СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. Справа № 917/929/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Пушай В.І.

секретар судового засідання Марченко В.О.

за участю представників:

позивача - Пироженко О.М., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №1404 від 21.03.2014, ордер серія ПТ №053447 від 02.12.2019

відповідача - Янишина В.П., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №791 від 30.10.2008, ордер серія ХВ№000003 від 08.07.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Семагро" (вх. №3333П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 (суддя Іванко Л.А., повний текст рішення складено та підписано 04.10.2019) по справі №917/929/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріс", смт. Семенівка Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Семагро", м. Харків

про стягнення 2.589.670,96 грн,

ВСТАНОВИЛА:

До Господарського суду Полтавської області звернулось ТОВ "Агріс" з позовом до ТОВ "Семагро" про стягнення 2.589.670,96 грн заборгованості за договором №04-04/РЛ/18-1 надання послуг у рослинництві, пов`язаних з вирощуванням насіння гібридів соняшнику з давальницької сировини від 04.04.2018.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 у справі №917/929/19 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Семагро" на користь ТОВ "Агріс" 2.130.912,00 грн - основного боргу, 213.091,20 грн - штрафу, 239.537,74 грн - пені, 38.753,11 грн - витрат зі сплати судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням місцевого господарського суду частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині стягнення з ТОВ "Семагро" на користь ТОВ "Агріс" 2.130.912,00 грн - основного боргу, та ухвалити нове рішення у цій частині, яким стягнути з ТОВ "Семагро" 1.536.222,26 грн основного боргу (збитків). Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку, рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів з підприємства відповідача в розмірі 594.689,74 грн є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, і яке, відповідно до ст. 277 ГПК України, підлягає скасуванню.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2019 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.11.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Семагро" було залишено без руху через відсутність доказів сплати судового збору в повному обсязі.

26.11.2019 від ТОВ "Семагро" на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли докази сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду (платіжне доручення №4373 від 29.10.2019).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Семагро" та призначено її до розгляду на 23.12.2019.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2019 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Пушай В.І., в зв`язку з відпусткою судді Пелипенко Н.М.

17.12.2019 на адресу Східного апеляційного господарського суду від відповідача ТОВ "Агріс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній погоджується із рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 по справі №917/929/19, просить залишити його без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення.

З метою повного та всебічного вивчення справи в судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.01.2020, що відображено у відповідній ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2019.

Представник відповідача в ході судового засідання підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення господарського суду скасувати з підстав наведених у скарзі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, наведених у відзиві на скаргу, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 04.04.2018 між ТОВ "Семагро" (фірма, відповідач по справі) та ТОВ "Агріс" (господарство, позивач по справі) укладено договір надання послуг у рослинництві, пов`язаних з вирощуванням насіння гібридів соняшнику з давальницької сировини №04-04/РЛ/18-1, за умовами якого, господарство за завданням фірми зобов`язується на умовах цього договору надати послуги, пов`язані з вирощуванням гібридного насіння соняшнику з давальницької сировини, наданого фірмою на ділянці площею 50 гектар, розташованому на полі згідно карти полів господарства і до 25.11.2018 передати фірмі урожай гібридного насіння соняшнику в обсязі не менше восьми центнерів з гектара. При цьому, власником насіння гібридів, вирощених відповідно до цього договору є фірма.

Сторони визначили, що підписанням цього договору господарство підтверджує, що воно отримало від фірми всі необхідні методичні вказівки та інформацію, а також належним чином ознайомлене з Методикою і технологією вирощування насіння гібридів (п.3.3.3 договору).

Вартість послуг та порядок взаєморозрахунків сторони узгодили в розділі 4-му договору. Так, пунктом 4.1 встановлено, що оплата наданих господарством послуг, передбачених цим договором, проводиться в такому еквіваленті: за одну тонну отриманого насіння, що пройшли первинну очистку на решеті розміром 3,0 мм в заліковій вазі (вологість 7%, засміченість 1%) оплачується вартість трьох тонн товарного соняшнику за ціною, що склалася на момент розрахунку. У разі, коли господарство не має можливості зробити первинну очистку, вона проводиться на лініях фірми і оплачується в еквіваленті: за одну тонну насіння після первинного очищення на решеті розміром 3,0 мм в заліковій вазі (вологість 7%, засміченість 1%) оплачується вартість трьох тонн товарного соняшнику за ціною, що склалася на момент розрахунку. Не раніше 5 календарних днів до моменту відвантаження насіння гібридів підписати додаткову угоду до договору, в якій зафіксувати ціну товарного соняшника.

На виконання цього пункту, 18.09.2018 сторони уклали додаткову угоду до договору, в якій зафіксували ціну товарного соняшника на рівні 10.500,00 грн з ПДВ, за тонну. Вартість 1 тонни вирощеного гібридного соняшнику складає 31.500,00 грн.

Згідно п.4.2 договору надання господарством послуг за цим договором підтверджується актом прийому-передачі насіння гібридів і актом наданих послуг (виконаних робіт).

Згідно п.4.3 договору, підставою для здійснення розрахунків між сторонами є підписані сторонами акт прийому-передачі насіння гібридів і акт наданих послуг (виконаних робіт), що підтверджують виконання господарством взятих на себе за цим договором зобов`язань в повному обсязі.

Оплата наданих господарством послуг згідно п.4.1 проводиться в два етапи: 50% від суми акту виконаних робіт виплачується господарству до 30.11.2018, залишок у розмірі 50% суми акту виконаних робіт виплачується до 15.04.2019 (п.4.5 договору).

25.10.2018 сторони склали акт приймання-передачі насіння гібридного соняшника, яким підтвердили, що господарство передало, а фірма прийняла насіння гібридного соняшника Сумо (після первинної очистки) в кількості 67648 кг.

Крім того, на виконання умов спірного договору, цього ж дня - 25.10.2018 - сторони підписали акт виконання робіт, в якому визначено, що в період з 04.04.2018 по 25.10.2018 господарство надало послуги фірмі з вирощування насіння гібридів соняшника з давальницької сировини на площі 50 га. Загальна вартість виконаних робіт з урахуванням ПДВ склала 2.130.912,00 грн, з яких вартість виконаних робіт становить 1.775.760,00 грн, податок на додану вартість - 355.152,00 грн.

Даними актами сторони підтвердили, що по договору №04-04/РЛ/18-1 від 04.04.2018 господарством зобов`язання виконані, вони є підставами для здійснення розрахунків за надані послуги. Підписані вони тими ж уповноваженими особами, що і сам договір, та скріплено печатками.

В розділі 5 договору сторони погодили відповідальність за порушення зобов`язань, передбачених цим договором.

Так, згідно п.5.2 у разі прострочення оплати за надані господарством послуги фірма сплачує господарству пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу. Також при простроченні оплати за надані господарством послуги фірма сплачує господарству одноразово штраф в розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Отже, матеріали справи, зокрема акт виконаних робіт, підтверджує, що на виконання умов договору господарство надало послуги фірмі з вирощування насіння гібридів соняшнику з давальницької сировини на суму загальної вартості 2.130.912,00 грн,

За твердженнями позивача, взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих послуг відповідач не виконав. Направлені претензії - залишив без задоволення.

Посилаючись на прострочення відповідачем оплати виконаних ним робіт, пов`язаних з вирощуванням гібридного насіння соняшнику з давальницької сировини, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 2.130.912,00 грн основного боргу, 213.091,20 грн - штрафу, 245.667,76 грн - пені.

Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2.130.912,00 грн суми основного боргу з оплати за виконані роботи за договором - підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем. Також правомірними суд визнав і нарахування відповідачу сум пені та 3% річних, оскільки вони відповідають як умовам спірного договору, так і вимогам чинного законодавства.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог частин першої, другої та п`ятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно приписів статей 627 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтями 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, правовідносини сторін врегульовано договором №04-04/РЛ/18-1 від 04.04.2018, який за своєю правовою природою є договором надання послуг та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень статей 11, 901, 903 Цивільного кодексу України.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цій строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вже зазначалось, сторонами був підписаний акт виконаних робіт від 25.10.2018, яким підтверджується факт виконання господарством своїх зобов`язань. Згідно п.4.5 договору, оплату наданих господарством послуг фірма зобов`язувалась здійснити в два етапи: 50% від суми акту виконаних робіт виплачується господарству до 30.11.2018, залишок у розмірі 50% суми акту виконаних робіт виплачується до 15.04.2018.

Проте, матеріали справи підтверджують, що відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконав, вартість виконаних позивачем робіт не оплатив. Заперечення відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, укладеною сторонами додатковою угодою від 18.09.2018 та вищезазначеним актом виконаних робіт, в яких сторони зафіксували вартість 1 т вирощеного гібридного соняшнику на рівні 10.500,00 грн та вартість виконаних робіт 2.130.912,00 грн. Доказів здійснення оплати наданих позивачем послуг відповідач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з ТОВ ««Семагро» на користь ТОВ «Агріс» суми основної заборгованості за спірним договором №04-04/РЛ/18-1 від 04.04.2018 в розмірі 2.130.912,00 грн, оскільки вона є такою, що підтверджується матеріалами справи та не спростована підприємством відповідача.

Також позивачем було нараховано підприємству відповідача суми штрафу в зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх зобов`язань, а саме: 245.667,76 грн пені за період з 01.12.2018 по 15.04.2019, з 16.04.2019 по 25.04.2019, з 26.04.2019 по 04.06.2019 та 213.091,20 грн штрафу.

Як вже зазначалось, сторони по справі, підписуючи спірний договір надання послуг, погодили також відповідальність за порушення постачальником строку поставки товару. Пунктом 5.2 передбачено, що у разі прострочення оплати за надані господарством послуги фірма сплачує господарству пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу. Також при простроченні оплати за надані господарством послуги фірма сплачує господарству одноразово штраф в розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Тобто, умовами договору сторони погодили застосування у разі прострочення оплати за надані господарством послуги пеню та штраф одночасно.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання

Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст.199 ГК України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Так, на підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу суму 213.091,20 грн штрафу, яка була перевірена судом апеляційної інстанції та встановлена її арифметична вірність.

В той же час, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо завищення суму пені через не дотриманість вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, а саме - не дотримання шестимісячного строку нарахування пені. та вважає вірним до стягнення суму пені в розмірі 239.37,74 грн.

Заявник апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було невірно визначено розмір зобов`язань відповідача за спірним договором, з огляду на те, що застосуванню підлягала ціна соняшника, яка склалася на момент розрахунку. При цьому, за його твердженнями, суд не дослідив яким чином додаткова угода змінює, уточнює чи доповнює зміст спірного договору, або іншим чином впливає на умови спірного договору.

З цього приводу слід зазначити, що сторони в спірному договорі, зокрема в пункті 4.1.1 визначились, що не раніше 5 календарних днів до моменту відвантаження насіння гібридів підписати додаткову угоду до договору, в якій зафіксувати ціну товарного соняшника. Крім того, в цьому ж підпункті передбачені гарантії узгодження ціни, до моменту відвантаження насіння гібридів, шляхом притримання вантажу. Отже, аналізуючи пункт 4.1 договору, сторони визначились, що для визначення розміру зобов`язань потрібно застосовувати ціну соняшника, яка склалася на момент розрахунку вартості наданих послуг.

Підставою для здійснення розрахунків між сторонами є підписані акт прийому-передачі та акт наданих послуг (виконаних робіт), що підтверджують виконання господарством взятих на себе за цим договором зобов`язань в повному обсязі. Також умовами договору передбачений чіткий порядок проведення оплати наданих послуг, де є посилання на акт виконаних робіт.

Зазначений акт було підписано обома сторонами 25.10.2018 без жодних зауважень, що дає підстави вважати вірним розмір зобов`язань відповідача за спірним договором.

Також відповідач не погоджується з відповідальністю за порушення умов договору в вигляді одночасного застосування штрафу і пені за одне і те ж саме порушення - прострочення оплати за договором.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим до виконання (ст. ст. 628, 629 ЦК України).

Як вже зазначалось, сторони договору, за відсутності обмежень, встановлених спеціальними законами, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання за кожен день прострочення. Відповідач, підписуючи спірний договір надання послуг, погодився з усіма його умовами, в тому числі і з пунктом 5.2 договору.

Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, відповідачем всупереч вищенаведених норм права, не було надано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Семагро" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 у справі №917/929/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 03.02.2020

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя С.В. Барбашова

Суддя В.І. Пушай