скасування. Вказані в п. 4.4.1-4.4.3 дати визначаються відповідно до даних електронної бази ГІОЦ Укрзалізниці (п. 4.4, 4.5. договору з урахуванням змін відповідно до Додаткових угод №2 від 20.04.15р. та №22 від 30.12.2016р.);

- орендна плата за поточний місяць оренди вагонів оплачується Орендарем шляхом попередньої оплати 100% від розрахункової суми орендної плати за поточний місяць, не пізніше 5 (п`ятого) числа поточного місяця, на основі рахунку, виставленого Орендодавцем. У випадку невідповідності розміру передоплати розміру суми по актам виконаних робіт, різниця зараховується Орендодавцем як передоплата за наступний період оренди вагонів, або за письмовою вимогою Орендаря підлягає поверненню протягом 5-ти банківських днів з дати її отримання. Звітним періодом є календарний місяць. Документом, що підтверджує факт виконання робіт Орендодавцем є Акт виконаних робіт, що оформлюються сторонами щомісячно і датуються останнім календарним днем місяця. На основі підписаних Актів виконаних робіт (послуг) Орендар проводить остаточні розрахунки із Орендодавцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця протягом 3-х банківських днів із моменту їх підписання (п. 4.6, 4.8 договору з урахуванням Додаткової угоди №22 від 30.12.2016);

- у випадку, якщо Сторона, яка отримала проект Додаткової угоди із запропонованими змінами орендної плати не здійснить його підписання та направлення іншій стороні протягом 20 днів із моменту отримання такого проекту, договір вважається розірваним. Розірвання договору із підстав, відображених у даному пункті, не буде вважатись одностороннім розірванням Договору, а є погодженим сторонами способом розірвання Договору за взаємною згодою (п. 4.3. договору);

- орендар не має права використовувати вагони в зоні АТО, як вона визначена чи буде визначена в законодавстві України на протязі дії даного договору оренди, за виключенням тих вагонів, які на дату підписання цього договору знаходяться в такій зоні. Крім цього, орендар зобов`язується прикласти всі зусилля для повернення вагонів, які вже знаходяться в зоні АТО або попали під дію конвенційних заборон (п. 6.9 договору). Дана умова договору була змінена відповідно до додаткової угоди №10 від 16.11.2015, та із тексту договору було виключено п. 6.9.

- орендар має право організовувати проведення ремонтів вагонів, передбачених п. 3.1 даного договору, та оплату тарифів, передбачених п. 3.3 даного договору, з наступним відшкодуванням орендодавцем витрат, понесених орендарем, на підставі звіту орендаря про понесені витрати і рахунки (п. 7.4. договору);

- орендодавець зобов`язаний після узгодження з відповідальними співробітниками орендаря надати орендареві узгоджений (остаточний варіант) актів виконаних робіт до 10 числа місяця, наступного за звітним (п. 8.6 договору);

- в разі організації орендарем проведення ремонтів вагонів, передбачених в п. 3.1 цього договору та/або оплати тарифів, передбачених п. 3.3 цього договору, зобов`язаний відшкодовувати орендарю понесені витрати на підставі звіту орендаря про понесені витрати протягом 3 банківських днів з моменту отримання звіту і рахунку (п. 8.8 договору);

- за окремим погодженням орендар може надавати орендодавцеві відстрочку платежу по відшкодуванню витрат, пов`язаних з організацією проведення ремонтів відповідно до п. 7.4 договору. При ненадходженні коштів від орендодавця в узгоджені терміни орендар має право утримувати грошові суми, які підлягають сплаті орендодавцем орендарю як відшкодування витрат, пов`язаних з організацією проведення ремонтів відповідно до п. 7.4 договору, з сум орендних платежів. Утримання сум здійснюється орендарем шляхом надіслання орендодавцю письмового повідомлення про односторонній залік зустрічних однорідних вимог. Датою зарахування зустрічних однорідних вимог є дата, зазначена в письмовому повідомленні орендаря (п. 4.14. договору);

- сторона звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором, якщо воно стало наслідком дії обставин непереборної сили, такої як: стихійні лиха, війни і військові дії, страйки, масові заворушення і заворушення, аварії і катастрофи, а також акти органів державної влади та/або управління законодавчої і виконавчої влади всіх рівнів; рішення транспортних відомств про заборону або обмеження приймання вантажів до відправлення за правилами, що діють на транспорті; що унеможливлюють виконання Договору. При цьому строк виконання зобов`язань за цим Договором продовжується відповідно до часу, протягом якого діяли форс-мажорні обставини.

Сторона, котра посилається на форс-мажорні обставини повинна негайно в письмовій формі повідомити іншу сторону про їх початок і закінчення з подальшим наданням, не пізніше 5 календарних днів з моменту настання зазначених подій, довідки Торгово-промислової палати, яка підтверджує наявність і тривалість форс-мажорних обставин. Сторони погоджуються, що компетентним органом для надання відповідної довідки може служити довідка Торгово-промислової палати України. Порушення зазначених умов позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини (п.12.1 договору);

- при розірванні договору або часткового виведення вагонів з оренди діє останній узгоджений і підписаний в Додаткових угодах розмір орендної плати (п. 15.2. договору);

- у випадку несвоєчасного перерахування грошових коштів орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочення (п.10.2. договору);

- договір вступає в силу з 01.01.2015 та діє до 31.12.2018 (включно), а в частині взаєморозрахунків - до їх повного проведення (п. 14.1 договору з урахуванням Додаткової угоди №26 від 01.11.2017).

