РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2020Справа № 910/15580/19

За позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи: не з`явилися.

СУТЬ СПОРУ:

05 листопада 2019 року до Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (позивач) надійшла позовна заява № 2737 від 31.10.2019 року до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором постачання теплової енергії № 452 від 01.02.2010 року в розмірі 43 660,81 грн., з них: основного боргу - 25 453,76 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні 76 копійок), 3% річних - 2786,07 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят шість гривень 07 копійок), інфляційних втрат - 10 722,43 грн. (десять тисяч сімсот двадцять дві гривні 43 копійки) та пені - 4698,55 грн. (чотири тисячі шістсот дев`яносто вісім гривень 55 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором постачання теплової енергії № 452 від 01.02.2010 року, зокрема, у визначені договором строки не здійснив оплату вартості поставленої йому позивачем теплової енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 року у справі № 910/15580/19 позовну заяву № 2737 від 31.10.2019 року Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Комунальному підприємству "Теплоенерго" Дніпровської міської ради строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду у даній справі було направлене Комунальному підприємству "Теплоенерго" Дніпровської міської ради за адресою: 49000, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 37, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 129 ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 року у справі № 910/15580/19 вручено уповноваженому представнику позивача - 19.11.2019 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 25.11.2019 року (включно).

25 листопада 2019 року через відділ діловодства суду від Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради надійшла заява № 2901 від 20.11.2019 року «Про усунення недоліків позовної заяви» (вказана заява направлена засобами поштового зв`язку 22.11.2019 року, що підтверджується відбитком календарного штемпеля на конверті, тобто подана до суду у встановлений строк).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 року судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15580/18, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 24.12.2019 року.

17.12.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 03-14365 від 10.12.2019 року, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на пропуск строку позовної давності до заявлених позовних вимог, а також на запровадження процедури ліквідації в ПАТ "КБ "Надра", що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судовому засіданні 24.12.2019 року судом оголошувалася перерва.

Представники учасників судового процесу в судове засідання 28.01.2020 року не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомленні своєчасно та належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2010 року між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (надалі - позивач, теплопостачальне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (надалі - відповідач, споживач) укладено договір постачання теплової енергії № 452 (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого, теплопостачальне підприємство бере на себе зобов`язання виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується одержати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість, за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах передбаченими цим договором.

Згідно з п. 3.3. договору, фактично отриманий обсяг теплової енергії споживачем від теплопостачального підприємства фіксується сторонами актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, за формою визначеною сторонами в додатку № 3 договору.

В п. 4.2.2. договору визначено, що до 01 (першого) числа місяця, наступного за розрахунковим, отримати від теплопостачального підприємства рахунок разом з актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та розглянувши останній, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, підписати та направити поштою (або іншим засобом) один екземпляр на адресу теплопостачального підприємства. В разі не згоди з зазначеним в акті здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, визначеним теплопостачальним підприємством обсягом поставленої теплової енергії, споживач зобов`язаний надати на адресу теплопостачального підприємства мотивоване заперечення (з контррозрахунком спожитої теплової енергії, або з відповідним актом, про встановлення факту, складеного за участю теплопостачального підприємства) в письмовому вигляді протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту одержання акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період.

Відповідно до п. 6.1. договору, облік спожитої теплової енергії споживачем здійснюється на межі продажу, яка є межею балансової належності (додаток № 2 договору) на підставі показників комерційних приладів обліку. У разі відсутності у споживача комерційних приладів обліку теплової енергії обсяг спожитої теплової енергії розраховується у відповідності до теплового навантаження (визначеного додатком № 1 договору) з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості діб роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється розрахунковим способом за адресою: вул. Робоча, буд. 91 (п. 6.2. договору).

Пунктом 6.7. договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (в 2-х примірниках), за формою визначеною сторонами в додатку № 3 договору. Підписаний акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, або його відсутність в порядку п.п. 4.2.2, 6.10 договору, є підтвердженням відсутності претензій з боку споживача в частині фактично отриманої кількості теплової енергії.

Відповідно до п. 6.9. договору, споживач здійснює остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію в продовж 5 (п`яти) календарних діб після одержання рахунку від теплопостачального підприємства, яке зобов`язане направити його споживачу7 не пізніше 10 (десяти) календарних діб місяця, наступного за розрахунковим разом з актом здачі-приймання поставленої теплової енергії за відповідний розрахунковий період. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

За умовами п. 6.10. договору, сторони, підписавши цей договір, домовились, що факт отримання споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та подальшого неотримання теплопостачальним підприємством протягом 5 (п`яти) календарних діб, з моменту отримання, підписаного споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, є підставою для теплопостачального підприємства вважати акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період підписаним з боку споживача.

Згідно з п. 13.3. договору, сторони, підписавши цей договір, керуючись статтею 259 Цивільного кодексу України, за взаємною згодою, збільшують загальний строк позовної давності до 5 (п`яти) років щодо прав та обов`язків, набутих сторонами за цим договором.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір постачання теплової енергії № 452 від 01.02.2010 року як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

На виконання умов договору постачання теплової енергії № 452 від 01.02.2010 року у період з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року позивач поставив теплову енергію до об`єкту відповідача за адресою: вул. Робоча, буд. 91, що підтверджується актами здачі-приймання теплової енергії: № 491 від 31.01.2016 року, згідно з яким відповідачу поставлено 6,218 Гкал теплової енергії, № 1294 від 29.02.2016 року, згідно з яким відповідачу поставлено 5,475 Гкал теплової енергії, № 2116 від 31.03.2016 року, згідно з яким відповідачу поставлено 3,415 Гкал теплової енергії, № 2962 від 30.04.2016 року, згідно з яким відповідачу поставлено 0,903 Гкал теплової енергії.

З наявних в матеріалах справи актів використання теплової енергії, складених на підставі показників приладу обліку вбачається, що загальний обсяг споживання теплової енергії у будинку 91 по вулиці Робочій складав: за період з 22.12.2015 року по 25.01.2016 року - 68,83 Гкал, з них частка відповідача - 6,218 Гкал, за період з 25.01.2016 року по 26.02.2016 року - 60,599 Гкал, з них частка відповідача - 5,475 Гкал, за період з 26.02.2016 року по 23.03.2016 року - 37,799 Гкал, з них частка відповідача - 3,415 Гкал, за період з 23.03.2016 року по 01.04.2016 року - 9,993 Гкал, з них частка відповідача - 0,903 Гкал.

Позивач стверджує, що ним належним чином виконувалися зобов`язання за договором постачання теплової енергії № 452 від 01.02.2010 року, тоді як відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивач за вказаним правочином, яка за розрахунками позивача, становить 25 453,76 грн. (26 154,27 грн. (вартість поставленої теплової енергії у період з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року) - 637,47 грн. (сума переплати за договором) - 63,04 грн. (часткова оплата за фактично спожиту теплову енергію) = 25 453,76 грн.).

Судом встановлено, що позивач, внаслідок неоплати спожитої за договором постачання теплової енергії № 452 від 01.02.2010 року теплової енергії направив відповідачу досудову вимогу, в якій просив сплатити заборгованість в розмірі 25 453,76 грн. Крім того, разом з даною вимогою відповідачу також були направлені акти здачі-приймання теплової енергії: № 491 від 31.01.2016 року, № 1294 від 29.02.2016 року, № 2116 від 31.03.2016 року, № 2962 від 30.04.2016 року та рахунки № 491 від 31.01.2016 року, № 1294 від 29.02.2016 року, № 2116 від 31.03.2016 року, № 2962 від 30.04.2016 року. Факт направлення вказаної вимоги, актів та рахунків підтверджується накладною № 864 від 12.09.2019 року та описом вкладення до цінного листа від 12.09.2019 року.

Втім, відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує актами здачі-приймання теплової енергії: № 491 від 31.01.2016 року, № 1294 від 29.02.2016 року, № 2116 від 31.03.2016 року, № 2962 від 30.04.2016 року, актів використання теплової енергії та рахунками № 491 від 31.01.2016 року, № 1294 від 29.02.2016 року, № 2116 від 31.03.2016 року, № 2962 від 30.04.2016 року.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за неналежне виконання останнім грошового зобов`язання щодо оплати фактично спожитої теплової енергії, а саме: 3% річних - 2786,07 грн., інфляційних втрат - 10 722,43 грн. та пені - 4698,55 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням положень п. 4.2.2., 6.9. договору та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк оплати поставленої теплової енергії є таким, що настав:

- за актом здачі-приймання теплової енергії за січень 2016 року - граничний день для отримання рахунку 01.02.2016 року (п. 4.2.2. договору), 5-й день для здійснення оплати припадає на 06.02.2016 року, який є вихідним днем, тому останнім днем для розрахунку є 08.02.2016 року;

- за актом здачі-приймання теплової енергії за лютий 2016 року - граничний день для отримання рахунку 01.03.2016 року (п. 4.2.2. договору), 5-й день для оплати припадає на 06.03.2016 року, який є вихідним днем, тому останнім днем є 09.03.2016 року;

- за актом здачі-приймання теплової енергії за березень 2016 року - граничний день для отримання рахунку 01.04.2016 року (п. 4.2.2. договору), 5-й день для оплати припадає на 06.04.2016 року;

- за актом здачі-приймання теплової енергії за квітень 2016 року - граничний день для отримання рахунку 1 число (п. 4.2.2. договору) вихідний день, тому граничним днем отримання рахунку є перший робочий день - 04.05.2016 року, 5-й день для оплати припадає на 09.05.2016 року, який є святковим, тому останнім днем є 10.05.2016 року.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 26 від 05.02.2015 року у ПАТ "КБ "Надра" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 06.02.2015 року по 05.05.2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 85 від 23.04.2015 року у ПАТ "КБ "Надра" продовжено здійснення тимчасової адміністрації по 05.06.2015 року (включно).

Постановою Національного банку України № 356 від 04.06.2015 року відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ "КБ "Надра".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 05.06.2015 року припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Надра" та розпочато процедуру його ліквідації.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 року № 113 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 року № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" розпочато ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" та призначено Стрюкову Ірину Олександрівну Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку строком на 1 рік з 05.06.2015 року до 04.06.2016 року включно.

Рішенням Виконавчою дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.04.2016 року № 616 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "КБ "Надра" до 04 червня 2018 року з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду.

Рішенням Виконавчою дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.11.2016 року № 2342 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "КБ "Надра" до 03 червня 2020 року з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ч. 4 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати фактично спожитої теплової енергії, тоді як відповідач доказів сплати такої заборгованості станом на день розгляду справи суду не надав.

Крім того, відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу до суду не надав та не надіслав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору постачання теплової енергії № 452 від 01.02.2010 року, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за фактично спожиту теплову енергії в розмірі 25 453,76 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача на його 3% річних - 2786,07 грн., інфляційних втрат - 10 722,43 грн. та пені - 4698,55 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати фактично спожитої теплової енергії.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 9.4.4. договору передбачено, що в разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором споживач на вимогу теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, згідно з п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Таким чином, оскільки протягом усього спірного періоду у ПАТ "КБ "Надра" діяла тимчасова адміністрація нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення основного боргу - 25 453,76 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні 76 копійок).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1119,92 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо позовної давності до заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України ).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 року, позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 51 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент звернення з позовом до суду) процесуальна дія, для якої встановлено строк, може бути вчинена до 24-ї години останнього дня строку. Якщо позовну заяву, відзив на позовну заяву, заяву про перегляд рішення та інші документи здано на пошту чи телеграф до 24-ї години останнього дня строку, строк не вважається пропущеним.

Як встановлено судом, в п. 13.3. договору передбачено, що сторони, підписавши цей договір, керуючись статтею 259 Цивільного кодексу України, за взаємною згодою, збільшують загальний строк позовної давності до 5 (п`яти) років щодо прав та обов`язків, набутих сторонами за цим договором.

Так, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлену у період з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року теплову енергію.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 01.11.2019 року, шляхом направлення позовної заяви відправленням "Укрпошта Експрес" 01.11.2019 року, за штриховим кодовим ідентифікатором 731, що підтверджується датою оформлення на конверті, в якому позивачем була надіслана позовна заява, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що строк позовної давності за позовними вимогами позивачем не пропущений.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (ідентифікаційний код 20025456, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 15) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32688148, адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 37) грошові кошти: основного боргу - 25 453,76 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні 76 копійок) та судовий збір - 1119,92 грн. (одна тисяча сто дев`ятнадцять гривень 92 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.02.2020р.

Суддя О.В. Котков