ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2918/19

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Довбишев Д.О., довіреність №511852 від 29.10.2019р.;

від відповідача: Залозецька Л.М., довіреність №65-02/3136 від 24.12.2019р.; Лещенко Г.В., довіреність №65-02/1065 від 23.04.2019р.; Вірт С.О., довіреність №65-02/2097 від 04.09.2019р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Державне підприємство «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (надалі ДП «БДМТП»), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» №65/17-р/к від 23.07.2019р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.10.2019р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на « 29» жовтня 2019 р. об 11:00 год.

25 жовтня 2019р. до Господарського суду Одеської області надійшли пояснення відповідача.

28 жовтня 2019р. до Господарського суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву від Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.10.2019р. відкладено підготовче засідання на « 12» листопада 2019 р. об 11:00 год.

11 листопада 2019р. до Господарського суду Одеської області надійшли відповідь на відзив на позовну заяву та заперечення на пояснення відповідача від ДП «БДМТП».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.11.2019р. відкладено підготовче засідання на « 28» листопада 2019 р. об 11:45 год.

18 листопада 2019р. до Господарського суду Одеської області надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.11.2019р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на « 10» грудня 2019 р. об 11:15 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2019р. відкладено підготовче засідання на « 17» грудня 2019 р. о 15:15 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2019р. закрито підготовче провадження у справі №916/2918/19 із призначенням справи до судового розгляду по суті на « 26» грудня 2019 р. о 09:30 год.

В судовому засіданні 26.12.2019р. судом оголошено протокольне відкладення на 22.01.2020р. о 11:30 год.

22 січня 2020р. судом, після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Позивач зазначає, що у зв`язку з надходженням заяви Приватного підприємства «Стивідорна компанія Сенат» відповідачем було відкрито справи №21-01/2017 та №24-01/2017, які в подальшому було об`єднано в одну справу №21-01/2017, відносно позивача за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яке кваліфікується п.6 ч.2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» як зловживання монопольним становищем шляхом суттєвого обмеження конкурентоспроможності Заявника на ринку транспортного оброблення вантажів на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту.

Позивач зауважує, що 23.07.2019р. заявником була подана заява щодо закриття розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у якій він зазначив про врегулювання всіх суперечностей, що були підставами для звернення до відповідача. Окрім того, заявник відкликав свою заяву та просив залишити без розгляду, а справу закрити за відсутністю вчинення позивачем правопорушення.

Однак, 23.07.2019р. Адміністративною колегією Відділення прийнято рішення №65/17-р/к по справі №21-01/2017 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу на позивача, якиим:

- визнано, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» ДП «БДМТП» за результатами господарської діяльності за період 2017 рік займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання у користування суб`єктам господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Білгород- Дністровського морського торговельного порту, інфраструктури ДП «БДМТП», необхідних для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами) в межах території Білгород-Дністровського морського торговельного порту як таке, що не мало жодного конкурента на ринку;

- визнано, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» ДП «БДМТП» за результатами господарської діяльності за період 2017 рік займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту, послуг з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна, а саме перевантажувальної техніки (портальних кранів, автонавантажувачів, тощо) необхідної для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами в межах території Білгород-Дністровського морського торговельного порту, як таке, що не мало жодного конкурента на ринку;

- визнано дії ДП «БДМТП» у вигляді стягнення без об`єктивно виправданих на те причин компенсації за користування інфраструктурою порту у 2017 лише з ПП «Стивідорна компанія Сенат», що здійснює свою діяльність на території приписного порту «Бугаз» Білгород-Дністровського морського торговельного порту, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яке кваліфікується за п. 6 ч. 2 ст. 13 цього ж Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з надання у користування суб`єктам господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту, інфраструктури порту, шляхом суттєвого обмеження конкурентоспроможності ПП «Стивідорна компанія Сенат» на ринку транспортного оброблення на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту;

- визнано дії ДП «БДМТП» у вигляді відмови без об`єктивно виправданих на те причин у наданні в оренду ПП «Стивідорна компанія Сенат», що здійснює свою діяльність на території приписного порту «Бугаз» Білгород-Дністровського морського торговельного порту, перевантажувальної техніки, зокрема портальних кранів «Ганц» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, яке кваліфікується за п. 6 ч. 2 ст. 13 цього ж Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна шляхом суттєвого обмеження конкурентоспроможності ПП «Стивідорна компанія Сенат» на ринку транспортного оброблення вантажів на території Білгород- Дністровського морського торговельного порту.

- за вчинення порушення, наведеного у п. 3 резолютивної частини рішення накладено на ДП «БДМТП» штраф у розмірі 68 000 грн.

- за вчинення порушення, наведеного у п. 4 резолютивної частини рішення накладено на ДП «БДМТП» штраф у розмірі 68 000 грн.