4.2. Сторонами до договору було укладено ряд додаткових угод, зокрема Додатковою угодою №3 від 27.05.2015 сторони внесли зміни в Договір стосовно кількості вагонів, які передаються в оренду, а саме 330 (триста тридцять) вагонів.

У Додатковій угоді №14 від 21.03.2016 сторони узгодили, що Орендодавець зобов`язується в строк до 01.06.2016р. додатково передати Орендарю у строкове користування оренду 20 (двадцять) власних вагонів моделей 12/9745, 12-9790, 12-757, 12-119, 12-532, 12-141, 12-753, які знаходяться у власності ТОВ «Компанія «Ютал-Транс».

4.3. Також сторонами було укладено декілька додаткових угод щодо зміни розміру орендної плати та остаточний розмір орендної плати встановлено Додатковою угодою №31 від 31.05.2018 (т.1, а.с.83), у пункті 1.1. якої підпункт 4.2.1 пункту 4.1. Договору викладено в такій редакції: «З 01.06.2018р. по 30.06.2018р. (включно) для вагонів моделей 12/9745, 12-9790, 12-757, 12-119, 12-532, 12-141, 12-753 орендна плата складає 910,85 грн без ПДВ, крім того ПДВ (20%) 182,17 грн, всього з ПДВ - 1 093,02 грн за один вагон за добу. Орендна плата з 01.06.2018р. по 30.06.2018р. (включно) за приватні вагони, які знаходяться на окупованій території, не нараховується Орендодавцем та не сплачується Орендарем. З 01.07.2018р. (включно) для вагонів моделей 12/9745, 12-9790, 12-757, 12-119, 12-532, 12-141, 12-753 орендна плата складає 916,70 грн без ПДВ, крім того ПДВ (20%) 183,34 грн, всього з ПДВ - 1 100,04 грн за один вагон за добу. Орендна плата з 01.07.2018р. за приватні вагони, які знаходяться на окупованій території, не нараховується Орендодавцем та не сплачується Орендарем».

4.4. До договору було укладено Додаток №1 від 24.12.2014 (т.1, а.с. 84-90), у якому визначено перелік орендованих вагонів у кількості 302 штуки, а також ряд Актів прийому-передачі вагонів в оренду, що підтверджують фактичну передачу вагонів у користування ТОВ «Металургтранс» (т. 1, а.с.235-250, т. 2, а.с.1-166). Всього в оренду було передано 325 залізничних вагонів, що визнається сторонами.

4.5. Про виконання умов договору протягом спірного періоду - 2018 року сторонами було складено та підписано без зауважень наступні акти здачі-приймання робіт:

за січень 2018 - АКТ № ОУ-0000007 на загальну суму 7 072110,78 грн,

за лютий 2018 - АКТ № ОУ-0000014 на загальну суму 6 880 410,00 грн,

за березень 2018 - АКТ № ОУ-0000020 на загальну суму 7 776 956,88 грн,

за квітень 2018 - АКТ № ОУ-0000025 на загальну суму 7 718 848,26 грн,

за травень 2018 - АКТ № ОУ-0000030 на загальну суму 7 973 054,46 грн,

за червень 2018 - АКТ № ОУ-0000034 на загальну суму 8100 371,22 грн,

за липень 2018 - АКТ № ОУ-0000042 на загальну суму 8 608 913,04 грн.

Оплата за цими актами відповідачем була здійснена в повному обсязі грошовими коштами, що визнається сторонами.

4.6. За період серпень-листопад 2018 року були складені наступні акти здачі-прийняття робіт на загальну суму 15 473 162,64 грн, які підписані лише зі сторони орендодавця, а саме

- за серпень 2018 - АКТ № ОУ-0000047 на загальну суму 8 591 312,40 грн, містить відмітку орендаря «зобов`язання за цим актом припинені в силу ст. 202, 203 ГК України, ст.ст. 601, 602 ЦК України на підставі заяви ТОВ «Металургтранс» вих. №23677 від 04.12.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог»;

- за вересень 2018 - АКТ № ОУ-0000055 на загальну суму 6 038 119,56 грн, містить відмітку орендаря «зобов`язання за цим актом припинені в силу ст. 202, 203 ГК України, ст.ст. 601, 602 ЦК України на підставі заяви ТОВ «Металургтранс» вих. №23677 від 04.12.2018, №23678 від 04.12.2018, №23679 від 04.12.2018, №23680 від 04.12.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог»;

- за жовтень 2018 - АКТ № ОУ-0000061 на загальну суму 836 030,40 грн;

- за листопад 2018 - АКТ № ОУ-0000064 на загальну суму 7 700,28 грн.

