СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2020 р. Справа № 2266з-19

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача - не з`явився;

1-го відповідача - адвокат Квіцінська А.І., довіреність №01-50/14599 від 28.12.2019 року; свідоцтво ХВ №000442 від 27.09.2017 року;

2-го відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", м.Київ (вх. № 8 Х/1-18)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 09.12.2019 року у справі №2266з-19, постановлену в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Жельне С.Ч.) повний текст якої складено 09.12.2019 року

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків до 1.Акціонерного товариства "Харківобленерго" м. Харків,

2.Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", м.Київ

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.12.2019 року у справі №2266з-19 заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вх.№2266 від 06.12.2019 року) про забезпечення позову - задоволено; зобов`язано Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" відкликати вимогу до Акціонерного товариства "Харківобленерго" від 21.11.2019 року №44/11-5044/ПОН щодо припинення постачання електричної енергії Комунальному підприємству "Харківські теплові мережі"; заборонено Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу електричної енергії Комунальному підприємству "Харківські теплові мережі" за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 20.11.2019 року.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 09.12.2019 року у справі №2266з-19, стягнути з позивача на користь апелянта суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1921,00 грн.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про таке.

Між ДПЗД "Укрінтеренерго", яке виконує функції постачальника "останньої надії'' та КП "Харківські теплові мережі'' укладений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", операторами системи є АТ "Харківобленерго" та ПАТ НЕК "Укренерго".

КП "Харківські теплові мережі" віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник "останньої надії".

ДПЗД "Укрінтеренерго", як постачальник "останньої надії", повідомило КП "Харківські теплові мережі'' про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" листом за №44/09-1122 від 17.01.2019 року.

Фактом приєднання споживача - КП "Харківські теплові мережі" до умов договору є споживання електричної енергії за договором, оплата споживачем спожитої електричної енергії згідно виставлених ДПЗД "Укрінтеренерго" рахунків; споживання електричної енергії споживачем підтверджується актом купівлі-продажу енергії; факт акцептування умов договору з боку споживача підтверджується оплатою електричної енергії за січень-лютий 2019 року; рахунки сплачено у повному обсязі.

За КП "Харківські теплові мережі" залишок заборгованості за березень 2019 року становить 3 107 525,51 грн., за квітень 2019 року заборгованість на суму 12 237 745,04 грн. не погашена.

Апелянтом та позивачем згідно з актом звіряння розрахунків за договором від 27.12.2019 року станом на 30.09.2019 року погоджено обсяги спожитої за договором електричної енергії: за січень 2019 року - 64 551 990,74 грн; за лютий 2019 року - 27 778 942,76 грн., за березень 2019 року - 57 710 946,36 грн., за квітень 2019 року - 12 237 745,04 грн.

Заборгованість позивача перед апелянтом за спожиту електричну енергію за березень - квітень 2019 року становить 45 345 270,55 грн.

Підставою для припинення постачання електричної енергії є заборгованість споживача перед відповідним учасником роздрібного ринку, внаслідок невиконання позивачем умов договору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2020 року, суддею - доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на ухвалу господарського суду Харківської області від 09.12.2019 року; учасникам справи встановлено строк до 31.01.2020 року на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 05.02.2020 року.

31.01.2020 року на адресу суду від 1-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№940), який долучено до матеріалів справи, в якому останній зазначає про те, що 25.11.2019 року отримав вимогу постачальника на відключення об`єкта (точки комерційного обліку) споживача КП "Харківські теплові мережі", у зв`язку з заборгованістю споживача перед постачальником з оплати за спожиту електричну енергію. Дату та час відключення ДПЗД "Укрінтеренерго" зазначило 19.12.2019 року з 09:00 до 17:00 год.

Однак, 16.12.2019 року АТ "Харківобленерго" отримало заяву від ДПЗД "Укрінтеренерго" про відкликання вимоги постачальника на обмеження (відключення) об`єкта (точки комерційного обліку) від 21.11.2019 року, у зв`язку з ухвалою господарського суду Харківської області від 09.12.2019 року у справі.

А отже, на даний час відсутній обов`язок АТ «Харківобленерго» щодо відключення КП "Харківські теплові мережі".

У судовому засіданні 05.02.2020 року представник 1-го відповідача зазначив про те, що ДПЗД "Укрінтеренерго" у січні 2020 року звернулось до господарського суду Харківської області з заявою про скасування заходів забезпечення позову, які було застосовано до подання позовної заяви ухвалою господарського суду Харківської області від 09.12.2019 року у справі №2266з-19 та заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Харківської області від 09.12.2019 року у справі №2266з-19 були скасовані.

У судове засідання 05.02.2020 року представники позивача та 2-го відповідача не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 08.01.2020 року позивачу у справі додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення "Укрпошта" від 15.01.2020 року: №098, згідно з яким позивач отримав копію ухвали 08.01.2020 року -13.01.2020 року.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 08.01.2020 року 2-му відповідачу у справі додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення "Укрпошта" від 16.01.2020 року: №080, згідно з яким 2-й відповідач отримав копію ухвали 08.01.2020 року -13.01.2020 року.

