ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4183/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом АТ "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд"АТ "Українська залізниця", м. Київ
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 425 662,37 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

АТ "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд "АТ "Українська залізниця" (Код ; 03035, м. Київ, Шевченківський район, ВУЛИЦЯ ЛЬВА ТОЛСТОГО, будинок 61) звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з КП "Харківські теплові мережі" (61037, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ МЕФОДІЇВСЬКА, будинок 11, ) заборгованість за договором №40 від 18.07.16р. про надання послуг з водопостачання в сумі 425662,37 грн., яка складається з: 400 923,07 грн. - основного боргу; 11665,50 грн. - інфляційних втрат; 7254,00 грн. - 3% річних; 5819,80 грн. - пені. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 23.12.19р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "21" січня 2020 р. об 11:00 год.

10.01.20р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі.

20.01.20р. від відповідача надійшла зава про розгляд справи без участі їх представника.

Суд, дослідивши дану заяву, визнав її такою, що не суперечить інтересам сторін та чинному законодавству, беручи до уваги, що участь представника в засіданні є правом сторони, а тому вважає за можливе дану заяву задовольнити.

21.01.20р. від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

21.01.20р. від позивача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання.

Представник позивача в підготовче засідання 21.01.20р. не з`явився.

Представник відповідача в підготовче засідання 21.01.20р. не з`явився.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Дослідивши заяву відповідача про визнання позовних вимог в повному обсязі, суд визнав її такою, що відповідає положенням господарського процесуального кодексу України та не суперечить інтересам сторін, а тому вважає за можливе її задовольнити.

У відповідності до ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Приймаючи до уваги подання відповідачем заяви про визнання позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

18.07.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», в особі начальника виробничого підрозділу «Основ`янське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства Українська залізниця» Мусієнка А.О. та головного інженера виробничого підрозділу «Основ`янське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Тупоти О.Ю. та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСИВОМ «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», в особі головного інженера Зінченка Є.А. був укладений договір №40 від 18.07.2016 р. про надання послуг з водопостачання.

У зв`язку з реорганізацією господарства будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 01.03.2017 р. №Ц-57/16 з 01.07.2017 року вилучені зі складу філії «Південна залізниця» виробничі підрозділи: Харківське будівельно-монтажне експлуатаційне управління. Основ`янське будівельно-монтажне експлуатаційне управління, Безлюдівське будівельно-монтажне експлуатаційне управління, Купянське будівельно-монтажне експлуатаційне управління, Люботинський сміттєперероблювальний комплекс та з 01.07.2017 року на базі вищезазначених підрозділів утворено виробничий підрозділ «Харківське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» ПАТ «Укрзалізниця».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 «Про деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця», у відповідності новій редакції Статуту.

Наказом №169 від 19.07.2019 року затверджено та введено в дію Положення про виробничій структурний підрозділ «Харківське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Укрзалізниця» в новій редакції.

Так з моменту введення в дію Положення змінено назву Територіального управління та його структуру.

У назві змінено тип Товариства з публічного акціонерного товариства на акціонерне товариство та назву Територіального управління з виробничого підрозділу на виробничій структурний підрозділ.

Відповідно до п.1.1. Договору № 40 від 18.07.2016 р. про надання послуг з водопостачання Постачальник зобов`язується надати Споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання холодної води із залізничного водопроводу на власні та технічні потреби та на потреби гарячого водопостачання для населення, а Споживач зобов`язується своєчасно оплатити надані послуги за встановленими тарифами.

Тарифи затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 18.12.2014 № 828.

Згідно п.2.4. Договору, Споживач щомісяця сплачує рахунок Постачальника не пізніше 10 днів з дня одержання рахунку.

Рахунки передавалися нарочно, роботи були прийняті згідно Актів виконаних робіт, однак до теперішнього часу ці рахунки не оплачені:

- рахунок №1194 від 31.05.2018 (дата отримання 12.06.2018), Акт виконаних робіт від 31.05.2018

- рахунок №1513 від 27.06.2018 (дата отримання 11.07.2018), Акт виконаних робіт від 27.06.2018

- рахунок №1802 від 14.08.2018 (дата отримання 24.08.2018), Акт виконаних робіт від 14.08.2018

- рахунок №2223 від 31.08.2018 (дата отримання 11.09.2018), Акт виконаних робіт від 31.08.2018

- рахунок №2564 від 30.09.2018 (дата отримання 12.10.2018), Акт виконаних робіт від 30.09.2018

- рахунок №2824 від 31.10.2018 (дата отримання 13.11.2018), Акт виконаних робіт від 31.05.2018

- рахунок №3086 від 30.11.2018 (дата отримання 12.12.2018), Акт виконаних робіт від 30.11.2018

- рахунок №874-3389 від 31.12.2018 (дата отримання 15.01.2019), Акт виконаних робіт від 31.12.2018

- рахунок №874-234 від 31.01.2019 (дата отримання 12.02.2019), Акт виконаних робіт від 31.01.2019

- рахунок №874-235 від 31.01.2019 (дата отримання 12.02.2019), Акт виконаних робіт від 31.01.2019

- рахунок №874-477 від 28.02.2019 (дата отримання 12.03.2019), Акт виконаних робіт від 28.02.2019

- рахунок №874-748 від 31.03.2018 (дата отримання 12.04.2019), Акт виконаних робіт від 31.03.2018

- рахунок №874-1002 від 30.04.2018 (дата отримання 14.05.2019), Акт виконаних робіт від 30.04.2018

- рахунок №874-1001 від 30.04.2019 (дата отримання 14.05.2019), Акт виконаних робіт від 30.04.2019

- рахунок №874-1253 від 31.05.2019 (дата отримання 11.05.2019), Акт виконаних робіт від 31.05.2019

- рахунок №874-1504 від 30.06.2019 (дата отримання 12.07.2019), Акт виконаних робіт від 30.06.2019

- рахунок №874-1771 від 31.07.2019 (дата отримання 13.08.2019), Акт виконаних робіт від 31.07.2019

- рахунок №874-2051 від 31.08.2019 (дата отримання 12.09.2019), Акт виконаних робіт від 31.08.2019

- рахунок №874-3204 від 30.09.2019 (дата отримання 11.10.2019), Акт виконаних робіт від 30.09.2019.

Відповідачем не виконуються умови договору не проводить оплат за надані послуги з водопостачання.

Станом на 30.09.2019 р. виникла заборгованість в сумі - 400923,07 грн.

03.06.19р. Харківське ТУ БМЕС-11/344 на адресу відповідача буда направлена Претензія №3 на суму 311417 грн.23 коп. станом на 01.05.2019 р. Відповіді на претензію не отримано, борг не сплачено.

Листом від 04.11.2019 р. № Харківське ТУ БМЕС-11/1039 було направлено Акт звірки станом на 29.10.2019 р. на суму 400923,06 грн. для підписання, та з проханням сплатити заборгованість. Акт звірки станом на 29.10.2019 повернуто з розбіжностями.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 400 923,07 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 400 923,07 грн. та визнані відповідачем, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 400 923,07 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

У відповідності до пункту 2.6. Договору зазначено, що у випадку порушення термінів оплати Споживач виплачує Постачальнику пеню в розмірі 5%, але не більше облікової ставки НБУ за кожну добу прострочення.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 5 819,80 грн., розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства та не заперечується відповідачем.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені у сумі 5 819,80 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 7254,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 11665,50 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 7254,00 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 11665,50 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 11665,50 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд вважає за можливе повернути позивачу з Державного бюджету України 50% судового збору сплаченого за подачу позову до суду, інші 50% судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 546, 548, 549, 610-612, 623-625, 629, 631 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, ч.1 ст. 130, ч.3 ст. 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ МЕФОДІЇВСЬКА, будинок 11, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд "АТ "Українська залізниця" (Код ; 03035, м. Київ, Шевченківський район, ВУЛИЦЯ ЛЬВА ТОЛСТОГО, будинок 61) заборгованість за договором №40 від 18.07.16р. про надання послуг з водопостачання: 400 923,07 грн. - основного боргу; 11665,50 грн. - інфляційних втрат; 7254,00 грн. - 3% річних; 5819,80 грн. - пені; судовий збір в сумі 3194,47 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд "АТ "Українська залізниця" (Код ; 03035, м. Київ, Шевченківський район, ВУЛИЦЯ ЛЬВА ТОЛСТОГО, будинок 61) з Державного бюджету 3194,47 грн. судового збору, сплаченого до господарського суду Харківської області згідно платіжного доручення №2330966 від 25.11.19р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.01.20р.

Суддя Л.В. Шарко