ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2020 р. Справа№ 910/5920/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 03.02.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 (повний текст рішення складено - 05.11.2019)

у справі № 910/5920/19 (суддя - Сівакова В.В.)

за позовом Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

про стягнення 112 501,99 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 Дочірне підприємство "Бест Альтернатива" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" про стягнення 112 501,99 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору на виробництво та поставку товарів власної торгової марки № СТМ 0061/13 від 30.12.2012 позивачем за видатковими накладними № Б-00001256 від 28.03.2018, № Б-00001521 від 06.04.2018 та № Б-00001721 від 19.04.2018 поставлено відповідачу товар на загальну суму 137 214,75 грн. Постановою Північного апеляційного господарського суду № 910/9013/18 від 12.02.2019 за накладними № Б-00001256 від 28.03.2018, № Б-00001521 від 06.04.2018, № Б-00001945 від 02.05.2018 стягнуто з відповідача частину суми боргу за поставлений товар у розмірі 68 392,84 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 112 501,99 грн., з яких: 86 757,48 грн. - основного богу, 14 775,44 грн. - пені, 8 443,90 грн. - інфляційних втрат та 2 525,17 грн. - 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" 86 757 грн. 48 коп. основного боргу, 14 712 грн. 68 коп. пені, 5 869 грн. 46 коп. інфляційних втрат, 2 519 грн. 64 коп. 3% річних, 1 875 грн. 87 коп. судового збору, 9 765 грн. 09 коп. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині в позові відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач у порушення покладеного на нього законом та договором обов`язку, своє зобов`язання щодо оплати за поставлений товар не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі № 910/5920/19 скасувати повністю та закрити провадження у справі № 910/5920/19 з підстав передбачених пунктом 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив пункт 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вимоги про стягнення боргу за товар поставлений за договором №СТМ0061/13 від 30.12.2012 за період з 28.03.2018 по 02.05.2018 між тими ж сторонами вже були предметом розгляду господарського суду та стосоно них прийнято постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі № 910/9013/18, що набрала законної сили. У зв`язку з чим, апелянт просить закрити провадження у справі № 910/5920/19.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 11.01.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що у справі № 910/9013/18 Дочірнім підприємством "Бест Альтернатива" було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути заборгованість за накладною № Б-00001721 від 19.04.2018 на суму 34 783,20 грн. (при подачі позову не було враховану вказану накладну) та за накладною № Б-00001256 від 28.03.2018 на суму 107 246,40 грн. (при подачі позову неправильно визначено заборгованість за накладною). Проте, вказана заява про збільшення розміру позовних вимог не була прийнята судом до розгляду. Таким чином, твердження відповідача про те, що видаткова накладна № Б-00001721 від 19.04.2018 на суму 34 783,20 грн. була предметом розгляду у справі № 910/9013/18 не відповідає дійсності.

Позивач звертає увагу, що Дочірне підприємство "Бест Альтернатива" у даній справі просить стягнути з відповідача заборгованість за видатковими накладними №Б-00001256 від 28.03.2018, №Б-00001521 від 06.04.2018 з урахуванням присудженої до стягнення постановою апеляційної інстанції у справі № 910/9013/18 у сумі 68 392,84 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2019 справу № 910/5920/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М. Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі № 910/5920/19 та розгляд справи призначено на 13.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 оголошено перерву у розгляді справи № 910/5920/19 до 03.02.2020 у зв`язку з необхідностю дослідження у судовому засіданні рішення суду у справі № 910/9013/18 та витребування справи №910/9013/18 з Господарського суду міста Києва.

29.01.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшла на запит суду справа №910/9013/18 для дослідження доказів.

Позиції учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції 03.02.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати повністю та закрити провадження у справі

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 03.02.2020 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

30.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко" (покупець) та Дочірнім підприємством "Бест Альтернатива" (постачальник) укладено договір на виробництво та поставку товарів власної торгової марки № СТМ 0061/13 (далі - договір).

Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник зобов`язується на замовлення покупця виготовляти та передавати йому у власність, товар (додаток №2а - специфікація) за торгівельними марками, перелік яких наведений в додатку №1 відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплати належно виготовлений та поставлений товар.

Згідно з пунктом 4.1 договору постачальник здійснює поставку товару у відповідності до узгодженої сторонами та посвідченої печатками сторін специфікації (додаток № 2а), що є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 4.1.3 договору передбачено, що ціна товару зазначається у накладних та повинна відповідати ціні, визначеній у специфікації. У разі розбіжностей у ціні товару, яка визначена в накладній та специфікації, сторони керуються специфікацією, а приймання-передачі товару здійснюється разом з підписанням сторонами акту розбіжностей ціни товару.

Оплата за товар проводиться протягом 30 календарних днів з дати поставки товару до розподільчого центру або торгівельної точки покупця за умови, що постачальник поставив товар у строк, що визначений договором (пункт 4.5 договору).

Згідно з пунктом 12.1 договору строк дії встановлено до 31.12.2013.

Додатковими угодами №1/14 від 31.12.2014, № СТМ/1/16 від 28.12.2015, № б/н від 28.12.2016, № 3 від 28.11.2017 строк дії договору продовжено до 31.12.2018.

Звертаючись з позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі: 86 757,48 грн. основного боргу, 14 775,44 грн. пені, 8 443,90 грн. інфляційних втрат та 2 525,17 грн. 3% річних, у зв`язку з невиконанням відповідачем договору в частині оплати боргу за поставлений товар.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко" та Дочірнім підприємством "Бест Альтернатива", за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору № СТМ 0061/13 від 30.12.2012 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 180 199,20 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними, які підписано та скріплено печатками обох сторін: № Б-00001256 від 28.03.2018 на суму 107 246,40 грн.; № Б-00001521 від 06.04.2018 на суму 38 169,60 грн.; № Б-00001721 від 19.04.2018 на суму 34 783,20 грн.

Відповідач ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не заперечував отримання товару за вказаними накладними на відповідні суми. Проте, відповідач вказує, що вказані накладені вже були предметом спору у справі № 910/9013/18, тому провадження у даній справі має бути закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи 910/9013/18, витребувані Північним апеляційним господарським судом, колегія суддів зазначає, що у липні 2018 Дочірнє підприємство "Бест Альтернатива" зверталось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" про стягнення 137 214,75 грн. основного боргу за накладними № Б-00001256 від 28.03.2018 у розмірі 60 444,03 грн., № Б-00001521 від 06.04.2018 у розмірі 38 169,60 грн., № Б-00001945 від 02.05.2018 у розмірі 38 601,12 грн.

08.10.2018 позивачем через канцелярію Господарського суду міста Києва подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, мотивовану тим, що в результаті допущеної бухгалтерської помилки при поданні позову не було враховано видаткову накладну №Б-00001721 від 19.04.2018 на суму 34 783,20 грн., а також неправильно визначено заборгованість за видатковою накладною №Б-00001256 від 28.03.2018, яка становить 107 246,40 грн., а попередня заборгованість становила 60 444,03 грн., тобто різниця становить 46 802,37 грн., у зв`язку із чим, позивач просив суд збільшити розмір позовних вимог на 81 585,57 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/9013/18 позовні вимоги задоволено повністю. Однак, заява про збільшення розміру позовних вимог не була прийнята судом до розгляду, на підставі пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що твердження апелянта про те, що видаткова накладна №Б-00001721 від 19.04.2018 на суму 34 783,20 грн. була предметом розгляду у справі №910/9013/18 є безпідставним.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі № 910/9013/18 рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 скасовано частково та позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на користь Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" 68 392,84 грн. основного боргу.

Позивач у позовній заяві у даній справі просить стягнути з відповідача заборгованість за видатковими накладними №Б-00001256 від 28.03.2018, №Б-00001521 від 06.04.2018 з урахуванням присудженої до стягнення постановою апеляційної інстанції у справі № 910/9013/18 суми у розмірі 68 392,84 грн.

Отже, фактично у даній справі позивачем пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача боргу за накладною № Б-00001256 від 28.03.2018 у розмірі 46 802,37 грн. (107 246,40 грн. - 60 444,03 грн.), за накладною № Б-00001521 від 06.04.2018 у розмірі 30 220,79 грн (38 169,60 грн. - 7 948,81 грн. (68 392,84 грн. - 60 444,03 грн.)) та за накладною № Б-00001721 від 19.04.2018 у розмірі 9 734,32 грн., загалом у розмірі 86 757,48 грн.

Таким чином, дослідивши матеріали справ №910/9013/18 та №910/5920/19, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем заявлено до стягнення суму боргу у розмірі 86 757,48 грн. за договором на виробництво та поставку товарів власної торгової марки № СТМ 0061/13, яка не була предметом розгляду у справі №910/9013/18.

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір у даній справі не є тотожнім спору, що був вирішений у справі № 910/9013/18, оскільки пред`явлено до стягнення суми, в тому числі за видатковою накладною №Б-00001721 від 19.04.2018, які не були предметом розгляду у справі №910/9013/18, що свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі № 910/5920/19.

Статтями 598 та 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За правилами статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та відповідно до матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко" не підтверджено здійснення оплати отриманого товару за накладними №Б-00001256 від 28.03.2018, № Б-00001521 від 06.04.2018, № Б-00001721 від 19.04.2018 в повному обсязі.

Таким чином, в порушення вимог п. 4.5 договору та ст. 610 Цивільного кодексу України, свої зобов`язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі відповідач не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить 86 757,48 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 86 757,48 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

У позовній заяві позивач за первісним позовом також просив суд стягнути з відповідача 14 775,44 грн. - пені. З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

В силу статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Приписами статтей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому, передбачений приписом ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України строк за порушення грошових зобов`язань, не є позовною давністю, а є періодом часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення стороною договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов`язання, за кожний день прострочення.

Апеляційний господарський суд, перевіривши, за допомогою програми "Ліга:Закон", розрахунок пені, наведений позивачем та судом першої інстанції, дійшов висновку, що сума пені у розмірі 14 712,68 грн. є арифметично правильною, а тому суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 8 443,90 грн. - інфляційних втрат та 2 525,17 грн. - 3 % річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Умовами договору інший розмір процентів не визначено.

Перевіривши розрахунки 3% річних та збитків від зміни індексу інфляції, наведених судом першої інстанції, колегія суддів погоджується, що стягнення 3% річних у сумі - 2 519,64 грн. та індексу інфляції у розмірі - 5 869,46 грн. є арифметично правильними та нараховані відповідно до чинного законодавства, отже суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн., місцевий господарський суд вказав наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

15.04.2019 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Фактор права" укладений договір про надання правничої (правової) допомоги № 01/22 (далі - договір № 20), за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку. Конкретний перелік послуг оформлюється відповідними додатками до даного договору.

Додатком 1 до даного договору сторонами узгоджено надання наступного переліку послуг: 1. ознайомлення з матеріалами та первинна консультація - 1 000,00 грн.; 2. складаня позовної заяви щодо повернення дебіторської заборгованості - 1 000,00 грн.; 3. участь у судовому засіданні - 3 000,00 грн.; 4. гонорар за задоволення позовних вимог у розмірі 10% але не менше 5 000,00 грн. - 5 000,00 грн., всього - 10 000,00 грн.

Дочірне підприємство "Бест Альтернатива" сплатило на користь адвокатського об`єднання грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 134 від 06.05.2019.

Адвокатським об`єднанням "Фактор права" адвокату Мельник Ю.В. 15.07.2019 виданий ордер серії КС № 320950 на надання правової допомоги ДП "Бест Альтернатива" у Господарському суді міста Києва.

Підтвердженням того, що Мельник Ю.В. є адвокат свідчать відомості, що містяться у Єдиному реєстрі адвокатів країни (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 190 від 29.10.2003).

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правову допомогу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 9 765,09 грн.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі № 910/5920/19 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі № 910/5920/19 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі № 910/5920/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі № 910/5920/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко".

4. Матеріали справи №910/5920/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.02.2020.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім