ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2020 р. Справа№ 925/601/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 27.01.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.09.2019, повний текст якого складено 23.09.2019

у справі №925/601/19 (суддя Васянович А.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Скіфія"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач"

про стягнення 588 098 грн. 41 коп.,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Скіфія" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач" (надалі - відповідач) про стягнення:

- 130 410 грн. 99 коп. пені з посиланням на п. 6.1 договору;

- 10 912 грн. 19 коп. 3% річних та 30 260 грн. 00 коп. інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України;

- 200 400 грн. 00 коп. штрафу відповідно до п. 6.5 договору;

- 16 115 грн. 23 коп. збитків;

- 200 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач порушив умови договору поставки від 24 січня 2019 року за №46, оскільки частину товару поставив з простроченням строку, а іншу частину товару взагалі не поставив.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви їого прийняття.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.09.2019 у справі №925/601/19 позов задоволено частково, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Скіфія" - 88 902 грн. 00 коп. штрафу та 1 333 грн. 81 коп. судового збору. В решті вимог в позові відмовлено.

Місцевий господарський суд, визнав обґрунтованими позов в частині стягнення штрафу. В решті позовних вимог дійшов висновку відмовити з посиланням на недоведеність та на відсутність правових підстав для їх задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 19.09.2019 у справі №925/601/19 скасувати в частині стягнення штрафу в сумі 88 902,00 грн. та судового збору, прийняти нове судове рішення в цій частині, яким повністю відмовити у задоволені штрафу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник звернув увагу на те, що судом неправильно застосовано п. 6.5 договору, як підставу для стягнення штафу.

При цьому, наголосив на тому, що цим пунктом договору передбачено стягнення штрафу не тільки за прострочення поставки товару більш як на 15 календарних днів, а й міститься умова щодо оплатності цього товару.

Таким чином, на думку відповідача, оскільки частина товару на суму 234 630,00 грн оплачена після поставки товару, шраф нараховується із вартсоті фактично оплаченого товару до моменту поставки.

Крім того, наголосив на безпідставності стягнення судом штрафу за 1 т ціною 13 470,00 грн не поставленого товару, що складає суму 1 347,00 грн. Зазначив, що цей товар не було поставлено взагалі, тому пункт 6.5 договору не підлягає застосуванню.

Посилаючись на зазначене, відповідач просить у позові відмовити повністю.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Скіфія" у відзиві на апеляційну скаргу просив скаргу відхилити, оскаржене судове рішення скасувати частково та прийняти нове судове рішення яким стягнути додатково 13 470,00 грн за непоставлений товар добриво (азотно-фосфорно-калійне комплексне), штрафні санкції в розмірі 10% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару на суму 86 208,00 грн., збитки в розмірі 14 825,00 грн., понесених внаслідок невиконання договірних зобов`язань перед відповідачем та грошову компенсацію за моральну шкоду на суму 200 000,00 грн., а всього - 314 503,00 грн.

Позивач вказує на те, що судом за результатом розгляду справи безпідставно та необгрунтовано задоволено його вимоги частково, наголошує на їх доведеності. Позивач вважає, що відповідач порушив зобов`язання за договором щодо своєчасної поставки товару, тому позов слід задовольнити повністю. Заперечення у відзиві за своєю суттю та обгрунтуваннями повною мірою дублюють вимоги за позовом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №925/601/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Демидова А.М., Ходаківська І.П..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач" на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.09.2019 у справі №925/601/19. Закінчення проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 17.12.2019 о 14:40 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 11.12.2019. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 11.12.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач" на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.09.2019 у справі №925/601/19 на 21.01.2020.

У судовому засіданні від 21.01.2020 було оголошено перерву до 27.01.2020.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 27.01.2020 з`явились усі учасники апеляційного провадження.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач" задовольнити частково, рішення Господарського суду Черкаської області від 19.09.2019 у даній справі змінити в частині розміру штрафу, що підлягає стягненню, в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

24 січня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Скіфія" (покупець) було укладено договір поставки за №46.

Згідно п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався передавати у власність (поставляти), а покупець - приймати та оплачувати мінеральні добрива (хімічну продукцію) загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість, умови та строки поставки і оплати яких визначена сторонами у Специфікаціях, які є додатками до цього договору і становлять його невід`ємну частину.

Кожна узгоджена Специфікація є окремою угодою укладеною в рамках цього договору. Кожна наступна Специфікація не відміняє та не призупиняє дію попередніх Специфікацій ні повністю ні в частині, якщо тільки в ній не вказано інше (п. 1.3. договору).

Згідно Специфікації від 08 лютого 2019 року (додаток № 1 до договору), постачальник зобов`язався поставити залізничним транспортом мінеральні добрива (сульфат амонію) в кількості 240 тон по ціні 6 958 грн. 33 коп. (без ПДВ) за тону, а всього на суму 2 004 000 грн. 00 коп. (в т.ч. 334 000 грн. 00 коп. ПДВ) до 15 лютого 2019 року.

Згідно п. 3.1. договору розрахунки за кожну партію товару, в тому числі відшкодування вартості транспортних витрат постачальника (у разі поставки товару транспортом постачальника) здійснюється в національній валюті України гривні на 100% попередньої оплати в безготівковому порядку протягом 2-х банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури покупцем на товар виставлений на підставі відповідної двосторонньої погодженої Специфікації, якщо інше не передбачено Специфікацією до даного договору.

Позивач здійснив 100% попередню оплату від вартості мінеральних добрив на розрахунковий рахунок відповідача на суму 2 004 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №129 від 08 лютого 2019 року.

Проте, у визначені договором строки відповідач не поставив товар, в зв`язку з чим 18 лютого 2019 року позивач звернувся з претензією №01-18/02/19 в якій просив відповідача повернути позивачу 2 004 000 грн. 00 коп. боргу, пені та штрафу, а всього 2 007 210,37 грн.

Позивач, звернувшись з даним позовом до суду, наголосив, що відповідач порушив умови договору та не поставив товар (сульфат амоній) у визначеній кількості у строк до 15 лютого 2019 року.

Зазначений товар було поставлено у кількості 60 тонн за ціною 8 350 грн на загальну суму 501 000 тільки 02 березня 2019 року, тобто мало місце прострочення 16 днів.

Відтак, відповідач порушив договірні зобов`язання, оскільки допустив часткову несвоєчасну поставку товару, а іншу частину товару взагалі не поставив.

Зазначені обставини слугували підставою для звернення до суду із заявленим позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом спору у даній справі є правомірність нарахування позивачем для стягнення з відповідача 130 410 грн. 99 коп. пені з посиланням на п. 6.1 договору, 10 912 грн. 19 коп. 3% річних та 30 260 грн. 00 коп. інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, 200 400 грн. 00 коп. штрафу на підставі п. 6.5 договору, 16 115 грн. 23 коп. збитків та 200 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, у зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору поставки від 24 січня 2019 року за №46 в частині своєчасної поставки товару.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір від 24 січня 2019 року є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено вище, згідно Специфікації від 08 лютого 2019 року (додаток № 1 до договору), постачальник зобов`язався поставити залізничним транспортом мінеральні добрива (сульфат амонію) в кількості 240 тон по ціні 6 958 грн. 33 коп. (без ПДВ) за тону, а всього на суму 2 004 000 грн. 00 коп. (в т.ч. 334 000 грн. 00 коп. ПДВ) до 15 лютого 2019 року.

Згідно п. 3.1. договору розрахунки за кожну партію товару, в тому числі відшкодування вартості транспортних витрат постачальника (у разі поставки товару транспортом постачальника) здійснюється в національній валюті України гривні на 100% попередньої оплати в безготівковому порядку протягом 2-х банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури покупцем на товар виставлений на підставі відповідної двосторонньої погодженої Специфікації, якщо інше не передбачено Специфікацією до даного договору.

Позивач здійснив 100% попередню оплату від вартості мінеральних добрив на розрахунковий рахунок відповідача на суму 2 004 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №129 від 08 лютого 2019 року.

Проте, у визначені договором строки відповідач не поставив товар, в зв`язку з чим 18 лютого 2019 року позивач звернувся з претензією №01-18/02/19 в якій просив відповідача повернути позивачу 2 004 000 грн. 00 коп. боргу, пені та штрафу, а всього 2 007 210,37 грн.

Згідно з частинами 1, 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 622 ЦК України у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (стаття 612 цього Кодексу), або передання відступного (стаття 600 цього Кодексу) боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.

Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції, на електронну адресу позивача 21 лютого 2019 року відповідачем було надіслано лист-пропозицію за №09/01-19 в якому він повідомив позивача, що в змозі забезпечити поставку 60 тон сульфату амонію на загальну суму 501 000 грн 00 коп., строк переадресації залізничного вагону до 25 лютого 2019 року. Даний лист сторонами не заперечено, про що свідчать наявні письмові пояснення сторін.

У цьому листі відповідач просив позивача зарахувати попередню оплату за поставку сульфату амонію на суму 1 503 000 грн 00 коп., як часткову оплату за поставку добрива азотно-фосфорно-калійного в кількості 130 тон за ціною 13 470 грн. 00 коп., на загальну суму 1 751 100 грн. 00 коп.

Крім того, відповідачем було запропоновано позивачу сплатити різницю вартості вказаної продукції на загальну суму 248 100 грн. 00 коп. (1 751 100,00 грн - 1 503 000,00 грн = 248 100,00 грн) у продовж доби після переадресації залізничних вагонів на адресу позивача та направлення копій відповідних залізничних накладних на електронну адресу.

Відтак, 21 лютого 2019 року сторонами було підписано Специфікацію на поставку товару (Додаток №3 до договору поставки №46 від 24 січня 2019 року), згідно якої відповідач зобов`язався поставити до 22 лютого 2019 року 130 тон добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного на загальну суму 1 751 100 грн. 00 коп. (а/с 57)

Матеріали справи свідчать, що 25 лютого 2019 року відповідачем було поставлено 64 тони добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного на суму 862 080 грн. 00 коп.

02 березня 2019 року відповідачем було поставлено 60 тон сульфату амонію гранульованого на суму 501 000 грн. 00 коп.

14 березня 2019 року відповідачем було поставлено 65 тон добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного на суму 875 550 грн. 00 коп.

14 березня 2019 року позивач здійснив доплату за товар у сумі 234 630,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 14.03.2019 №265.

Дані обставини сторонами визнаються, докази протилежного відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначені обставини свідчать про те, що позивач прийняв пропозицію відповідача і внаслідок підписання додатку №3 до договору, а саме Специфікацію від 21 лютого 2019 року, зобов`язання між сторонами було змінено.

Відтак, в результаті внесених змін відповідач зобов`язався поставити позивачу добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного в кількості 130 тон до 22 лютого 2019 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що такі висновки суду першої інстанції за змістом апеляційної скарги та відзиву, сторонами не заперечено, аргументів щодо спростування зазначеного сторонами не наведено.

Крім того, було внесено зміни в умови оплати в частині 1 751 100,00грн за добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного, а саме 100% оплати на розрахунковий рахунок постачальника після переадресації залізничних вагонів на адресу покупця та направлення копій відповідних залізничних накладних на електронну адресу (п.3 додаткової угоди №3).

Як зазначено вище, позивач прийняв від відповідача 60 тон сульфату амонію гранульованого на суму 501 000 грн. 00 коп. Проте, з урахуванням умов п. 8 додатку №3 до договору строк поставки сульфату амонію залишився незмінним - до 15 лютого 2019 року, оскільки даний термін був встановлений в додатку №1 до договору.

Надалі, 21 лютого 2019 року відповідач виставив позивачу рахунок на сплату 1 751 100 грн. 00 коп. за добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного.

В цій частині судом першої інстанції, в результаті дослідження матеріалів справи та фактичних обставин, правомірно прийнято до уваги доводи відповідача про те, що частковий розрахунок за даний товар фактично відбувся на умовах попередньої оплати 08 лютого 2019 року.

Також, 08 лютого на умовах попередньої оплати відбувся розрахунок з відповідачем за поставлений 02 березня 2019 року 60 тон сульфату амонію гранульованого на суму 501 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3.6 договору у разі порушення покупцем строків сплати за цим договором, постачальник має право призупинити відвантаження товару. Дана дія постачальника звільняє його від зобов`язань по виконанню умов цього договору та погоджених Специфікацій до нього в частині подальшої поставки товару.

Суд зазначає, що враховуючи приписи статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 529, 530 Цивільного кодексу України, кожна сторона договору повинна виконувати свої зобов`язання за відповідним договором належним чином та у передбачені таким договором строки. У разі невиконання чи неналежного виконання стороною своїх обов`язків, передбачених відповідним договором, така сторона договору може нести певну відповідальність, зокрема, сплата пені, штрафу тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Здійснюючи розгляд справи, судом першої інстанції правомірно з`ясовано, що відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту належного виконання зобов`язання щодо поставки товару у визначені сторонами строки.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 10 912 грн. 19 коп. - 3% річних та 30 260 грн. 00 коп. інфляційних втрат, слід відзначити наступне.

Аналіз приписів частини 2 статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що відповідальність боржника за порушення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування кредитором на суму основного боргу індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми настає у разі невиконання або несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання перед кредитором.

Отже, стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, тому у разі прострочення боржника перед кредитором щодо виконання зобов`язання нараховуються 3% річних від простроченої суми згідно частини 2 статті 625 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12).

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 910/8399/17, від 03.09.2018 у справі № 910/5811/16.

Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази та фактичні обставини справи, предмет та підстави позову, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з на підставі ст. 625 ЦК України 10 912 грн. 19 коп. - 3% річних та 30 260 грн. 00 коп. інфляційних втрат, враховуючи те, що відповідач не мав перед позивачем невиконаних грошових зобов`язань, оскільки згідно умов договору та змін відповідно до Специфікації від 21 лютого 2019 року, зобов`язувався поставити товар, а тому дані вимоги позивача є безпідставними.

Додатково слід зазначити, що обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов`язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов`язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав (п. 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 130 410 грн. 99 коп., яка заявлена з посиланням на п. 6.1. договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно п. 6.1. договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по даному договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України.

Позивач, заявляючи вимогу про стягнення пені, послався на зазначений п.6.1 договору, як підставу для застосування договірної неустойки, у позові міститься здійснений ним розрахунок по пені. В цьому розрахунку міститься посилання на те, що при розрахунку врахована процентна ставка пені: 2хставок НБУ.

Однак, в цій частині заявлених вимог, суд звертає увагу, що згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, встановленому за згодою сторін.

Даний Закон розмір пені не встановлює. Стаття 3 вказаного Закону лише обмежує розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ у випадку, якщо вона передбачена договором.

Водночас, умовами договору поставки, розмір та підстави стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань не був визначений та встановлений.

Відтак, посилання позивача на п. 6.1 договору, як матеріально-правову підставу стягнення пені, є помилковим, оскільки цей пункт не містить розміру та підстави стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, в тому числі за порушення щодо несвоєчасної поставки товару.

За наведених підстав, у задоволенні позову в частині стягнення пені слід відмовити, висновки суду першої інстанції в цій частинні є законними та обгрунтованими.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності підстав для стягнення пені, у разі відсутності такої умови договору, викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 №904/2158/18, від 19.09.2019 №910/10899/18.

Серед іншого, позивачем заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача 200 400 грн. 00 коп. штрафу, що складає 10% від суми попередньої оплати в розмірі 2 004 000 грн. 00 коп.

Згідно п. 6.5. договору у разі порушення строків поставки (визначених цим договором або Специфікацією до договору) оплаченого товару, більше як на 15 календарних днів, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого оплаченого товару.

Як вказувалося вище, строк поставки товару добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного було встановлено до 22 лютого 2019 року, сульфату амонію - до 15 лютого 2019 року.

В постанові від 08 жовтня 2018 року зі справи № 927/490/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13 червня 2018 року у справі № 815/1298/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 803/1387/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 814/4170/15).

25 лютого 2019 року відповідачем було поставлено 64 тони добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного, тобто прострочка складає 2 календарних дні.

02 березня 2019 року відповідачем було поставлено 60 тон сульфату амонію гранульованого, прострочка складає 14 календарних днів.

14 березня 2019 року відповідачем було поставлено 65 тон добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного на суму 875 550 грн. 00 коп., прострочка складає 19 календарних днів.

Крім того, як зазначалося вище, відповідач відновідно Специфікації на поставку товару (Додаток №3 до договору поставки №46 від 24 січня 2019 року) від 21 лютого 2019 року, зобов`язався поставити 130 тон добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного, однак поставив лише 129 тон.

Таким чином, відповідачам несвоєчасно було поставлено товару на суму 875 550 грн 00 коп. (65 тон), де прострочення склало 19 днів, та не поставлено взагалі добрива на суму 13 470 грн 00 коп. 1 тонна.

Суд першої інстанції, перевіривши наведені позивачем розрахунки заявлених вимог, дійшов висновку про часткове задоволення цієї вимоги, на суму 88 902 грн 00 коп. штрафу, що складає 10% від суми 889 020 грн 00 коп., за розрахунком: (875 550,00 (вартість несвоєчасно поставленого товару) + 13 470,00 грн (1 т недопоставленого товару)) : 10%). В решті стягнення штрафу дійшов висновку відмовити у зв`язку з безпідставним нарахуванням.

За висновком колегії суддів, суд першої інстанції, враховуючи те, що відповідач належним чином не виконав взятий на себе обов`язок щодо своєчасної поставки товару, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення такої вимоги, як штраф.

Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитись із розміром задоволених вимог в цій частині.

Як вже було відзначено вище, внаслідок підписання додатку №3 до договору, а саме Специфікації від 21 лютого 2019 року, зобов`язання між сторонами було змінено, відповідач зобов`язався поставити позивачу добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного в кількості 130 тон до 22 лютого 2019 року.

У пункті 9 цієї Специфікації сторонами визначено, по всім іншим питанням сторони керуються Договором поставки №46 від 24 січня 2019 року. Відтак, п. 6.5 договору, на якому пред`явлено штраф, не змінився.

При цьому, колегією суддів враховано, що умовами п. 6.5 договору, визначено, у разі порушення строків поставки (визначених цим договором або Специфікацією до договору) оплаченого товару, більше як на 15 календарних днів, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого оплаченого товару.

Тобто, вказаний пункт договору, містить дві передумови стягнення штрафу, зокрема, порушення встановленого строку поставки більше як на 15 календарних днів, та те, що цей товар має бути оплачений до моменту поставки.

14 березня 2019 року відповідачем було поставлено 65 тон добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного на суму 875 550 грн. 00 коп., прострочка складає 19 календарних днів.

За фактичними обставинами справи, встановлено, що позивачем було зарахувовано попередню оплату за поставку сульфату амонію на суму 1 503 000 грн. 00 коп., як часткову оплату за поставку добрива азотно-фосфорно-калійного в кількості 130 тон за ціною 13 470 грн. 00 коп., на загальну суму 1 751 100 грн. 00 коп. Різницю вартості вказаної продукції на загальну суму 248 100 грн. 00 коп. (1 751 100,00 грн. - 1 503 000,00 грн = 248 100,00 грн.) позивач мав сплатити у продовж доби після переадресації залізничних вагонів на адресу позивача та направлення копій відповідних залізничних накладних на електронну адресу.

Як свідчать матеріали справи та не заперечено сторонами, 14.03.2019 позивач сплатив на користь відповідача 234 630,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням №265 від 14.03.2019. (а/с 62) Тобто, сплата цієї суми відбулась в день поставки 65 тон товару на загальну суму 875 550 грн 00 коп., за якими прострочка мала місце 19 днів.

Таким чином, враховуючи умови застосування п. 6.5 договору, штраф слід розраховувати із суми вартості фактично оплаченого товару, оскільки штраф застосовується від вартості несвоєчасно поставленого оплаченого товару у разі порушення строків поставки оплаченого товару, більше як на 15 календарних днів. Тому, вірною до стягнення є сума шрафу у розмірі 64 092,00 грн (875 550,00 (вартість несвоєчасно поставленого товару) - 234 630,00 (товар який було оплачено в день поставки товару)) : 10%)

Крім того, як встановлено судом та не заперечено сторонами, відповідачем було поставлено 129 т товару, тоді як у Специфікації від 21 лютого 2019 року визначено 130 т. Оплата між сторонами відбулась за фактично поставлений товар. Відтак, не підлягає задоволенню стягнення 10% штрафу - 1347,00 грн за недопоставлений товар, за 1 т ціною 13 470,00 грн, оскільки штраф стягується від вартості несвоєчасно поставленого оплаченого товару, у разі прострочення поставки на 15 днів, цей товар в об`ємі 1 т оплачено не було.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції, вважає, що обґрунтованим та доведеним для стягнення з відповідача на користь позивача є штраф у сумі 64 092,00 грн, в цій частині рішення місцевого суду слід змінити. В іншій частині штрафу судом першої інстанції правомірно відмовлено у зв`язку з безпідставним нарахуванням, оскільки прострочення поставки склало менш ніж 15 календарних днів.

Серед іншого, позивачем заявлено вимогу про стягнення 16 115 грн. 23 коп. збитків.

Зазначена вимога мотивована тим, що внаслідок невиконання договірних зобов`язань відповідачем, ТОВ "Скіфія" зірвано виконання зобов`язань по договорах поставки на вказаний вид продукції перед своїми контрагентами, що в свою чергу тягне за собою сплату ним неустойки за невиконання умов договорів.

Внаслідок отримання позивачем додаткових збитків у вигляді штрафів, позивач змушений заявити ці вимоги до відповідача. Окрім зазначеного, позивач вказував, що було підірвано ділову репутацію ТОВ "Скіфія", чим нанесено значних моральних збитків, що також підлягає компенсації.

Так, позивач вказував, що по договору № СД.078 від 25 січня 2019 року та Додатку №2 до нього, ТОВ "Скіфія" зобов`язувалось поставити сільськогосподарському ТОВ "Агрокомплекс" до 28 лютого 2019 року мінеральні добрива (сульфату амонію) в кількості 240 тон, які мали бути отримані від ТОВ "Хімагропостач" за договором №46 від 24 січня 2019 року. В зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань відповідачем, позивач поставляв вказані мінеральні добрива на адресу СГ ТОВ "Агрокомплекс" з простроченням, а саме: 02 березня 2019 року - 60 тон (накладна № 164 від 02 березня 2019 року); 04 березня 2019 року - 27 тон (накладна № 169 від 04березня 2019 року); 11 березня 2019 року - 153 тони (накладна № 178 від 11 березня 2019 року).

В зв`язку з зазначеним, невиконанням позивачем зобов`язань по договору №СД.078 від 25 січня 2019 року, за несвоєчасну поставку мінеральних добрив (сульфату амонію) в кількості 240 тон, які мало би отримати за договором № 46 від 24 січня 2019 року ТОВ "Скіфія" від ТОВ "Хімагропостач" та в подальшому поставити СТОВ "Агрокомплекс", останнім висунуто до позивача беззаперечні вимоги по сплаті на його користь неустойки (пені) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки на суму 16 115 грн. 23 коп.

Сплата позивачем на користь СТОВ "Агрокомплекс" зазначеної суми складає додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам), понесені стороною (ТОВ "Скіфія"), яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною (ТОВ "Хімагропостач").

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні цієї вимоги, визнання її недоведеною та необґрунтованою. При цьому, судом правомірно вказано, що позивачем не було надано суду доказів сплати СТОВ "Агрокомплекс" 16 115 грн. 23 коп., тобто позивачем не було доведено належними та допустимими доказами понесених збитків.

Додатково судом першої інстанції правомірно звернуто увагу, що мінеральні добрива є речами, які визначені родовими ознаками, а тому позивач не був позбавлений можливості придбати наявний на ринку у вільному обігу аналогічний товар та своєчасно виконати свої зобов`язання по договору перед своїм контрагентом.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 200 000,00 грн. колегія суддів також вважає правильними висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Позивач, обґрунтовуючи зазначив, що внаслідок невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань по поставці мінерального добрива (сульфату амонію), позивач втратив певну кількість ділових партнерів, в т.ч. СТОВ "Агрокомплекс" та зазнав сумнівної репутації на ринку реалізації мінеральних добрив, чим йому було спричинено значну моральну шкоду, яка підлягає компенсації в грошовому еквіваленті на суму 200 000 грн. 00 коп.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої названої статті моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. (пункт 3 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов`язує настання цивільно - правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Позивачем не доведено належними доказами тих обставин, що останній поніс втрати немайнового характеру в розмірі 200 000 грн. 00 коп., які настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці.

З огляду на те, що позивачем не доведено і під час розгляду цієї справи не встановлено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення у діях відповідача, які відповідно могли б бути підставою для покладення на останнього відповідальності у вигляді відшкодування немайнової шкоди, зокрема не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та розміром заявленої позивачем такої шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованими висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст. 277 ГПК України).

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення без скасування по суті правильного рішення, в частині розміру штрафу, що підлягає стягненню за розрахунком здійсненим судом апеляційної інстанції у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (надалі - Закон) встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.п.4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Частиною 4 статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Таким чином, за подання апеляційної скарги вірною до сплати сумою судового збору є 2 881,50 грн, як за вимогу майнового характеру, що складає мінімальний розмір судового збору за подання апеляційної скарги, з урахуванням оспорюваної відповідачем суми в зальному розмірі 88 902,00 грн.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

За результатом апеляційного перегляду судового рішення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 804,14 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 19.09.2019 у справі №925/601/19 змінити в частині розміру штрафу, що підлягає стягненню, в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач" (вул. Хрещатик, 200, м. Черкаси, ідентифікаційний код 42324930) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Скіфія" (вул. Грушевського, 90, м. Збараж, Тернопільської області, ідентифікаційний код 24627287) - 64 092 (шістдесят чотири тисячі дев`яносто дві) грн 00 коп. штрафу та 961 (дев`ятсот шістдесят одну) грн 38 коп витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

В решті вимог в позові відмовити».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Скіфія" (вул. Грушевського, 90, м. Збараж, Тернопільської області, ідентифікаційний код 24627287) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагропостач" (вул. Хрещатик, 200, м. Черкаси, ідентифікаційний код 42324930) 804 (вісімсот чотири) грн. 14 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Черкаської області.

3. Матеріали справи №925/601/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 03.02.2020.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова