ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10 лютого 2020 року м. ТернопільСправа № 921/36/20
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

розглянувши заяву №9-19-0.92-857/2-20 від 06.02.2020 Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про закриття провадження у справі, клопотання №05/2-33 вих - 20 від 07.02.2020 прокурора про об`єднання в одне провадження позовних вимог, заяву б/н від 10.02.2020 Фермерського господарства "Фортуна СВ" про залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості співвідповідача у справі

за позовом Заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури (бульвар Т.Шевченка, 7, м Тернопіль, 46001), в інтересах держави

до відповідача 1 - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (вул Лисенка, 20А, м Тернопіль, 46021)

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Озернянської сільської ради (Озернянська ОТГ) Зборівського району Тернопільської області (вул Шевченка, 46 а, с Озерна, Зборівський район, Тернопільська область).

відповідача 2 - Фермерського господарства "Фортуна СВ" (вул Шаповалова, 1, с Годів, Зборівський район, Тернопільська область, 47272)

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання незаконними (недійсними) та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Тернопільській області

За участю від:

прокурор (позивач)- Ємець Д.В.

відповідача 1 - Оленяк В.Я.

третьої особи на стороні відповідача 1 - Наконечний Б.Я.

відповідача 2 - Керницька І.Р.

третьої особи на стороні відповідача 2 - Керницька І.Р.

Суть справи:

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/430/19 за позовом Заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави до відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Фермерського господарства "Фортуна СВ", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1 та Озернянської сільської ради про визнання незаконними (недійсними) та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Тернопільській області від 31.10.2014 за №19-1240/14-14-СГ, №19-1242/14-14-СГ, №19-1246/14-14-СГ, №19-1239/14-14-СГ, №19-1244/14-14-СГ, №19- 1247/14-14-СГ, №19-1236/14-14-СГ, №19-1238/14-14-СГ, №19-1237/14-14-СГ, №19- 1243/14-14-СГ, №19-1245/14-14-СГ та від 20.11.2014 за №19-1586/14-14-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду".

Ухвалою суду від 31.01.2020 підготовче судове засідання у даній справі відкладено до 10.02.2020.

07.02.2020 від Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до матеріалів справи надійшла заява №9-19-0.92-857/2-20 від 06.02.2020 про закриття провадження у справі. Вказана заява мотивована тим, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні накази стосуються затвердження документації із землеустрою та передачу земельних ділянок в оренду громадянину ОСОБА_1 як фізичній особі. А станом на момент їх видачі відповідача у справі - Фермерського господарства «Фортуна СВ» ще не було створено. При цьому, ним зроблено посилання на висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 винесеній по справі №619/1680/17-ц.

Вказане клопотання підтримано представником відповідача 1 в підготовчому судовому засіданні 10.02.2020.

Представником Фермерського господарства «Фортуна СВ» та ОСОБА_1 не заперечено щодо закриття провадження у справі.

З приводу зробленої відповідачем 1 заяви, прокурором та представником сільської ради заперечено в підготовчому судовому засіданні 10.02.2020.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?г;…&?к; фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну cтруктуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч 4 ст 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст 1 Господарського процесуального кодексу України Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч 1 ст 4 ГПК України).

У ч 2 ст 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Водночас, частиною 1 статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч 1 ст 19 ЦПК України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів здійснено відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. Крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Як убачається з матеріалів справи наказами Головного управління Держземагентства у Тернопільській області від 14.10.2014 за №19- 1006/14-14-СГ, №19-1007/14-14-СГ, №19-1008/14-14-СГ, №19-1009/14-14-СГ, №19-1010/14-14-СГ, №19-1011/14-14-СГ, №19-1012/14-14-СГ, №19-1013/14-14-СГ (із змінами внесеними наказом № 19-1342/14-14-СГ від 06.11.2014), №19-1014/14-14-СГ, №19-1015/14-14-СГ, №19-1020/14-14-СГ, №19-1021/14-14-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) розташованих за межами населених пунктів на територіях Чернихівської, Богданівської, Гукалівської, Беримівської, Кобзарівської, Ренівської, Городищенської сільських рад Зборівського району загальною площею 266,4317 га.

