ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Справа № 915/2426/19

м.Миколаїв

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія.

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв,

Суддя Ткаченко О.В.

Секретар судового засідання Сулейманова С.М.

Представники:

від позивача: Сурікова І.А.

від відповідача: представник не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: стягнення пені в сумі 119159,46 грн., інфляційних втрат у розмірі 1429,78 грн., 3% річних у сумі 10332,20 грн., а також 1963,83 грн. витрат по сплаті судового збору, -

16.12.2019р. ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв нарахованих пені в сумі 119159,46 грн., інфляційних втрат у розмірі 1429,78 грн., 3% річних у сумі 10332,20 грн., а також 1963,83 грн. витрат по сплаті судового збору у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідачем своїх зобов`язань за договором від 18.01.2019 № 46/16/1 за поставлену електричну енергію.

Як на підставу свого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №46/16/1 від 18.01.2019р. щодо своєчасної оплати рахунків за спожиту у квітні-жовтні 2019 року активну електроенергію.

Ухвалою суду від 20.12.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 28.01.2020р.

03.01.2020р. від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він фактично визнає здійснення оплати за спожиту активну електричну енергію з порушення визначених договором строків та просить суд зменшити пеню, нараховану позивачем, та стягнути не більше 50% від заявленого позивачем розміру.

Представник позивача в судовому засідання проти клопотання відповідача про зменшення пені заперечує, зазначаючи, що скрутне фінансове становище не може бути підставою для такого зменшення та фактично відповідач таким клопотанням уникає від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати спожитої електроенергії. При цьому, поданням позову у даній справі позивач фактично вдруге звертається до суду зі стягненням з відповідача боргу, перший позов був розглянутий суддею Олейняш Е.М. (справа №915/1632/19) та при розгляді тієї справи відповідачу також було зменшено розмір пені.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак не скористався своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Згідно ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

У судовому засіданні 22.01.2019р. судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01.01.2019 ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №429 від 14.06.2018р..

18 січня 2019 року за №46/16/1 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», як постачальником, та Квартирно-експлуатаційним відділом м.Миколаїв, як споживачем, був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобов`язався оплачувати постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до умов п. 5.3 договору, ціна за електричну енергію визначається постачальником у разі дотримання умов надання універсальних послуг, визначених у пункті 3.1 глави 3 цього договору та у відповідності до методики (порядку) розрахунку ціни на електричну енергію, затвердженої Регулятором.

За умовами п. 5.7 договору, ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатись постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі ц разі її зміни.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.8 договору).

Умовами пункту 5.10 договору його учасники узгодили, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Згідно з умовами п. 5.11 договору, у разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені. Пені нараховується за кожен день прострочений день оплати за цим договором. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції

Пунктом 6 комерційної пропозиції (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №1 від 28.01.2019р.) сторони узгодили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком платежів, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування за весь час прострочення: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюється нарахування; 3% річних від простроченої суми. При цьому сума боргу повинна бути сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Пені, 3% річних та інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок постачальника електричної енергії, який вказується в рахунках, протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Договір та комерційна пропозиція скріплені підписами та печатками обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем умови договору виконувались належним чином, що відповідачем не заперечено та підтверджується підписаними з обох сторін без зауважень актами приймання-передавання товарної продукції (активної електроенергії) за квітень-жовтень 2019р. (а.с.29,37,50,61,69,76,79), виставленими рахунками на оплату (а.с.30, 38,51,62,70,77,80).

Відповідач, в свою чергу, свої зобов`язання з оплати спожитої електроенергії виконував несвоєчасно з порушенням строків оплати, встановлених умовами п. 5.10 договору, про що свідчать надані позивачем копії платіжних доручень (а.с.31-36, 39-49, 52-60, 63-68, 71-75, 78, 81-84).

Також, з матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечено, що останній несвоєчасно розраховувався за спожиту у період з квітня по жовтень 2019 активну електроенергію, внаслідок чого позивачем по несвоєчасно оплаченим рахункам було нараховано та заявлено до стягнення в судовому порядку 119159,46 грн пені, 10332,2 грн - 3% річних та 1429,78 грн. втрат від інфляції.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими судом доказами, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.1 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п.3) ч.3 ст.58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.

У відповідності до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.7 ст.276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачити попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданих позивачем розрахунків (а.с.86-87) вбачається, що відповідачем були порушені договірні зобов`язання в частині своєчасної оплати рахунків за активну електроенергію. Відповідачем своєчасність сплати рахунків не доведена.

На підставі п.5.8 Договору та п.6 Комерційної пропозиції, позивачем за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань щодо оплати рахунків за активну електроенергію нарахована пеня у загальній сумі 119159,46 грн. (а.с.86-87)

Крім того, позивачем на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та умов Комерційної пропозиції нараховані 10332,2 грн - 3% річних та 1429,78 грн. втрат від інфляції (а.с.88-90).

Відповідачем контррозрахунків суду не надано, розрахунки позивача не спростовані.

Судом перевірені надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та втрат від інфляції та встановлено, що вони здійснені арифметично та методологічно вірно.

Згідно ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Будь-яких доказів того, що відповідач своєчасно і в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, останній, у порушення приписів ст.ст.73, 74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність підстав для нарахування пені та 3% річних, тобто обґрунтованість позовних вимог.

Розглянувши викладене відповідачем у відзиві клопотання про зменшення до 50 % суми неустойки, а також заслухавши заперечення представника позивача проти зменшення пені, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018р. у справі № 917/1068/17 та у постанові від 15.05.2018р. справі 905/2009/17.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.11 року з останніми змінами вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

При цьому, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору постачання електричної енергії №46/16/1 від 18.01.2019р.

Судом враховано заперечення позивача про часткове зменшення відповідачу суми пені при розгляді справи №915/1632/19, однак чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України не обмежено право боржника звертатись з відповідними клопотаннями про зменшення розміру пені.

Дослідивши подані суду докази, проаналізувавши правові позиції сторін, судом враховано, що відповідач КЕВ м. Миколаїв є бюджетною установою Міністерства оборони України та здійснює видатки в межах бюджетних асигнувань, відповідач в повному обсязі провів оплату за товар (активну електроенергію), прострочка оплати не є значною, враховуючи, що понесені позивачем збитки внаслідок несвоєчасного розрахунку частково компенсуються нарахованими інфляційними витратами та 3% річних, суд, врахувавши збалансованість інтересів сторін, дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та можливість зменшення розміру пені на 30% до 83411,63 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню. В решті пені в сумі 35747,83 грн. слід відмовити.

Судовий збір в даному випадку покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв, 54056, м. Миколаїв, пр.-т Миру, 62-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська електропостачальна організація» (54017, м.Миколаїв, вул.Погранична, 39/1, р/р UA 3230193, р/р UA НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 326610, код 42129888) 83411,63 грн. пені, 1429,78 грн. інфляційних втрат, 10332,2 грн. - 3% річних, та 1963,83 грн. судового збору.

3. В частині стягнення пені в сумі 35747,83 грн. відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено та підписано « 03» лютого 2020 року.

Суддя О.В. Ткаченко