Акти за жовтень та листопад відповідачем не підписані, втім в ході розгляду справи ним не було висловлено заперечень щодо змісту та суми послуг, визначених у актах за серпень-листопад 2018 року. За оренду вагонів у вказаний період відповідачем оплачено грошовими коштами суму 4 901 949,62 грн.

4.7. Листом №343 від 20.07.2018 року Позивач направив Відповідачу проект додаткової угоди №32 до Договору та запропонував збільшити орендну плату. Доказів погодження орендаря із запропонованими змінами матеріали справи не містять.

Посилаючись на відсутність відповіді Відповідача, Позивач направив йому лист за вих. №379 від 10.08.2018, у якому повідомив про сплив 20-ти денного терміну, передбаченого пунктом 4.3. Договору, та у зв`язку з цим - про розірвання Договору та необхідність повернення орендованих вагонів, які відповідно до пункту 4.3. Договору підлягають поверненню в строк 40 днів з моменту отримання повідомлення про розірвання Договору. А також листом від 31.08.2018 за №421 просив відправити на станції приписки перелічені вагони в кількості 68 одиниць.

4.8. На лист від 31.08.2018 за №421 відповідач надав відповідь щодо неможливості повернення вказаних вагонів в зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, до якого додав копію сертифікату ТПП України №7505 від 24.04.2017 та копію висновку ТПП України вих. №1339 від 21.04.2017.

Матеріали справи містять копію сертифікату ТПП України №7505 від 24.04.2017 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), в якому зазначено період дії цих обставин: дата настання 15.03.2017, дата закінчення - тривають станом на 24.04.2017. Сертифікат складено щодо обов`язку орендаря за цим договором використання вагонів, які знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюються або здійснюються не в повному обсязі їх повноваження, забезпечення їх схоронності, ремонт, сплата орендної плати за використання та повернення цих вагонів на станціях, розташованих на території України. Зроблено висновок, що відповідно до низки нормативних актів з цього приводу: Указу Президента України від 15.03.2017 №62/2017 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15,03.2017 "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України"; копії виписки з Тимчасових обмежень ПАТ «Укрзалізниця» з перевезень щодо розпорядження №Ц-1/2-2/15б від 15.03.2017 року, копії листа Ради національної безпеки і оборони України №519/14-05/32-17 від 31.03,2017 року,тощо, які унеможливили його виконання в зазначений термін (а.с.119 т.3).

Також відповідачем надано висновок ТПП України вих. №1339 від 21.04.2017 щодо унеможливлення виконання зобов`язань за договором №24/12-14 від 24.12.2014р., спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що є обставинами, за які сторона не відповідає. Згідно вказаного висновку припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей згідно Указу Президента України «Про невідкладні заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України від 15.03.2017 за №52/2017 та розпоряджень ПАТ «Укрзалізниця» №Ц-1/2-2/156 і №Ц-1/2-2/157 від 15.03.2017 є тривалою перервою в роботі транспорту, яка регламентована умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, тобто форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони, якою за цим висновком є ТОВ «Металургтранс». Також у висновку зазначено про час дії цих обставин - з 15.03.2017 і станом на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх встановити неможливо.

4.8. Орендарем було повернуто Орендодавцю 257 вагонів, що підтверджується актами приймання-передачі вагонів з оренди в період з 08.08.2018 по 04.11.2018 та визнається сторонами (т.2, а.с. 108-250, т. 3, а.с. 1-47).

Станом на дату звернення позивача з позовом до суду відповідачем не повернуто 68 вагонів.

4.9. 04.12.2018 відповідач направив позивачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог:

- №23677 від 04.12.2018р. на суму 8020002,98 грн в частині повернення надлишково сплаченої орендної плати за вагони в кількості 68 одиниць по акту №ОУ-0000007 від 31.01.2018 року на суму 1 496 637,84 грн; по акту №ОУ-0000014 від 28.02.2018 року на суму 1 456 560,00 грн; по акту №ОУ-0000020 від 31.03.2018 року на суму 1 665 362,16 грн; по акту №ОУ-0000025 від 30.04.2018 року на суму 1672 840,80 грн; по акту №ОУ-0000030 від 31.05.2018 року на суму 1 728 602,16 грн в рахунок погашення вимог ТОВ "Компанія "Ютал-Транс" до ТОВ "Металургтранс" за Договором в частині оплати орендної плати в загальній сумі 8020 002,98 грн по акту №ОУ-0000047 від 31.08.2018 року на суму 3 683 761,66 грн; по акту №ОУ-0000055 від 30.09.2018 року на суму 4 336 241,32 грн;

- №23678 від 04.12.2018р. на суму 359 421,97 грн за актами про відшкодування оплати тарифів та ремонтів вагонів №66/29 від 30.04.2018; №67/33 від 30.04.2018; №68/42 від 31.05.2018; №69/46 від 30.06.2018; №70/49 від 30.06.2018; №71/53 від 31.07.2018; №72/57 від 31.07.2018; №73/63 від 31.08.2018; №74/69 від 31.08.2018; №75/74 від 30.09.2018 в рахунок погашення заборгованості по акту №ОУ-0000055 від 30.09.2018 року;