Позивач вважає, що наявні підстави для скасування вказаного рішення, оскільки Адміністративною колегією Відділення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, не доведено обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими. Окрім того, висновки, викладені у рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема, в порушення п.4.1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002р. №49-р, у рішенні чітко не визначено перелік товарів, що мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи), хоча такі є, і, як наслідок, не визначено товарні межі ринку у відповідності до п.5 вказаної Методики.

Товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

Так, у рішенні робиться висновок, що взаємозамінні товари (товарні групи) з огляду на умови отримання послуг в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна, тобто перевантажувальної техніки (портальних кранів), необхідної для здійснення відповідної діяльності портовими операторами, відсутні. Також, ці послуги не можуть бути замінені послугами з існуючих альтернативних джерел, а споживачі, які їх отримують не можуть відмовитись від послуг оренди й експлуатації рухомого майна, що обліковується на балансі позивача.

Однак, на думку позивача, такі висновки не відповідають обставинам справи та відповідачем не наведено обґрунтування таких фактів. Адже кожен суб`єкт господарської діяльності, що здійснює діяльність на території порту, має право або отримувати послуги з надання у використання інфраструктури порту, або використовувати власні (орендовані) потужності, або отримувати від позивача повний цикл вантажно-розвантажувальних робіт. Оплата за повний цикл вантажно-розвантажувальних робіт здійснюється власниками (володільцями, судновласниками тощо) вантажу напряму порту.

Таким чином, заявник мав право укласти договір оренди (суборенди) з іншими суб`єктами господарювання, які мали портальні крани «Ганц», придбати таке обладнання, замовити повний цикл вантажно-розвантажувальних робіт у позивача.

Відділення безпідставно робить висновок про неможливість отримання портальних кранів «Ганц» заявником від інших осіб та в інший спосіб, ніж орендувати у позивача, посилаючись виключно на належність таких кранів останньому.

Окрім вказаного, листом №1404 від 28.02.2018р. ДП «Адміністрація морських портів України» повідомляло відповідача про можливість встановлення додаткового портального крану на території п/п «Бугаз».

У листі від 30.10.2017р. №1373 позивач повідомив відповідача, що будь- який суб`єкт господарювання, який на території порту з дозволу ДП «Адміністрація морських портів України» розмістить портальні крани, має можливість передати їх в оренду або використовувати у власній господарській діяльності.

Посилання в оскаржуваному рішенні на те, що придбання портального крану є тривалою процедурою, вартість цієї техніки складає мільйони доларів або евро, а розташування п/п «Бугаз» має складні та геологічні умови - є безпідставним, оскільки всі ці факти не досліджувались відповідачем, є лише домислами та не підтверджені відповідними доказами. У зв`язку з цим, відповідачем необґрунтовано робиться висновок про те, що існують адміністративні, економічні, організаційні та природні обмеження, пов`язані із необхідністю отримання дозвільних документів та ін., що потребує значних капіталовкладень та тривалого часу. Відділенням не визначено належним чином наявність або відсутність у заявника такої альтернативи, як придбання власної перевантажувальної техніки, а лише перераховано «економічні обмеження» для заявника без будь-яких доказів.

Крім того, відповідачем не досліджено відсутність об`єктивних причин для відмови в укладенні договору оренди портальних кранів із заявником.

Так, листом №1373 від 30.10.2017р. було повідомлено відповідача, що з заявником не укладено договори оренди портальних кранів у зв`язку з необхідністю використання зазначених кранів у власній господарській діяльності позивача, адже позивач використовує портальні крани під час надання вантажно-розвантажувальних робіт.

Крім того, позивач має право, а не обов`язок укладати договори оренди рухомого майна. Окрім того, певний час портальні крани ремонтувались, що також не досліджувалося в рішенні.

Позивач зазначає, що відповідачем в оскаржуваному не враховано вимоги п. 6.1 Методики та невірно визначено територіальні (географічні) межі ринку.

Зокрема, географічно п/п «Бугаз» знаходиться південніше на 14 км від території позивача біля гирла Дністровського лиману, адже відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.05.2008р. №460 «Про межі акваторії морського порту Білгород-Дністровський» акваторія морського порту Білгород-Дністровський географічно поділяється на внутрішню акваторію порту та акваторію п/п «Бугаз».

Вказані акваторії також географічно розділені підхідним Дністровсько-Лиманським каналом завдовжки 15 кілометрів, завширшки 60 метрів, тобто для того щоб судну зайти до внутрішньої акваторії порту необхідно пройти відстань 15 кілометрів від акваторії п/п «Бугаз», що є наявним обмеженням для суден, що йдуть для вантажних робіт до причалів №№ 2-9 у внутрішній акваторії порту.

Тому, на думку позивача, існують два різні ринки товарів (послуг) регіональний ринок територія позивача, визначена розпорядженням КМУ №460 та «субринок» - територія п/п «Бугаз», які істотно відрізняються між собою.

Також позивач зазначає, що між позивачем та заявником було укладено договір про надання послуг, за яким позивач надавав заявнику послуги, а саме вантажно-розвантажувальні роботи. Отже, на думку позивача, заявник міг надалі за даним Договором користуватися послугами позивача та замовляти у нього здійснення вантажно-розвантажувальних робіт і, як наслідок, відпала б необхідність орендувати портальні крани.

Листом від 02.06.2017р. №732 позивач повідомив заявника, що укладення договору про компенсацію за використання інфраструктури є умовою оренди заявником у позивача нерухомого майна. Відповідно до отриманого погодження Міністерства інфраструктури України щодо укладення договору оренди нерухомого майна, до потенційного орендаря було встановлено ряд умов, серед яких і забезпечення орендарем компенсації за використання інфраструктури позивача.

Позивач вказує на те, що з іншими суб`єктами господарювання, що здійснюють свою діяльність на території порту, укладались такі ж договори про компенсацію за використання інфраструктури, що і з заявником. Певні ж юридичні особи, в силу відсутності вимог Міністерства інфраструктури України, не орендуючи нерухоме майно у позивача, не мають такого обов`язку, тобто, це зумовлено об`єктивними причинами, що не залежать від позивача. Якщо заявник не буде орендувати нерухоме майно у позивача, то позбавиться і обов`язку сплачувати компенсацію за використання інфраструктури.

Листом від 20.07.2017р. №920 ДП «БДМТП» повідомило ПП «Стивідорна компанія Сенат» про підвищення тарифів на вантажно-розвантажувальні роботи портальними кранами «Ганц» та надіслав Додаткову угоду для підписання. Однак, заявником не було підписано таких угод, оскільки його не влаштовували наведені тарифи. Отже, заявник самостійно вирішив не використовувати надалі послуги за вказаним Договором.

Листом від 15.09.2017р. №1220 позивач повідомив відповідача, що надання послуг портального крану «Ганц» з розрахунку за 1 машино-годину для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт призводить до збитків позивача і унеможливлює у подальшому ремонт цих кранів, у зв`язку з чим і були змінені тарифи.

Позивач зазначає, що відповідач не дослідив витрат заявника, «ринкових цін», за якими він працює та факт збільшення вартості послуг заявника, однак зазначив про це у рішенні. Не здійснено Відділенням і порівняння цін, що встановлені для інших підприємств, що замовляються у позивача вантажно-розвантажувальні послуги.

Згідно п.2 ч.1 ст. 12 Закону, монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Відповідно до п. 2.1 Методики, визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання включає в себе дії, зокрема, визначення обсягів товару, який обертається на ринку та розрахунок часток суб`єктів господарювання на ринку.

Пунктом 8.4 Методики встановлено, що частка суб`єкта господарювання на ринку розраховується за певного формулою, у якій враховуються обсяг товарів, що продаються, постачаються, виробляються та обсяг ринку.

У оскаржуваному рішенні не наведено розрахунку частки позивача на ринку послуг та жодним чином не здійснено дослідження обсягів товарів та ринку.

На підставі вищенаведеного, позивач вважає рішення Адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/17-р/к від 23.07.2019р. таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування.

Відповідач вважає, що позовна заява ДП «БДМТП» не підлягає задоволенню, оскільки її доводи безпідставні та не ґрунтуються на чинному законодавстві і правових позиціях Верховного Суду, а рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.07.2019р. № 65/17-р/к у справі №21-01/2017 ухвалено у відповідності до вимог діючого законодавства про захист економічної конкуренції, в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи №21-01/2017.

Так, відповідач зазначає, що п.1 ч.1 ст.48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про накладення штрафу.

Згідно із ч.1 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Згідно з ч.1 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня

одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення №65/17-р/к Відділенням надіслано на адресу позивача супровідним листом від 26.07.2019р. за вих.№65-02/1869, яке отримано уповноваженою особою ДП «БДМТП» 31.07.2019р., що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти, а також докладна інформація про прийняте рішення розміщена на офіційному веб-сайті Відділення. Окрім того, позивачем у позовній заяві факт одержання Рішення № 65/17-р/к саме 31.07.2019 підтверджується.

Отже, позивач мав право оскаржити рішення №65/17-р/к у строк з 31.07.2019р. у строк до 30.09.2019р. включно.

Проте, ДП «БДМТП» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про визнання недійсним Рішення №65/17-р/к лише 02.10.2019р., про що свідчить відтиск штампу відділу документального забезпечення та контролю Господарського суду Одеської області на позовній заяві.

Таким чином, позовна заява була подана ДП «БДМТП» з пропуском встановленого ч.1 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячного строку для оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, який є присічним та відновленню не підлягає, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідач посилається на п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», в якому зазначено, що у застосуванні згаданого припису ч.1 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а також ч.2 ст.47 цього Закону господарським судам слід враховувати таке. За цими приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено. Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів. Аналогічним чином вирішується й питання щодо строків оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, прийнятих у справах про недобросовісну конкуренцію. Закінчення присіяного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Пунктом 21 Постанови визначено, що господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення, з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених ч.2 ст.47 та ч.1 ст.60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Відповідач зауважує, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Наявність такої умови дисциплінує учасників правовідносин, запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду.

На підставі вищенаведених норм чинного законодавства, враховуючи пропуск ДП «БДМТП» встановленого ч.1 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячного строку для оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, відповідач дійшов висновку, що позовна заява ДП «БДМТП» задоволенню не підлягає.

Крім вказаного, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що в оскаржуваному рішенні встановлено, що наступні дії ДП «БДМТП» є порушенням:

- Ринок 1: справляння ДП «БДМТП» компенсації за користування інфраструктурою порту, що знаходиться у господарському віданні ДП «БДМТП», лише з ПП «Стивідорна компанія Сенат», що здійснює свою діяльність на території приписного порту «Бугаз» Білгород-Дністровського морського торговельного порту;

- Ринок 2: відмова ДП «БДМТП» у наданні в оренду ПП «Стивідорна компанія Сенат», що здійснює свою діяльність на території приписного порту «Бугаз» Білгород-Дністровського морського торговельного порту перевантажувальної техніки, зокрема портальних кранів «Ганц».

За результатами розгляду справи №21-01/2017 вказані дії ДП «БДМТП» визнано зловживанням монопольним (домінуючим) становищем:

- на ринку послуг з надання у користування суб`єктам господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту, інфраструктури порту, що знаходиться у господарському віданні ДП «БДМТП», (ринок 1);

- на ринку послуг з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна ДП «БДМТП», а саме: перевантажувальної техніки (портальних кранів, автонавантажувачів та ін.), необхідної для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами) (ринок 2).

Становище ДП «БДМТП» на ринках 1 та 2 у рішенні визначено відповідно ст.12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002р. №49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002р. за № 317/6605.

Згідно п.6.1 Методики територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним. При цьому, зокрема можуть враховуватися:

- фізичні і технічні характеристики товару (товарної групи);

- технологічні зв`язки між виробниками і споживачами;

- можливості щодо технічного, гарантійного, абонентського обслуговування;

- наявність торгових, складських приміщень, зручностей виконання вантажно-розвантажувальних робіт, можливостей виконання передпродажної підготовки;

- наявність на відповідній території та рівень бар`єрів на вивезення чи ввезення товару (товарної групи), а саме: адміністративних бар`єрів; економічних й організаційних обмежень; впливу вертикальної (горизонтальної) інтеграції; бар`єрів, що пов`язані з ефектом масштабу виробництва; бар`єрів, що базуються на абсолютній перевазі рівнів витрат, бар`єрів, пов`язаних з розмірами капітальних витрат або обсягів інвестицій, що необхідні для вступу на певний товарний ринок, обмежень щодо попиту, тощо;

- місце розташування специфічних груп споживачів.

При остаточному визначенні територіальних (географічних) меж ринку визначальною є менша здатність до переміщення або попиту, або пропозиції.

Відповідно п.7.1 Методики часові межі ринку визначаються як проміжок часу, протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою.

Видами діяльності ДП «БДМТП» згідно Статуту є допоміжне обслуговування водного транспорту (основний), ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, надання в оренду водних транспортних засобів, інших машин, устаткування та товарів народного використання.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2008р. №460 «Про межі акваторії морського порту Білгород-Дністровський» із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013р. №406, акваторія Білгород- Дністровського порту включає: внутрішню акваторію порту, обмежену береговою смугою із заходу, широким молом з північного заходу, північним молом із сходу і лінією, що з`єднує північний мол і відмітку 9 причалу на відстані 300 метрів від рогу причалів 8 і 9; підхідний Дністровсько-Лиманський канал завдовжки 15 кілометрів, завширшки 60 метрів; акваторію, обмежену залізничним мостом із сходу, лінією, що з`єднує точку з координатами 46 град. 04' 34,0" північної широти і 30 град. 27' 59,0" східної довготи з правою опорою мосту, з півдня і лінією, що з`єднує точку з координатами 46 град. 04' 42,0" північної широти і 30 град. 28' 00,0" східної довготи з лівою опорою мосту, з півночі; акваторію портового пункту Бугаз, обмежену кордоном причалу з півдня, залізничним мостом із заходу, береговою смугою з півночі і меридіаном 30 град. 28' 32,0" східної довготи; підхідний канал Дністровсько-Цареградського гирла завдовжки 1,5 милі, завширшки 80 метрів; зовнішній рейд (підконтрольні води), обмежений береговою лінією і дугою кола радіусом 4 милі, проведеного з точки, у якій розміщений передній знак підхідного каналу.

Послуги з надання ДП «БДМТП» у користування суб`єктам господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту, інфраструктури порту, що знаходиться у господарському віданні ДП «БДМТП», надаються на підставі договорів, укладених з ДП «БДМТП» на платній основі.

Відповідач зазначає, що листом від 27.12.2017р. №1596 ДП «БД МТП» повідомило, що лише ПП «Стивідорна компанія Сенат» здійснює свою діяльність на території приписного порту «Бугаз» Білгород-Дністровського морського порту тому і є єдиним споживачем послуг за договором про компенсацію за використання інфраструктури порту, що знаходиться у господарському віданні ДП «БД МТП», та розташована на території п/п «Бугаз». Згідно зазначеного договору ДП «БД МТП» надає ПП «Стивідорна компанія Сенат» в користування інфраструктуру порту, що знаходиться у господарському віданні ДП «БДМТП», а ПП «Стивідорна компанія Сенат» сплачує компенсацію за користування інфраструктурою підприємства.

В результаті проведеного дослідження інших власників інфраструктури порту, що знаходиться у господарському віданні ДП «БДМТП», на території Білгород-Дністровського порту не встановлено.

Таким чином, взаємозамінні товари (товарні групи) з огляду на умови отримання послуг з надання у користування інфраструктури порту, що знаходиться у господарському віданні ДП «БДМТП», відсутні. Також, ці послуги не можуть бути замінені послугами з існуючих альтернативних джерел, а споживачі послуг, які їх отримують, не можуть відмовитись від послуг з надання у користування інфраструктури порту, що знаходиться у господарському віданні ДП «БДМТП».

Крім того, як вже зазначалося, ПП «Стивідорна компанія Сенат» укладено договір з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії про забезпечення доступу портового оператора до причалів ДП «БДМТП». Крім цього, між ДП «БДМТП» та ПП «Стивідорна компанія Сенат» укладено Договір № ЗЗ-ПД/15 (додаткова угода від 15.04.2016 ) про компенсацію за користування інфраструктурою ДП «БДМТП».

Згідно зазначеного договору ДП «БДМТП» надає ПП «Стивідорна компанія Сенат» в користування інфраструктуру порту, що знаходиться у господарському віданні ДП «БДМТП», а ПП «Стивідорна компанія Сенат» сплачує компенсацію за користування інфраструктурою підприємства.

Таким чином, твердження позивача, що отримання послуги з використання інфраструктури порту не є самостійною послугою, та посилання на п. 4.3 Методики що така послуга є лише проміжним результатом, на думку відповідача, не відповідає дійсності.

На ринку послуг з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна, тобто перевантажувальної техніки (портальних кранів, автонавантажувачів та ін.), необхідної для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами), а саме: портальний кран «Ганц» 0207 (інв. № 669), портальний кран «Ганц» 0208 (інв. № 670), тепловоз ТГК-2 гідравлічний (інв. № 832), автонавантажувач «Тойота» в/п 1,5 т) БО-15 (інв. № 480), автонавантажувач мод.4014 м/п 5т від Закордон (інв. № 2640), електроколонки кранові № 2, 4, 5 п/п «Бугаз, понтони металеві, контейнер 20тн., розташовані на території ДП «БД МТП» за адресою п/п «Бугаз», вул. Приморська, 1, смт Затока, Одеська область, що знаходиться на балансі ДП «БДМТП» (ринок 2), товаром, щодо якого визначається монопольне становище є послуги з надання ДП «БДМТП» в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна, тобто перевантажувальної техніки (портальних кранів, автонавантажувачів та ін.), необхідної для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами).

Відповідно розподільчого балансу між ДП «БДМТП» та Державним підприємством «Адміністрація морських портів» вся перевантажувальна техніка, що знаходиться на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту знаходиться на балансі ДП «БДМТП».

Послуги з надання ДП «БДМТП» в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна, тобто перевантажувальної техніки (портальних кранів, автонавантажувачів та ін.), необхідної для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами) надаються на підставі договорів, укладених з ДП «БДМТП», на платній основі.

Взаємозамінні товари (товарні групи) з огляду на умови отримання послуг в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна, тобто перевантажувальної техніки (портальних кранів, автонавантажувачів та ін.), необхідної для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами) відсутні. Також, ці послуги не можуть бути замінені послугами з існуючих альтернативних джерел.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що товарними межами ринку за показниками взаємозамінності, подібності призначення, споживчих властивостей та умов користування товару, є послуги з надання ДП «БДМТП» у користування суб`єктам господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту, в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна, тобто перевантажувальної техніки (портальних кранів, автонавантажувачів та ін.), необхідної для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами), в межах території Білгород-Дністровського порту.

Відповідач також заперечує проти тверджень позивача щодо того, що ПП «Стивідорна компанія Сенат» мало можливість укласти договір оренди (суборенди) з іншими суб`єктами господарювання, які мали портальні крани «Ганц», адже ДП «Адміністрація морських портів України» листом від 28.02.2018р. повідомило, що перевантажувальна техніка, зокрема портальні крани, встановлені на території морського порту Білгород-Дністровський, у період 2017 року належала ДП «БДМТП».

Листом від 30.10.2017р. ДП «БДМТП» повідомило, що діючі договори оренди індивідуально-визначеного рухомого майна, що належить до державної власності та обліковується на балансі ДП «БДМТП», а саме оренди перевантажувальної техніки, укладені з ПП «СВ» та ФОП Ужевко Н.І., що здійснюють свою діяльність на території Білгород-Дністровського морського порту.

Таким чином, посилання позивача на наявність портальних кранів у інших суб`єктів господарювання, наприклад, ПП «СВ», ФОП Ужевко Н.І., тощо безпідставні, адже вказані юридичні особи не надають послуги з передачі в оренду (користування) вказаного майна на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту.

Таким чином, протягом 2017 року послуги з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна, що обліковується на балансі ДП «БДМТП», а саме перевантажувальної техніки (портальних кранів, автонавантажувачів та ін.), необхідної для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами) в межах території Білгород-Дністровського морського торговельного порту здійснював тільки позивач.

Відповідач також заперечує проти тверджень позивача щодо безпідставності, недослідженості та необґрунтованості висновків Адміністративної колегії щодо того, що придбання портального крану є тривалою процедурою, вартість цієї техніки складає мільйони доларів або евро, а розташування п/п «Бугаз» має складні та геологічні умови з наступних підстав.

ДП «Адміністрація морських портів України» листом від 28.02.2018р. за повідомило відповідача, що встановлення перевантажувальної техніки на причалах, тип та кількість перевантажувальної техніки, навантаження від такої техніки на рейкові кранові шляхи та на причал, допустимі наближення між технікою тощо) визначається проектною організацією при розробці проектної документації з будівництва реконструкції або технічного переоснащення відповідного причалу.

Згідно п. 5.1.3 Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.05.2005р. №257, не передбачені проектом перевантажувальні машини можуть бути встановлені на існуючи кранові рейки тільки після перевірки розрахунком (із залученням проектної організації), який підтверджує, що зусилля в елементах споруди не перевищують допустимі значення.

Ця вимога стосується навантажень як на існуючі рейкові кранові шляхи, так і на причал, на якому ці шляхи розташовані з урахуванням фактичного технічного стану відповідних рейкових кранових шляхів та власне причалу, з урахуванням допустимих навантажень на рейкові кранові ляхи та на причал, визначених паспортом причалу, довідником допустимих навантажень на причали, а також конструкцією рейкових кранових шляхів.

Згідно низки нормативно-правових актів: Закону України «Про морські порти України», Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Правил надання послуг у морських портах України, «Правил безопасности труда в морских портах РД 31.82.03-87» тощо, вантажно-навантажувальні роботи здійснюються відповідно до Робочих технологічних карт.

Необхідно зазначити, що 98 % вантажу, що перевалювалось ПП «Стивідорна Компанія Сенат» у 2017 році складають пиломатеріали. Згідно РТК №2.02., яка затверджена та узгоджена 30.05.2016р. з відповідними контролюючими державними органами, завантаження суден пиломатеріалами здійснюється тільки портальними кранами з використанням гакової підвіски та стропів за участю людей. РТК №2.02. не передбачає здійснення завантаження суден іншою навантажувальною технікою, зокрема плавкранами, в іншому випадку ПП «СК Сенат» порушило би вимоги вище зазначених нормативно- правових актів.

Крім того, район розташування п/п «Бугаз» має складні гідрологічні та геологічні умови так як п/п «Бугаз» розташовано на відстані 33 км на південно-захід від порту Чорноморськ, на узбережжі Чорного моря, на правому березі гирла Днестровського лиману у межах пересипи, що відокремлює лиман від моря.

Таким чином, у зв`язку з існуючими не зовсім сприятливими гідрометеорологічними умовами на п/п Бугазі, перевантаження пиломатеріалів плавкранами може привезти до смертельних випадків. Плавкран - це плавуча споруда, тобто є нестійкою перевантажувальною технікою, а при невеликому коливанні моря, а відповідно і судна, відстропка вантажу в трюмі ускладняється (процес завантаження сповільнюється, інтенсивність обробки судна падає, що є економічно невигідно для будь якої стивідорної компанії), а головне створюються небезпечні умови для праці людей.

Враховуючи вищевикладене, Адміністративна колегія Одеського обласного територіального Антимонопольного комітету України зробила висновок, що існують адміністративні, економічні, організаційні та природні обмеження, пов`язані із необхідністю отримання дозвільних документів, проектної документації, побудови (модернізації) відповідної інфраструктури та ін., що потребує значних капіталовкладень та тривалого часу.

Також відповідач не погоджується з твердженнями позивача що з заявником не було укладено договори оренди портальних кранів у зв`язку з необхідністю використання зазначених кранів у власній господарській діяльності позивача.

З цього приводу відповідач зазначає, що відповідно до заяв ПП «Стивідорна компанія Сенат», які містяться у матеріалах справи №21-01/2017, Відділенням було встановлено, що заявник звертався до ДП «БДМТП» щодо оренди портальних кранів.

Як було встановлено у рішенні, на території п/п «Бугаз» ДП «БДМТП» не здійснює діяльність портового оператора, а надає послуги з перевантаження вантажів портальними кранами «Ганц» згідно вищезазначеного договору. ПП «Стивідорна компанія Сенат» є єдиним портовим оператором, що здійснює свою діяльність на території п/п «Бугаз» Білгород-Дністровського морського торговельного порту.

Таким чином, посилання ДП «БДМТП» на необхідність використання зазначеної техніки у власній господарській діяльності є безпідставним. Інших обґрунтованих причин ненадання перевантажувальної техніки в оренду ПП «Стивідорна компанія Сенат» висунуто не було.

Крім того, перевантаження вантажів на/з суден можливо здійснювати лише портальними кранами, які знаходяться на балансі ДП «БДМТП», тобто навантаження суден могло здійснювати лише ДП «БДМТП».

В результаті відмови ДП «БДМТП» у надані в оренду перевантажувальної техніки ПП «Стивідорна компанія Сенат» втратило можливість надавати повний комплекс стивідорних послуг, виконувати роботи, пов`язаних зі здійсненням навантаження-розвантаження суден.

На підставі вищенаведеного відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву зазначає, що укладення договору про компенсацію за використання інфраструктури є умовою оренди у позивача нерухомого майна. Відповідно до отриманого погодження Міністерства інфраструктури України щодо укладення договору оренди нерухомого майна, до потенційного орендаря встановлено ряд умов, серед яких і «забезпечення орендарем компенсації за використання інфраструктури позивача». Отже, як випливає з наведеного, договір про компенсацію за використання інфраструктури неможливо виконувати без договору оренди нерухомого майна.

Позивач також заперечує проти позиції відповідача щодо пропуску строку на оскарження рішення Адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/17-р/к від 23.07.2019р. та зазначає наступне.

Оскаржуване рішення дійсно було отримано позивачем 31.07.2019р. о 23:00 год.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

При цьому, ст.62 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Отже, строк на оскарження рішення Відділення починається не 31.07.2019р., а 01.08.2019р.

Відповідно до ч.2 ст. 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції», строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку, тобто 01.10.2019р.

На думку позивача, відповідачем помилково визначено день подання позовної заяви - 02.10.2019р.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції», строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення необхідні документи здано на пошту, що і було здійснено позивачем 01.10.2019р.

З наведеного слідує, що позивачем не пропущено строк для оскарження до господарського суду рішення №65/17-р/к від 23.07.2019р

Позивач позовну заяву підтримує повністю, просить суд її задовольнити.

Відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, просить суд відмовити їх задоволенні.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

Статтею 42 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

Правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, розглядаються господарськими судами.

Пунктом 7 частиною 1 ст. 20 ГПК України встановлено, що справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, підвідомчі господарським судам.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Законом України «Про захист економічної конкуренції», який визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, встановлено відповідальність за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Зокрема, згідно з п.1 ст.50 вказаного закону порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

Порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст.51 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, зокрема, про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу.

Пунктами 2, 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» також визначено, що рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.07.2019р. Адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення №65/17-р/к по справі №21-01/2017 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу на позивача, а саме:

- визнано, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» ДП «БДМТП» за результатами господарської діяльності за період 2017 рік займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання у користування суб`єктам господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Білгород- Дністровського морського торговельного порту, інфраструктури ДП «БДМТП», необхідних для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами) в межах території Білгород-Дністровського морського торговельного порту як таке, що не мало жодного конкурента на ринку;

- визнано, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» ДП «БДМТП» за результатами господарської діяльності за період 2017 рік займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту, послуг з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна, а саме перевантажувальної техніки (портальних кранів, автонавантажувачів, тощо) необхідної для здійснення відповідної діяльності юридичними особами (портовими операторами в межах території Білгород-Дністровського морського торговельного порту, як таке, що не мало жодного конкурента на ринку;

- визнано дії ДП «БДМТП» у вигляді стягнення без об`єктивно виправданих на те причин компенсації за користування інфраструктурою порту у 2017 лише з ПП «Стивідорна компанія Сенат», що здійснює свою діяльність на території приписного порту «Бугаз» Білгород-Дністровського морського торговельного порту, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яке кваліфікується за п. 6 ч. 2 ст. 13 цього ж Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з надання у користування суб`єктам господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту, інфраструктури порту, шляхом суттєвого обмеження конкурентоспроможності ПП «Стивідорна компанія Сенат» на ринку транспортного оброблення на території Білгород-Дністровського морського торговельного порту;

- визнано дії ДП «БДМТП» у вигляді відмови без об`єктивно виправданих на те причин у наданні в оренду ПП «Стивідорна компанія Сенат», що здійснює свою діяльність на території приписного порту «Бугаз» Білгород-Дністровського морського торговельного порту, перевантажувальної техніки, зокрема портальних кранів «Ганц» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, яке кваліфікується за п. 6 ч. 2 ст. 13 цього ж Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого рухомого майна шляхом суттєвого обмеження конкурентоспроможності ПП «Стивідорна компанія Сенат» на ринку транспортного оброблення вантажів на території Білгород- Дністровського морського торговельного порту.

- за вчинення порушення, наведеного у п. 3 резолютивної частини рішення накладено на ДП «БДМТП» штраф у розмірі 68 000 грн.

- за вчинення порушення, наведеного у п. 4 резолютивної частини рішення накладено на ДП «БДМТП» штраф у розмірі 68 000 грн.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

У відповідності до правил визначення та обчислення строків у законодавстві про захист економічної конкуренції, встановлених ст.62 Закону України «Про захист економічної конкуренції», перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення необхідні документи здано на пошту. У разі неотримання документів Антимонопольним комітетом України чи його територіальним відділенням відповідна особа надає належні докази на підтвердження факту направлення таких документів поштою.

За матеріалами справи, рішення Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/17-р/к від 23.07.2019р. було отримане позивачем 31.07.2019р.

Таким чином, враховуючи норми спеціального нормативно-правового акту, що визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, суд дійшов висновку, що строк на оскарження вказаного вище рішення починається саме з 31.07.2019р. по 30.09.2019р. Таким чином, враховуючи той факт, що за даними сайту Укрпошти позовна заява була відправлена ДП «БДМТП» саме 01.10.2019р., позивач є таким, що пропустив строк на оскарження рішення Адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/17-р/к від 23.07.2019р.

На підставі вищенаведеного суд задовольняє доводи відповідача щодо пропущення позивачем двомісячного строку на оскарження рішення Антимонопольного комітету України.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства (далі - Постанова) зазначено, що у застосуванні згаданого припису частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини 2 статті 47 цього Закону (2210-14) господарським судам слід враховувати таке.

За цими приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено. Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів. Аналогічним чином вирішується й питання щодо строків оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, прийнятих у справах про недобросовісну конкуренцію. Закінчення присіяного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Пунктом 21 Постанови визначено, що господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення, з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного Акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Таким чином, до обчислень початку та кінця строку для оскарження рішень Антимонопольного комітету України не можуть бути застосовані відповідні положення ГПК України та цивільного кодексу України, оскільки строк оскарження визначається спеціальною нормою, а саме статтею 60 Закону України "ПРО захист економічної конкуренції" та є присічним.

В постановах Вищого господарського суду України 04.04.2017 у справі № 905/2406/16, від 11.04.2017 у справі №927/821/16, від 29.03.2017 у справі № 910/17723/16 з розгляду аналогічних спорів, суд касаційної інстанції зазначив, що враховуючи, що Товариством пропущено визначений Законом строк на оскарження Рішення АМКУ у судовому порядку, який є присічним і відновленню не підлягає, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Отже, пропуск встановленого частиною першою статті 60 Закону №2210 двомісячного присічного строку є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові про визнання Рішення АМК недійсним безвідносно до інших обставин справи; закінчення присічного строку, передбаченого частиною першою статті 60 Закону, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) органу Антимонопольного комітету України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2019р. по справі №910/6538/18 у томі 1 справи №916/2918/19 на сторінці 144 пункт 7.1.8., а саме «…. Як було встановлено судами, почався з моменту отримання цього рішення Адміністрацією 01.08.2013р., а отже, й закінчився через два місяці після цієї дати (01.10.2013р.), тоді як позивач звернувся з даним позовом лише в травні 2018 року.».

Що стосується даної справи, строк на оскарження вказаного вище рішення починається саме з 31.07.2019р. та закінчується 30.09.2019р., однак із даним позовом позивач звернувся 01.10.2019р., що є порушенням вказаного строку на оскарження рішення Адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/17-р/к від 23.07.2019р.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову, покладаються позивача.

Керуючись ст. ст. 20, 73, 74, 76, 86, 129, 130, 165, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повне рішення складено 03 лютого 2020 р.

Суддя С.Ф. Гут