В подальшому, наказами Головного управління Держземагентства у Тернопільській області від 31.10.2014 за №19-1240/14-14-СГ, №19-1242/14-14-СГ, №19-1246/14-14-СГ, №19-1239/14-14-СГ, №19-1244/14-14-СГ, №19- 1247/14-14-СГ, №19-1236/14-14-СГ, №19-1238/14-14-СГ, №19-1237/14-14-СГ, №19- 1243/14-14-СГ, №19-1245/14-14-СГ та від 20.11.2014 за №19-1586/14-14-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду" затверджено 12 технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надано ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства в оренду 12 земельних ділянок.

На виконання вищезазначених наказів, 02.09.2015 та 11.09.2015 між Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області (відповідачем 1) та ОСОБА_1 укладено 12 договорів оренди відповідних земельних ділянок.

З матеріалів справи, а саме даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого судом за запитом №, станом на 12.07.2019, вбачається, що державну реєстрацію юридичної особи ФГ «Фортуна СВ» проведено 04.11.2015. ЇЇ засновником виступає ОСОБА_1 .

Відповідно до ч 1 ст 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно ч 2 ст 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва (ч 2 ст 134 ЗК України).

Відповідно до ч 1 та ч 2 ст 1 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є

Згідно із ч 3 статті 7 вищевказаного Закону земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (ч 1 ст 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього, натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Відповідно до ч 1 ст 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Аналогічні норми викладено у статті 12 Закону України «Про фермерське господарство».

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Спори, фермерських господарств, які є юридичними особами, з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Висновки такого ж змісту наведені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 02.10.2019 у справі №922/538/19, від 13.03.2018 у справі №348/922/16-ц, від 20.06.2018 у справі №317/2520/15-ц, від 12.12.2018 у справі №388/1103/16-ц, від 13.03.2019 у справі №691/1148/17 та від 27.03.2019 у справі №574/381/17-ц.

Відповідно до ч 4 ст 236 ГПК України, ч 6 ст 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі №921/36/20, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. А тому, заява відповідача 1 про закриття провадження у справі не підлягає до задоволення.

Посилання відповідача 1 на правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 №619/1680/17-ц про те, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, суд не бере до уваги, у зв`язку з тим, що в цій справі спір виник за інших фактичних обставин справи. У ній спірна земельна ділянка площею 71,6083 га надана в оренду відповідачу - фізичній особі, як громадянці України, на підставі договору оренди землі від 19 серпня 2015 року, між нею та ГУ Держгеокадастру. З заявою про надання цієї земельної ділянки відповідач звернулась як фізична особа з метою безкоштовного отримання земельної ділянки, без подальшого утворення, реєстрації юридичної особи - фермерського господарства.

Разом з цим, співвідповідач у справі №619/1680/17 - ФГ «Веселе» не пов`язане зі спірною земельною ділянкою, є самостійною юридичною особою (зареєстрованою 05.07.2001 - задовго до виникнення спірних правовідносин), для створення якого відповідач - фізична особа одержала земельну ділянку площею 17,82 га ще в 2000 році. З заявою про надання спірної земельної ділянки ФГ «Веселе» не зверталось, йому вона не виділялась та в установленому порядку не передавалась.

Від прокуратури Тернопільської області до матеріалів справи надійшло клопотання №05/2-33 вих-20 від 07.02.2020, в якому прокурор просить суд об`єднати в одне провадження позовні вимоги заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Фермерського господарства «Фортуна СВ», треті особи - Озернянська сільська рада (Озернянська ОТГ), ОСОБА_1 про:

- визнання незаконними (недійсними) та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Тернопільській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 14.10.2014;

- визнання незаконними (недійсними) та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Тернопільській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду» від 31.10.2014;

- визнання недійсними договорів оренди землі, укладених 02.09.2015 та 11.09.2015 між Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області та ОСОБА_1 та зобов`язання Фермерського господарства «Фортуна СВ» повернути у володіння і користування держави земельні ділянки, шляхом підписання акту прийому - передачі;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно датованих 02.10.2015 записів про інше речове право про державну реєстрацію договорів оренди землі, укладених 02.09.2015 та 11.09.2015 між Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області та ОСОБА_1.

Клопотання мотивоване тим, що вимоги прокурора про визнання недійсними наказів, договорів оренди землі, являють собою: однаковий спосіб захисту права, передбачений п 2 ч 2 ст 20 Господарського кодексу України; мають ті самі підстави виникнення; накази винесені одним і тим же органом на підставі одних і тих же документів; після реєстрації виникло одне й те саме право - право користування земельними ділянками; один і той же правокористувач - ФГ «Фортуна СВ»; земельні ділянки знаходяться на території Зборівського району; обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, підтверджуються тими самими доказами. Оскільки договори оренди земельної ділянки укладені на виконання наказів реорганізованого ГУ Держземагенства у Тернопільській області, то без визнання незаконними та скасування таких наказів у встановленому законом порядку, відсутні правові підстави для повернення вищезазначених земельних ділянок у володіння держави. В той же час, скасування одних лише наказів не поновить повністю порушені інтереси держави, тому роз`єднання позовних вимог про визнання недійсними наказів, договорів та повернення земельних ділянок неможливо розглядати в окремих провадженнях. Відтак, у даному випадку місцевий господарський суд помилково вказав про те, що сумісний розгляд заявлених позовних вимог утруднить вирішення спору. Враховуючи юридичну природу наведених у позовній заяві наказів та укладених на їх підставі договорів оренди землі, об`єднання позовних вимог за такими наказами і договорами є можливим і не перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін, тому, що вимоги про визнання незаконними наказів і договорів пред`явлені до двох відповідачів, які є сторонами спірних договорів, і є однорідними. Вимоги щодо зобов`язання фермерського господарства «Фортуна СВ» повернути спірні земельні ділянки у володіння і користування держави заявлені в якості наслідків недійсності правочину, передбачених статтею 216 ЦК України. Таким чином, об`єднання позовних вимог в одне провадження дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Дане клопотання підтримане прокурором та представником сільської ради в підготовчому судовому засіданні 10.02.2020, а іншими учасниками судового процесу його вирішення віднесено на розсуд суду.

Враховуючи подане прокурором клопотання та викладені у ньому обґрунтування, суд зазначає, що підстави роз`єднання позовних вимог Заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури, в інтересах держави до відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Фермерського господарства "Фортуна СВ", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1 та Озернянської сільської ради, наведено в ухвалі суду від 10.01.2020 у справі №921/430/19.

З врахуванням того, що ця ухвала набрала законної сили, підстави для її постановлення судом, станом на 10.02.2020, не відпали, а ст 173 ГПК України передбачає таку процесуальну дію суду як об`єднання в одне провадження справ, а не позовних вимог - про що просить прокурор, а тому клопотання прокурора про об`єднання позовних вимог не підлягає до задоволення.

Також, відповідачем 2 (Фермерським господарством «Фортуна СВ») зроблено заяву від 10.02.2020 про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 , оскільки спірні накази у даній справі стосуються цієї особи та видані задовго до реєстрації Фермерського господарства «Фортуна СВ» як юридичної особи.

В підготовчому судовому засіданні 10.02.2020 прокурором та представником сільської ради заперечено щодо цієї заяви.

Представником ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області в підготовчому судовому засіданні 10.02.2020 вирішення цієї заяви віднесено на розсуд суду.

Частина 1 статті 48 ГПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Вищевказана норма надає право суду залучати до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача, а не відповідача - в процесуальному статусі якого виступає Фермерське господарство «Фортуна СВ». Таких звернень від позивача у справі станом на 10.02.2020 не надходило.

А тому, заява відповідача 2 не підлягає до задоволення.

З урахуванням викладеного та керуючись ст ст 3, 4, 20, 48, 50, 53,73-86, 91, 173, 185, 231, 233 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання №9-19-0.92-857/2-20 від 06.02.2020 Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про закриття провадження у справі - відмовити.

2. У задоволенні клопотання №05/2-33 вих - 20 від 07.02.2020 прокурора про об`єднання в одне провадження позовних вимог - відмовити.

3. У задоволенні заяви б/н від 10.02.2020 Фермерського господарства "Фортуна СВ" про залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості співвідповідача - відмовити.

4. Ухвала, в порядку ч 1 ст 235 ГПК України набирає законної сили негайно після її оголошення - 10.02.2020.

5. Копію ухвали направити прокурору, сторонам та третім особам у справі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів, в порядку та строки встановлені ст ст 256-257 ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https: // te. court. gov. ua/ sud 5022.

Повний текст ухвали складено 11.02.2020.

Суддя І.П. Шумський