- №23679 від 04.12.2018р. на суму 937 139,70 грн за звітами про відшкодування оплати тарифів та ремонту №37/144 від 31.12.2016; №38/151 від 31.12.2016; №40/11 від 31.01.2017; №41/38 від 31.03.2017; №42/41 від 31.04.2017; №43/62 від 31.05.2017; №44/63 від 31.05.2017; №45/72 від 31.05.2017; №46/82 від 20.06.2017; №47/83 від 20.06.2017; №48/92 від 30.06.2017; №49/101 від 20.07.2017; №50/102 від 20.07.2017; №51/113 від 31.07.2017; №52/116 від 31.07.2017; №53/124 від 31.08.2017; №54/126 від 31.08.2017; №55/132 від 30.09.2017; №56/134 від 30.09.2017; №57/140 від 31.10.2017; №58/143 від 31.10.2017; №59/149 від 30.11.2017; №60/150 від 30.11.2017; №61/155 від 31.12.2017; №62/159 від 31.12.2017; №63/07 від 31.01.2018; №64/18 від 28.02.2018; №65/24 від 31.03.2018 №76/81 від 31.10.2018 в рахунок погашення заборгованості по акту №ОУ-0000055 від 30.09.2018 року;

- №23680 від 04.12.2018р. на суму 152 062,35 грн за звітами про відшкодування оплати тарифів №03/76 від 30.06.2016; №04/105 від 30.09.2016; №05/118 від 31.10.2016; №06/150 31.12.2016; №07/10 від 31.01.2017; №01/19 від 16.02.2017 в рахунок погашення заборгованості по акту №ОУ-0000055 від 30.09.2018 року.

4.10. Не погоджуючись з вказаними заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог, Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить їх визнати недійсними, стягнути з відповідача заборгованість за оренду вагонів за серпень-листопад 2018 року без врахування здійснених заліків - 10 571 213,02 грн; пеню за загальний період прострочення з 05.08.2018 по 23.04.2019 року - 2 478 737,67 грн; 3% річних за такий же період прострочення - 879 830,33 грн; 206836,38 грн - інфляційні втрати; а також з огляду на неповернення ТОВ «Металургтранс`із оренди 68 вагонів - неустойку у розмірі подвійної плати за користування орендованими вагонами (68 шт.) за період з 11.10.2018 по 23.04.2019р. - 29 173 060,80 грн, що і є предметом позову.

4.11. Відповідач заперечував проти позову з огляду на проведений залік та форс-мажорні обставини, на підтвердження своїх доводів надав відповіді АТ «Укрзалізниця» від 21.04.2017 щодо припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення (а.с.178 т.5), №72/2263 від 04.07.2019, №72/2116 від 20.06.2019 щодо дислокації вагонів (а.с.64, т.6, а.с.50 т.7, а.с.70 т.9), Висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 12.08.2019, Консультативний висновок спеціаліста-економіста Аудиторської фірми «НХД-Аудит» від 12.08.2019, Висновок експерта у сфері технічного стану рухомого складу залізничного транспорту від 09.08.2019 про те, що згідно з картотечними даними (СОСВАГ) ГIОЦ УЗ 1367 2610 вагони, які перебувають на непідконтрольний території України, в кількості 68 шт., станом на 31.08.2018 мають прострочений термін виконання планового виду ремонту (вичерпаний термін міжремонтного періоду), а також до апеляційного суду - Висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 26.09.2019, Консультативний висновок спеціаліста-економіста Аудиторської фірми «НХД-Аудит» від 06.09.2019.

Крім того, Відповідачем було надано докази звернення до ПАТ «Укрзалізниця» з листом за №7964 від 21.03.2017р., у якому просив звернутися до РНБО, СБУ та інших органів влади для отримання дозволу на переміщення та забезпечити переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора ТОВ «Металургтранс» на територію України.

Листом за №ЦЦО-13/256 від 21.04.2017 року ПАТ «Укрзалізниця» повідомило відповідача, що залізничні перевезення вагонів зі станцій, які знаходяться на територіях окремих районів Донецької і Луганської областей України, на територію, яка контролюється державною владою, можливе тільки за умови прийняття відповідного рішення РНБО.

Окрім того, відповідач направив на адресу Ради національної безпеки і оборони України листа за №7976 від 21.03.2017 року, у якому зокрема просив надати дозвіл на переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора ТОВ «Металургтранс» на територію України з наданням відповідних розпоряджень ПАТ «Укрзалізниця» та іншим установам та організаціям.

Листом за № 519/14-05/2-17 від 31.03.2017 року РНБО повідомило відповідача, що сприяння у вирішенні порушеного ним питання не передбачено, а лист №519/14-05/2-17 від 31.03.2017 надіслано за належністю до об`єднаного штабу ЦУ СБУ в районі проведення АТО із проханням його розглянути та про результати поінформувати ТОВ «Металургтранс».

З наданої інформації Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» щодо дислокації вагонів станом на 12.02.2017, на 16.03.2017, на 31.08.2018, на 25.04.2019 (а.с.50 т.7, 64 т.6) вбачається, що спірні вагони перебували на непідконтрольний території України, та за твердженням відповідача, що визнається позивачем, перебувають там до цього часу.