Процесуальні документи у даній справі направлялись на адресу позивача та 2-го відповідача в порядку приписів ст. 242 ГПК України та із дотриманням вимог ч. 4 ст. 120 ГПК України.

Крім того, вказану ухвалу суду від 08.01.2020 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника 1-го відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

КП "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 20.11.2019 року; вжити заходи забезпечення позову у вигляді зобов`язання Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" відкликати вимогу до Акціонерного товариства "Харківобленерго" від 21.11.2019 року №44/11-5044/ПОН щодо припинення постачання електричної енергії Комунальному підприємству "Харківські теплові мережі".

Заявником також зазначено про намір звернутися з позовом до АТ "Харківобленерго" та ДПЗД "Укрінтеренерго", з метою зобов`язання останніх належним чином надати послуги з постачання та розподілу електричної енергії відповідно до умов укладених договорів.

В обгрунтування заяви заявник зазначає на те, що АТ "Харківобленерго" та ДПЗД "Укрінтеренерго" протиправно обмежують його право на отримання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

На думку КП "Харківські теплові мережі", невжиття заходів забезпечення позову унеможливить поновлення його порушених прав на отримання електричної енергії та призведе до того, що він не зможе надавати послуги з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води протягом опалювального періоду, що в свою чергу, призведе до численних скарг споживачів щодо незабезпечення безперебійного надання послуг, і, як наслідок, покладення на позивача відповідальності за ненадання цих послуг.

09.12.2019 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

За інформацією, розміщеною в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою господарського суду Харківської області від 28.01.2020 року у справі №922/4212/19 за заявою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" скасовано заходи забезпечення позову, які було застосовано до подання позовної заяви ухвалою господарського суду Харківської області від 09.12.2019 року у справі №2266з-19.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, задовольняючи заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про забезпечення позову виходив з того, що ДПЗД "Укрінтеренерго" та АТ "Харківобленерго" мають наміри вчинити дії щодо припинення постачання та розподілу електричної енергії внаслідок наявності заборгованості КП "Харківські теплові мережі" за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який вже припинив свою дію та за наявності нового укладеного договору про постачання електричної енергії та вказав, що все наведене, в поєднанні з предметом майбутнього позову про зобов`язання АТ "Харківобленерго" та ДПЗД "Укрінтеренерго" належним чином надати послуги з постачання та розподілу електричної енергії відповідно до умов укладених договорів, може призвести до неможливості поновлення порушених прав КП "Харківські теплові мережі" на отримання електричної енергії протягом періоду припинення постачання.

Колегія суддів вважає необгрунтованими вказані висновки місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення.

Водночас, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник зазначав про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що він не зможе надавати послуги з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води протягом опалювального періоду, що в свою чергу, призведе до численних скарг споживачів щодо незабезпечення безперебійного надання послуг, і, як наслідок, покладення на нього відповідальності за ненадання цих послуг.

За матеріалами справи, згідно п. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від від 12.12.2018 року №1023-р ДПЗД "Укрінтеренерго" було визначено постачальником "останньої надії" з 1 січня 2019 року до 1 січня 2021 року.

27.12.2018 року між КП "Харківські теплові мережі" та ДПЗД "Укрінтеренерго" було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", відповідно до умов якого (п. 1.1., п. 2.1.) ДПЗД "Укрінтеренерго" прийняв на себе зобов`язання в якості постачальника "останньої надії" продавати електричну енергію КП "Харківські теплові мережі", а КП "Харківські теплові мережі" прийняло на себе зобов`язання оплачувати отриману електричну енергію.

У пункті 13.5. договору встановлені випадки припинення договору, зокрема, зміна постачальника електричної енергії.

28.05.2019 року між КП "Харківські теплові мережі" та ДП "НЕК "Укренерго" укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії, про що КП "Харківські теплові мережі" було повідомлено листом №01/19388.

Договір від 28.05.2019 року є публічним та був укладений сторонами відповідно до положень ст. 634 ЦК України, проект договору розміщений на офіційному сайті ДП "НЕК "Укренерго".

У пункті 2.1 договору сторонами погоджено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору, що зазначені в Додатку №1 до договору.

Згідно з п.5.8 договору, розрахунковим періодом за договором є календарний місяць.

У відповідності до п.3.8 договору, оплачений споживачем рахунок за спожиту електричну енергію, наданий постачальником є прийняттям умов цього договору з боку споживача.

Отже, фактом приєднання споживача - КП "Харківські теплові мережі" до умов договору є факт споживання споживачем електричної енергії, оплата споживачем спожитої електричної енергії згідно виставлених ДПЗД "Укрінтеренерго" рахунків.

Приписами ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку визначеному Правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором (НКРЕКП) та є публічним договором приєднання.

Згідно з п. 3.2.1. Правил роздрібного ринку, постачальники універсальних послуг та постачальники "останньої надії" повинні оприлюднити на своїх веб-сайтах типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" відповідно.

На офіційному сайті ДПЗД "Укрінтеренерго" міститься договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" в редакції 27.12.2018 року, додаткова угода до вказаного договору від 27.07.2019 року, додаток №1 до договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 07.06.2019 року.

Отже, починаючи з 20.11.2019 року між КП "Харківські теплові мережі" та ДПЗД "Укрінтеренерго" був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", з додатковою угодою та додатком, в редакції документів, що містяться на офіційному сайті ДПЗД "Укрінтеренерго".

21.11.2019 року ДПЗД "Укрінтеренерго" направило на адресу КП "Харківські теплові мережі" попередження про припинення постачання електричної енергії та на адресу АТ "Харківобленерго" вимогу на відключення об`єкта (точки комерційного обліку) споживача №44/11-5044/ПОН, у зв`язку з існуючою заборгованістю за березень та квітень 2019 року у сумі 45 345 270,55 грн.

Згідно з попередженням та вимогою постачання електричної енергії, КП "Харківські теплові мережі" повинно було припинитись з 09.12.2019 року між 09-00 год. та 17-00 год.

26.11.2019 року АТ "Харківобленерго" направило на адресу КП "Харківські теплові мережі" повідомлення про припинення розподілу електроенергії №748 на підставі отриманої вимоги ДПЗД "Укрінтеренерго" від 21.11.2019 року №44/11-5044/ПОН.

02.12.2019 року ДПЗД "Укрінтеренерго" направило на адресу КП "Харківські теплові мережі" повторне попередження про припинення постачання електричної енергії №44/11-000601.

Згідно з попередженням, постачання електричної енергії на КП "Харківські теплові мережі" повинно було припинитись з 17.12.2019 року між 09-00 год. та 17-00 год.

Апелянт вказує на те, що позивачем за січень-лютий 2019 року рахунки за спожиту електричну енергію сплачено повністю, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи; за березень 2019 року рахунки сплачено частково, за квітень 2019 року заборгованість за спожиту електричну енергію не сплачено.

Так, згідно з Актом звіряння розрахунків за укладеним між сторонами договором від 27.12.2019 року погоджено такі обсяги спожитої електричної енергії: за січень 2019 року - 64 551 990,74 грн., за лютий 2019 року - 27 778 942,76 грн., за березень 2019 року - 57 710 946,36 грн., за квітень 2019 року - 12 237 745,04 грн.

Заборгованість позивача перед апелянтом за спожиту електричну енергію за березень-квітень 2019 року складає 45 345 270, 55 грн.

У пункті 7.5 Правил роздрібного ринку зазначено, що припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється за наявності заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.

Відповідно до розділу 11.5 Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №310, підставою для припинення постачання електричної енергії є заборгованість споживача перед відповідним учасником роздрібного ринку, внаслідок невиконання позивачем умов договору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Приймаючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову господарський суд першої інстанції не зазначив яка саме ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

А за таких обставин, заявником при зверненні до господарського суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову не було доведено належними та допустимими доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Місцевий господарський суд приймаючи оскаржувану ухвалу не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яка буде заявлена та не зазначив, яка саме ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 15.01.2019 року у справі №915/870/18.

Крім того, на підставі вимог ст.ст.74,76,77 ГПК України заява про забезпечення позову не містить в собі підстав необхідних для її задоволення, оскільки позивачем не аргументувано та не надано переконливих доказів необхідності прийняття забезпечувальних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Втім, заявником не надано жодного переконливого доказу, який би свідчив про неможливість виконання судового рішення, а відтак, у господарського суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що неприйняття заявленого забезпечувального заходу може потягнути за собою можливість невиконання судового рішення.

А отже, за відсутності встановлення вказаних обставин, вжиті господарським судом першої інстанції заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви не можна визнати обґрунтованими і адекватними, здійсненими з дотриманням збалансованості інтересів сторін.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення заяви про забезпечення позову не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Отже, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому ухвалу господарського суду Харківської області від 09.12.2019 року у справі №2266з-19 слід скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким слід в заяві про забезпечення позову відмовити повністю, поклавши судовий збір відповідно до статті 129 ГПК України на позивача.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, п. 2 ч.1 ст. 275, п. 1, 3 ч.1 статті 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 09.12.2019р. у справі №2266з-19 скасувати повністю.

Ухвалити нове рішення.

В заяві Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вх.№2266 від 06.12.2019 року) про забезпечення позову відмовити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків (вул. Мефодіївська, буд. 11, м. Харків, 61037, ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", м.Київ (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, ) 1921,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.02.2020 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін