УХВАЛА

03 лютого 2020 року
м. Київ

Справа № 908/1579/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. головуючого, Багай Н.О., Дроботової Т.Б.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Державної організації (Установи, Закладу) Військової частини НОМЕР_1
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2019
та рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2019
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до Державної організації (Установи, Закладу) Військової частини НОМЕР_1
про стягнення завданої шкоди в порядку регресу в сумі 69 802,53 грн,
ВСТАНОВИВ:
23.01.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна Державної організації (Установи, Закладу) Військової частини НОМЕР_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2019 (повний текст складено 04.12.2019) та рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2019 у справі № 908/1579/19, подана 28.12.2019.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених підпунктами "а" "г" цієї норми.
Згідно із частиною п`ятою статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом спору у цій справі є стягнення завданої шкоди в порядку регресу в сумі 69802,53 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн станом на 01 січня 2019 року), а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами Господарського процесуального кодексу України.
При цьому обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктами "а" "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України щодо права касаційного оскарження в малозначних справах, скаржником не наведено.
Доводи скаржника, які викладені у скарзі зводяться до необхідності перегляду та переоцінки доказів, досліджених судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
У контексті викладеного Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 держави-члени мають вжити заходів щодо визначення кола питань, виключених із права на апеляцію та касацію, для недопущення будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Як убачається із прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: Levages Prestations Services v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).
Таким чином, підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державної організації (Установи, Закладу) Військової частини НОМЕР_1 відсутні.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 908/1579/19 за касаційною скаргою Державної організації (Установи, Закладу) Військової частини НОМЕР_1 .
Керуючись статтями 12, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної організації (Установи, Закладу) Військової частини НОМЕР_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2019 та рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2019 у справі № 908/1579/19.
2. Касаційну скаргу та додані до неї документи повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Зуєв

Судді Н.О. Багай

Т.Б. Дроботова