5. Застосоване законодавство та оцінка доводів сторін і висновків суду першої інстанції.

5.1. Статтями 759, 760 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору наайму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

5.2. Відповідно до частини 1, 3 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами частин 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

5.3. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

5.4. Судом встановлено, що в оренді відповідача знаходилися 325 вагонів, які він повернув орендодавцю протягом 08.08.2018 - 04.11.2018 (за винятком 68 вагонів). Договором визначено, що орендна плата нараховується до часу повернення вагонів. За користування вагонами протягом спірного часу позивачем було нараховано орендну плату за серпень-листопад 2018 року на загальну суму 15 473 162,64 грн, про що надано відповідачу акти наданих послуг відповідно до умов договору.

Відповідач вказані акти не підписав, втім проти зазначених в них інформації та визначених сум орендної плати, не заперечує. До вказаних актів позивачем не внесена плата за вагони, що знаходяться на окупованій території, яка відповідно Додаткової угоди №31 від 31.05.2018 не нараховується з 01.06.2018 року.

5.4. Відповідач частково оплатив орендну плату грошовими коштами в сумі 4901 949,62 грн та направив відповідачу заяви про зарахування однорідних вимог на суму, на його думку, помилково оплаченої орендної плати - 8 002 002,98 грн та суми невідшкодованих позивачем тарифів та ремонтів вагонів - 1 448 624,02 грн, які суд першої інстанції визнав законними.

5.5. Втім з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується тільки частково з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Однією з підстав припинення зобов`язань є зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (ст. 601 ЦК України, ст.203 ГК України).

Умовами договору передбачено право орендаря здійснювати ремонт вагонів з доставкою їх до місць ремонту та подальше відшкодування вказаних його витрат орендодавцем, а п. 4.14. договору визначено порядок такого відшкодування, зокрема і шляхом направлення заяв про зарахуванням зустрічних однорідних вимог, чим і скористався відповідач. Здійснення таких послуг та їх вартість відповідачем підтверджено відповідними доказами.

Тому, суд першої інстанції правомірно визнав заяви №23678, №23679 та №23680 від 04.12.2018р. такими, що відповідають умовам договору та фактичним обставинам справи, та відмовив у позові щодо визнання їх недійсними.

Хоча в апеляційній скарзі позивач просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції, втім не наводить жодних доводів щодо незаконності рішення суду в цій частині, як-то: не вірність виставлених сум, не настання строку оплати, тощо, тому в силу положень ст. 269 ГПК України апеляційний суд в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядає.

Таким чином, за цими заявами припинені зобов`язання відповідача з оплати за оренду за вересень 2018 року (як визначено у заявах) - на суму 1 448 624,02 грн.

5.6. Відповідач стверджує, що у нього був відсутній обов`язок з оплати орендної плати за оренду 68 вагонів за січень-травень 2018 року, а позивач не повернув йому надмірно сплачену орендну плату, тому він здійнив зарахування однорідних вимог заявою №23677 від 04.12.2018р. на суму 8020002,98 грн. З вказаними доводами погодився суд та відмовив позивачу у визнанні цієї заяви недійсною.

5.7. Судом встановлено, що умовами договору було передбачено сплату орендної плати за вагони, які використовувалися відповідачем на непідконтрольній території. Зміни в договір щодо звільнення відповідача від сплати орендної плати були внесені Додатковою угодою №31 від 31.05.2018 та набули чинності з 01.06.2018.

Відповідач без зауважень підписав акти наданих послуг за січень-травень 2018 року та сплатив за них добровільно орендну плату в повному обсязі.

Умовами договору не передбачено жодного обов`язку орендодавця щодо вказаних грошових зобов`язань, позивач їх оспорює, тому спірні грошові вимоги не можуть бути предметом заліку зустрічних однорідних вимог, та такий залік здійснений відповідачем безпідставно і не відповідає положенням ст. 601 ЦК України.

5.8. Апеляційний суд не погоджується з доводами відповідача та висновками суду першої інстанції про наявність підстав відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України для звільнення відповідача від сплати орендної плати з огляду на таке.

Згідно положень ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане через обставини, за які він не відповідає

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв`язку з природними властивостями майна, що є об`єктом оренди тощо. Якщо у погіршенні цього майна або у створенні гірших умов користування ним винні обидві сторони за договором, розмір орендної плати також може бути зменшений, але лише у частині, яка відповідає вині орендодавця у зменшенні можливості користуватися майном.

5.9. Спірний договір укладений сторонами після початку АТО та відповідно до додаткової угоди №10 від 16.11.2015 сторони виключили з договору п. 6.9. щодо заборони використання вагонів в районі АТО.

Уклавши договір оренди з урахуванням змін до нього, сторони погодилися з передбаченими умовами щодо відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором і кожна із сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Відповідно до ст. 42, 43 ГУ України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Ведення господарської діяльності на тимчасово непідконтрольних офіційній владі України територіях з початку проведення антитерористичної операції нероздільно пов`язано з підвищеним ризиком; у засобах масової інформації протягом 2014-2017 років висвітлювалася ситуація щодо ускладнення та тимчасове зупинення вантажного залізничного сполучення на цих територіях; відповідач був обізнаний щодо настання можливих негативних наслідків у випадку використання вагонів, що є предметом договору оренди, на територіях Донецької та Луганської областей, та укладаючи договір та додаткові угоди до нього добровільно, свідомо, самостійно, за власним волевиявленням погодився щодо прийняття на себе певних обов`язків, що відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, передаючи в оренду майно, яке використовуватиметься на відповідних територіях протягом визначеного періоду, орендодавець вправі був розраховувати на отримання орендної плати, оплату якої визначено з моменту передачі майна в оренду до моменту його повернення, виходячи з презумпції того, що орендар станом на дату укладання договору та додаткової угоди №10 від 16.11.2015 був обізнаний про наведені вище обставини та усвідомлював весь спектр ризиків, з якими він може зіткнутися під час його виконання, а за приписами чинного законодавства всі ризики щодо здійснення господарської діяльності несе відповідний суб`єкт господарювання.

5.10. Як вбачається із актів приймання-передачі вагонів в оренду основна кількість вагонів була прийнята відповідачем в оренду на станціях, що підконтрольні офіційній владі України, за винятком декількох вагонів, що були прийняті на станціях Ясинувата, Дебальцево. Але внаслідок його самостійної підприємницької діяльності станом на 17.03.2017 частина вагонів в кількості 68 одиниць знаходилися на непідконтрольній території.

Відповідач підписав спірні акти надання послуг за січень-травень 2018 року, до яких було включено і плату за оренду цих 68 вагонів, та повністю оплатив їх, факт отримання послуг при їх підписанні не заперечив, що свідчить про волевиявлення відповідача щодо виконання умов договору, тому відсутні підстави для звільнення останнього від сплати орендної плати в частині 68 вагонів за січень-травень 2018 року.

5.11. Суд першої інстанції не врахував правову природу оренди та умови договору щодо сплати орендної плати, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами будь-яких обставин невикористання вагонів за час їх перебування на тимчасово непідконтрольній офіційній владі України території, навіть після встановлення заборони переміщення через лінію розмежування.

Аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у справах у подібних правовідносинах, які в силу ст. 236 ГПК України є обов`язковими до застосування судами (постанови від 03.04.2019 у справі №905/1472/17, від 11.07.2018 у справі №905/1510/17, від 06.03.2019 у справі №905/1851/17, від 26.09.2018 у справі №910/20105/17, від 05.07.2018 у справі №910/16005/17.

5.12. Суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо підтвердження відповідачем належними доказами наявності форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення відповідача від орендної плати в частині 68 вагонів за січень-травень 2018 року. Прийняті органами державної влади та ПАТ «Укрзалізниця» нормативні акти стосувалися заборони саме щодо переміщення вантажів через лінію розмежування, та не стосувалися порядку використання вагонів, що були за її межами, тому не можуть бути безумовною підставою для звільнення орендаря від орендної плати, яку він зобов`язався сплатити орендодавцю за цей період.

Щодо наданих відповідачем сертифікату ТПП України №7505 від 24.04.2017 та висновку ТПП України вих. №1339 від 21.04.2017 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), то слід зазначити, що вони стосуються періоду березень-квітень 2017 року, а не спірного періоду січень-травень 2018 року. Апеляційний суд їх оцінює в сукупності з іншими доказами у справі та визначеними договором зобов`язаннями, та приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення орендаря від сплати орендної плати за спірний період у сумі 8 020 002,98 грн.

5.13. Відтак, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність у позивача заборгованості перед відповідачем в сумі 8 020 002,98 грн та відмовив у визнанні заліку зустрічних однорідних вимог недійсним.

Як встановлено апеляційним судом вище, у позивача відсутні як договірні зобов`язання щодо повернення плати за вагони, які знаходяться в зоні АТО, так і фактично відсутня така заборгованість, тому направлення відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №23677 від 04.12.2018р. на суму 8 020 002,98 грн є незаконним та така заява, як односторонній правочин, підлягає визнанню недійсною в силу ст. 203, 215 ЦК України, як така, що не відповідає вимогам ст. 601 ЦК щодо умов здійснення одностороннього зарахування.

В цій частині рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

5.14. З огляду на встановлені обставини судом першої інстанції невірно визначена сума заборгованості відповідача, оскільки ним враховано припинення зобов`язання за заліком, який визнається апеляційним судом недійсним.

Заборгованість буде становити:

- за серпень 2018 року - 8 591 312,40 грн - 4 901 949,62 грн = 3 689 362,78 грн;

- за вересень 2018 року - 6 038 119,56 грн -1448624,02 грн (залік) = 4589495,54 грн;

- жовтень 2018 року - 836030,40 грн; за листопад 2018 року - 7700,28 грн.

Всього заборгованість становить 9 122 589,00 грн, доказів сплати якої відповідачем не надано, та вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

5.15. За умовами п.10.2. договору за прострочення оплати відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - борг з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення.

Колегія суддів вважає, що розрахунок, здійснений позивачем, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ним не враховано здійснений відповідачем залік на 1 448 624,02 грн, не враховано, що за умовами договору остаточний розрахунок здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту підписання актів наданих послуг, які підписуються в останній день місяця (п. 4.6, 4.8 договору з урахуванням Додаткової угоди №22 від 30.12.2016) та положення ч. 6 ст. 232 ГК України щодо припинення нарахування пені через шість місяців після строку настання виконання зобов`язання.

Також апеляційний суд не може погодитися із розрахунком суду першої інстанції з тих же підстав та, зробивши власний розрахунок, визначив, що пеня в загальній сумі буде становити 1 711 399,01 грн, 3% річних - 166 028,53 грн, інфляційні втрати - 670 906,73 грн з наступного розрахунку:

-за серпень 2018 року - борг 3 689 362,78 грн, пеня за період прострочення з 04.09. 2018 по 03.03.2019 (181 день) із розрахунку 17,5% та 18% ставки НБУ складає 658323,84 грн; 3% річних за період прострочення з 04.09.2018 по 23.04.2019 (232 дні) - 70 350,60 грн; інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції за вересень 2018-березень 2019 - 313065,77 грн;

-за вересень 2019 року - борг до 04.12.2018 - 6038119,56 грн, з 04.03.2018 - 4589495,54 грн; пеня за загальний період прострочення з 04.10.2018 по 03.04.2019 (182 дні) із розрахунку 18% ставки НБУ складає 911 001,47 грн; 3% річних за період прострочення з 04.10.2018 по 23.04.2019 (203 дні) - 83838,40 грн; інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції за жовтень 2018-березень 2019 - 318438,43 грн;

-за жовтень 2018 року - борг 836030,40 грн, пеня за період прострочення з 04.11.2018 по 23.04.2019 - визначений позивачем період (171 день) із розрахунку 18% ставки НБУ складає 141002,83 грн; 3% річних за період прострочення з 04.11.2018 по 23.04.2019 (171 день) - 11 750,24 грн; інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції за листопад 2018-березень 2019 - 39 153,19 грн;

-за листопад 2018 року - борг 7700,28 грн, пеня за період прострочення з 04.12.2018 по 23.04.2019 - визначений позивачем період (141 день) із розрахунку 18% ставки НБУ складає 1070,87 грн; 3% річних за період прострочення з 04.12.2018 по 23.04.2019 (141 день) - 89,29 грн; інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції за грудень 2018-березень 2019 - 249,34 грн.

Відтак, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині стягнених сум.

5.16. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що після розірвання договору пеня не повинна нараховуватися суд апеляційної інстанції відхиляє.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється шляхом його виконання відповідно до умов договору, тобто в даному випадку шляхом сплати грошових коштів в погашення заборгованості за оренду вагонів.

Судом встановлено, що заборгованість до цього часу не сплачена, тобто зобов`язання не припинилося. За умовами договору в частині взаєморозрахунків він діє до їх повного проведення (п. 14.1 договору з урахуванням Додаткової угоди №26 від 01.11.2017), отже в частині розрахунків договір не є припиненим, тому нарахування пені є правомірним. Відповідач помилково посилається на правову позицію Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №548/981/15-ц, предметом розгляду в якій були інші правовідносини сторін, а саме відносини кредитування.

5.17. У статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Судом встановлено, що за умовами договору він є припиненим в частині оренди вагонів 31.08.2018 та орендар повинен повернути орендодавцю орендоване майно в строк до 10.10.2018, що визнано обома сторонами. Відповідач частково виконав цей обов`язок, але не повернув 68 вагонів, посилаючись на неможливість їх повернення, оскільки вони знаходяться на тимчасово непідконтрольній території.

З огляду на це позивач нарахував та просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної плати за користування орендованими вагонами (68 шт.) за період з 11.10.2018 по 23.04.2019р. - 29 173 060,80 грн.

5.18. Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Судом встановлено прийняття Радою національної безпеки і оборони України рішення від 15.03.2017 "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України", за яким тимчасово вирішено припинити переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Указом Президента України від 15.03.2017 за №62/2017 зазначене рішення Ради національної безпеки і оборони України введено в дію.

На його виконання розпорядженнями АТ «Укрзалізниця» №Ц-1/2-2/156 та №Ц-1/2-2/157 від 15.03.2017 року, починаючи з 16.03.2017 року й до відміни, було введено конвенційну заборону на переміщення/везення вантажів та порожніх вагонів через лінію розмежування.

Вказані нормативні акти діють до цього часу, переміщення вантажів не відновлено.

5.19. За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності вини відповідача в неповерненні вагонів та відсутності підстав для покладення на нього відповідальності у вигляді неустойки.

Також судом було вірно враховано, що Додатковою угодою №31 від 31.05.2018 до Договору оренди було передбачено, що орендна плата з 01.06.2018 (включно) за приватні вагони, які знаходяться на окупованій території, не нараховується Орендодавцем і не сплачується Орендарем, тобто відсутня сама база для нарахування неустойки, оскільки за останні місяці оренди вагонів орендна плата за них дорівнювала нулю.

Відтак, в цій частині рішення суду першої інстанції обгрунтоване та підлягає залишенню без змін, а доводи апеляційної скарги позивача відхиляються.

Апелянт вірно зазначає, що висновок суду про те, що відповідач може повернути позивачу вагони, у яких прострочений міжремонтний період, тільки після проведення позивачем поточних ремонтів, суперечить умовам договору оренди та фактичним обставинам справи, осільки можливість проведення ремонтів орендодавцем повністю залежить від надання йому цих вагонів орендарем.

Втім, такий висновок суду першої інстанції не призвів до прийняття по суті вірного рішення в цій частині.

5.20. Надані відповідачем Висновки науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 12.08.2019 та від 26.09.2019, Консультативний висновок спеціаліста-економіста Аудиторської фірми «НХД-Аудит» від 12.08.2019 та від 06.09.2019 суд не приймає в якості доказів та не оцінює з огляду на приписи ст. 108, 109 ГПК України, оскільки вони містять оцінку обставин справи та висновки щодо предмету спору, що відноситься до виключної компетенції суду.

6. Висновки апеляційного суду.

6.1. Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

6.2. У справі, що розглядається, апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

6.3. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

6.4. Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019, як прийняте при невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню в частині відмови у визнанні недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних зустрічних вимог №23677 від 04.12.2018, та зміні - в частині сум стягненого боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та розподілу судових витрат з прийняттям нового рішення.

7. Судові витрати.

7.1. Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Позивачем у позові було зазначено про витрати на професійну правничу допомогу, втім, як вірно визначив суд першої інстанції, доказів фактичного їх понесення ним не було надано та в стягненні цих витрат судом було відмовлено, що і не оскаржується позивачем в апеляційній скарзі.

В апеляційній інстанції позивач не заявляв про витрати на професійну правничу допомогу.

7.2. Відповідачем до стягнення у суді першої інстанції були заявлені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 83 000 грн та в суді апеляційної інстанції - 39 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції відповідачем надано договір про надання правничої допомоги №09012018/МТ від 09.01.2018 року, Додаткова угода №15052019 від 15.05.2019, акт приймання-передавання послуг від 03.06.2019 року до договору, ордери, копію платіжного доручення №10027 від 13.06.2019р. на суму 83 000 грн.

В апеляційному суді додатково надано Додаткову угоду №21102019 від 21.10.2019 до договору про надання правничої допомоги №09012018/МТ від 09.01.2018 року, в якій відображено перелік послуг щодо апеляційної скарги позивача та кількість витрачених годин; акт приймання-передавання наданих послуг від 08.11.2019 року.

7.3. Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з приписами частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

7.4. Відповідачем надано належні та допустимі докази щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки ст.129 ГПК передбачено відшкодування витрат, які сторона уже сплатила або має сплатити адвокату.

Відповідно до ч.5 ст. 126 ГПК України зменшення судом розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Таким чином, суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

7.5. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу відповідача проти суми витрат на адвоката позивачем заперечень щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу не заявлено, тому підстави для зменшення заявлених витрат у суду відсутні та вони підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам, яка складає 27%.

Таким чином, сума витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з Позивача, складає при розгляді справи в суді першої інстанції - 60 590,00 грн, в апеляційній інстанції - 28 470,00 грн.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 у справі №904/1806/19 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 у справі №904/1806/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 у справі №904/1806/19 скасувати в частині відмови у визнанні одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних зустрічних вимог, вчинений ТОВ «Металургтранс» у формі заяви про зарахуванням однорідних зустрічних вимог №23677 від 04.12.2018, та змінити в частині сум стягненого боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та розподілу судових витрат. В зв`язку з чим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних зустрічних вимог на суму 8 020 002,98 грн, вчинений ТОВ «Металургтранс» у формі заяви про зарахуванням однорідних зустрічних вимог №23677 від 04.12.2018.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (м. Дніпро, площа Героїв Майдану,1, кім.524, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» (м. Київ, вул. Воровського, 33-Б, 4-й поверх, оф.4, ) заборгованість 9 122 589,00 грн, пеню - 1 711 399,00 грн, 3% річних - 166 028,53 грн, інфляційні втрати - 670 906,73 грн, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви - 176 984,85 грн, про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» (м. Київ, вул. Воровського, 33-Б, 4-й поверх, оф.4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (м. Дніпро, площа Героїв Майдану,1, кім.524, ) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції - 60 590,00 грн, про що видати наказ.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (м. Дніпро, площа Героїв Майдану,1, кім.524, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» (м. Київ, вул. Воровського, 33-Б, 4-й поверх, оф.4, ) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги - 265 477,28 грн, про що видати наказ.

Витрати по сплаті судового збору за апеляційною скаргою відповідача покласти на апелянта - Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» (м. Київ, вул. Воровського, 33-Б, 4-й поверх, оф.4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (м. Дніпро, площа Героїв Майдану,1, кім.524, ) витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції - 28 470,00 грн, про що видати наказ.

Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

У зв`язку із складністю справи та відрядженням члена колегії судді Орєшкіної Е.В. повна постанова складена 03 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна