ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. Справа№ 910/6271/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 28.01.2020,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 (повний текст складено 29.11.2018)

у справі №910/6271/17 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Державного підприємства «Укрмедпроектбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство охорони здоров`я України

про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство «Укрмедпроектбуд» (далі, позивач або ДП «Укрмедпроектбуд») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» (далі, відповідач або ТОВ «Укрпрофмед») про визнання недійсним Договору поворотної безвідсоткової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2017 залучено до участі у справі Міністерство охорони здоров`я України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (далі, третя особа).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- відповідачем з державного бюджету від позивача 24.12.2015 було отримано 78 786 008,00 грн., однак ці кошти були перераховані всупереч бюджетному законодавству, що підтверджується Актом Державної аудиторської служби України від 10.08.2016;

- станом на дату отримання бюджетних коштів (і до моменту перерахування коштів за спірним договором) відповідач не мав фінансових ресурсів на надання фінансової допомоги, а отже спірна фінансова допомога була перерахована за рахунок безпідставно (незаконно) одержаних бюджетних коштів. Це підтверджується відомостями, наданими ПАТ «Євробанк»;

- спірний договір всупереч Порядку залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затвердженим постановою КМУ №809 від 25.06.2011, не погоджувався ані уповноваженим органом управління позивача, ані Міністерством фінансів України. Свідоме уникнення погодження договору пояснюється тим, що при перевірці документів перед укладенням договору стало б зрозуміло, що надається вона грошима ж позивача (бюджетними коштами);

- спірний договір за своєю правовою природою не може вважатися фінансовою допомогою, адже у позивача фактично не відбулося поповнення обігових коштів (йому були перераховані його ж кошти).

Як на правову підставу для визнання договору недійсним позивач посилається на норми частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України.

Історія справи, короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №910/6271/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017, у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про те, що спірний договір не суперечить положенням статті 203 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови, встановлені законодавством для даного виду правочинів, такі як предмет, ціна та строк, та в подальшому був схвалений сторонами вчиненням дій, направлених на його виконання, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №910/6271/17 постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи вищезазначені судові рішення, касаційний господарський суд зазначив, що при новому розгляді необхідно дослідити та встановити, чи мало місце погодження на укладення оспорюваного договору з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, на виконання частини 4 статті 67 Господарського процесуального кодексу України та пункту 2 Порядку, чи відповідає укладення оспорюваного договору меті вказаних норм щодо контролю залучених позик та чи не допущено у даному випадку зловживань в державному секторі економіки; з якою метою позивач брав позику згідно оспорюваного договору та чи не суперечить ця мета інтересам держави і суспільства, якщо суперечить, то чи був умисел в обох сторін, чи в якої з них; на що фактично позивачем були використані кошти, отримані згідно оспорюваного договору, і чи таке використання не суперечить інтересам держави і суспільства, якщо суперечить, то чи був умисел в обох сторін чи в якої з них.

Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/6271/17 позов задоволено.

Визнано недійсним договір поворотної безвідсоткової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015, що укладений між Державним підприємством «Укрмедпроектбуд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед».

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» на користь Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» 1 600 ( одну тисячу шістсот ) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що оспорюваний договір поворотної безвідсоткової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 підлягає визнанню недійсним на підставі статті 228 Цивільного кодексу України як такий, що суперечить інтересам держави, оскільки відповідачем з Державного бюджету України від позивача 24.12.2015 було отримано 78 786 008,00 грн, натомість, вказані кошти були перераховані всупереч бюджетному законодавству, що підтверджується актом ДАСУ від 10.08.2016; станом на дату отримання бюджетних коштів (і до моменту перерахування коштів за спірним договором) відповідач не мав фінансових ресурсів на надання фінансової допомоги, а отже спірна фінансова допомога була перерахована за рахунок безпідставно (незаконно) одержаних бюджетних коштів, що підтверджується відомостями, наданими ПАТ «Євробанк»; спірний договір не погоджувався ані уповноваженим органом управління відповідача, ані Мінфіном; спірний договір за своєю природою не може вважатися фінансовою допомогою, адже у позивача фактично не відбулося поповнення обігових коштів (йому були перераховані його ж кошти).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 21.12.2018 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес) Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/6271/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- предмет Договору поворотної безвідсоткової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 відповідає вимогам чинного законодавства, адже ним передбачено надання поворотної фінансової допомоги у вигляді грошових коштів у розмірі 62 000 000,00 грн. (пункт 2.1. Договору), які надаються на безоплатній основі (пункт 3.2. Договору) та підлягають поверненню у порядку, передбаченому розділом 5 Договору. Істотні умови договору поворотної фінансової допомоги відповідають вимогам, встановленим законом для даного виду договорів, що підтверджує факт встановлення між сторонами саме правовідносин позики; договір вчинений особами в межах обсягу їх цивільної дієздатності у формі, встановленій законом. Зазначені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/13201/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2017. Скаржник стверджує також, що у постанові Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 у справі №910/13201/16 спростовується факт отримання позивачем за спірним договором повернення коштів. Колегією суддів апеляційного господарського суду у справі №910/13201/16 досліджено правову природу грошових коштів - 78 786 008,00 грн. та встановлено, що вказані кошти було перераховано за платіжними дорученнями №17 від 22.12.2015 на суму 2 345 669,66 грн., №18 від 22.12.2015 на суму 1 715 985,94 грн., №20 від 22.12.2015 на суму 70 429 419,31 грн., №22 від 22.12.2015 на суму 4 093 099,09 грн., №24 від 22.12.2015 на суму 201 924,00 грн. Дані грошові кошти були перераховані на підставі договору №2011/5 на розроблення проектно-кошторисної документації та інженерної підготовки будівельного майданчика на території Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 16.08.2011, додаткових угод №№ 1, 2, 3, 4, 5 до вказаного договору, договору №2013/7 на роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 31.12.2013, додаткових угод №№ 1, 2, 3, 4, актів приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року, актів приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 року; перерахування грошових коштів - 78 786 008,00 грн. було здійснено на виконання вищевказаних договорів та на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт. Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, встановлені у межах справи №910/13201/16, та дійшов протилежних висновків, зазначивши, що кошти у сумі 78 786 008,00 грн. є такими, що отримані відповідачем неправомірно, пославшись, при цьому, на акт державної аудиторської служби України №04-21/2 від 10.08.2016, у якому встановлений факт нецільового використання бюджетних коштів;

- акт перевірки Державної аудиторської служби України не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення, не має імперативного характеру. Обставини, вказані в такому акті, повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України;

- наявність кримінального провадження №0000365, на яке послався суд в оскарженому рішенні як на підтвердження нецільового використання бюджетних коштів, не є належним доказом у розумінні Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даному кримінальному провадженні існують лише припущення органу досудового розслідування. Суд першої інстанції, підтверджуючи недоцільність використання бюджетних коштів, посилається на ухвалу Печерського районного суду м. Києві від 27.01.2016 та зазначає, що вказаною ухвалою кошти в сумі 59 830 000,00 грн перераховані до Державного бюджету України. Однак, в ухвалі суд лише задовольнив клопотання про зняття арешту, але аж ніяким чином не перерахував їх до державного бюджету. В свою чергу, суд першої інстанції не досліджував, куди були перераховані такі кошти. Зазначеними обставинами, на думку скаржника, спростовуються висновки суду щодо повернення позивачу його коштів та нецільового використання бюджетних коштів;

- посилання суду в оскарженому рішенні на те, що у відповідача були відсутні кошти на передання позивачеві безвідсоткової фінансової допомоги та відсутні обігові кошти, є помилковими, оскільки у відповідача наявні рахунки не лише у ПАТ КБ «Євробанк». Відповідач, здійснюючи правомірну господарську діяльність, володів рахунками, про що є докази у матеріалах справи, а саме: копія довідки ПАТ «Банк Восток» від 13.09.2016 №05ц/2056Бт, копія виписки з рахунку ТОВ «Укрпрофмед» № НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 по 31.12.2015, відкритого у ПАТ «КБ «Приватбанк», копія виписки по рахунку ТОВ «Укрпрофмед» № НОМЕР_1 за період з 01.07.2015 по 30.09.2015, відкритого у ПАТ «КБ «Приватбанк»;

- позивачем не наведено та не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що укладений договір був спрямований на завдання шкоди державі, в чому саме полягав намір сторін порушити інтереси держави або суспільства, які саме інтереси держави або суспільства було порушено сторонами внаслідок укладення та виконання оспорюваного договору та в чому саме полягає таке порушення, якій особі було завдано шкоди та не доведено сам факт завдання шкоди. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін;

- суд першої інстанції не врахував вимоги суду касаційної інстанції, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2018 у даній справі.

У апеляційній скарзі апелянтом також було викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/6271/17.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем подавались додаткові пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

01.04.2019 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення, у яких наголосив на тому, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, не врахував, що спірний договір вже був предметом розгляду суду в іншій справі, по якій прийнято остаточне рішення та не з`ясував, чи не може рішення суду у справі №910/13201/16 мати преюдиційне значення для справи, що розглядається, а також не врахував висновки суду у справі №910/3071/18 (ухвала про закриття провадження у справі від 05.04.2018, висновки якої підтримані Верховним Судом).

16.04.2019 та 30.05.2019 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення, у яких наголосив на тому, що твердження про приналежність кошів, перерахованих згідно договору, Державі, є виключно припущенням позивача. Так, протягом 2011 - 2014 років, ТОВ «Укрпрофмед» за замовленням ДП «Укрмедпроектбуд» виконувало роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит». За вказаний період з 2011 року по 2014 рік у ДП «Укрмедпроектбуд» утворилась кредиторська заборгованість перед ТОВ «Укрпрофмед» у розмірі 80 851 171,51 грн. по об`єкту «Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит». Утворена заборгованість була підтверджена ревізією Державної фінансової інспекції в м. Києві (акт №13-30/1952 від 22.05.2014). Ревізія Державної фінансової інспекції в м. Києві здійснювалась на виконання положень постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 №65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету». За наявної у ТОВ «Укрпрофмед» інформації, ДП «Укрмедпроектбуд» спільно з МОЗ України в грудні 2015 року було подано до Міністерства фінансів України проект змін до Паспорту бюджетної програми за КПКВК ДБ 2301810 Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», яким передбачалось, що бюджетні кошти спрямовуються на: будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» - 419,1 млн. грн.; оплату за виконані в 2011-2014 роках роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» - 80,9 млн. грн. В той же час, Міністерство фінансів України листом від 24.12.2015 №31-05220-10/5-5/39133, повідомило, що напрями використання бюджетних коштів в наданому МОЗ України проекті змін до Паспорту бюджетної програми відповідають Порядку використання бюджетних коштів та можуть здійснюватись згідно з паспортом бюджетної програми, затвердженим спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства фінансів України від 17.07.2015 №442/650. Крім того, підтвердженням необґрунтованості тверджень позивача є висновок експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, що надійшов до ТОВ «Укрпрофмед» від ДП «Укрмедпроектбуд» (листом №42/02-16 від 22.02.2016), згідно із яким: «здійснена ДП «Укрмедпроектбуд» оплата кредиторської заборгованості за виконані та неоплачені роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу НДСЛ «Охматдит» за договорами № 2011/5 від 16.08.2011, № 2012/5 від 29.12.2012 та №2013/7 від 31.12.2013 на суму 78 786 008,00 грн., покриття витрат утримання служби замовника в розмірі 2 036 984,49 грн. та робіт з авторського нагляду по об`єкту за договором № 1013/2-1 від 01.07.2013 в розмірі 201 924,00 грн. відповідає Паспорту бюджетної програми на 2015 рік Міністерства охорони здоров`я України за СПКВК 2301810 «Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», затвердженому спільним наказом МОЗ України та Мінфіну від 17.07.2015 №442/650, та листу Мінфіну від 24.12.2015 №31-5220-10/5-5/39133.». Також скаржник послався на те, що грошові кошти не є речами, визначеними індивідуальними ознаками, а є засобом платежу. Позивачем не доведено належними засобами доказування, що грошові кошти, що були ним перераховані за іншим договором, а також кошти, на які накладений арешт відповідними ухвалами суду, є тими самими грошовими коштами, що перераховані згідно Договору фінансової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 (а саме мають ті самі індивідуальні ознаки - є тими самими банкнотами з тими ж серійними номерами, тощо). За відсутності таких доказів, зважаючи на принцип свободи ведення господарської діяльності, вбачається, що грошові кошти, перераховані за Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 згідно із платіжними дорученнями №29 та №30 від 30.12.2015, могли бути ним отримані від ведення будь-якого із видів господарської діяльності.

26.11.2019 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення, у яких наголосив на тому, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було у відповідності до статті 228 Цивільного кодексу України встановлено, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення договору; не встановлено наявність наміру у сторін (сторони) на укладення саме такого договору, який завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; не враховано, що питання законності перерахування ДП «Укрмедпроектбуд» коштів на користь ТОВ «Укпрофмед» не стосується правомірності будь-яких укладених у подальшому відповідачем правочинів; фінансова допомога позивачу за спірним договором була надана не бюджетними коштами; висновок суду стосовно того, що спірний договір за своєю правовою природою не може вважатися фінансовою допомогою, адже у позивача фактично не відбулося поповнення обігових коштів, не відповідає обставинам справи і визначенню договору позики; висновки щодо порушення порядку погодження укладення договору не стосуються питання недійсності договору як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства; Порядок залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затверджений постановою КМУ №809 від 25.06.2011, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки дія такого Порядку поширюється виключно на договори позики, які передбачають сплату процентів за користування коштами.

17.12.2019 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення у справі, у яких наголосив на наступному: під час нового розгляду справи Господарським судом міста Києва не було досліджено та встановлено обставин, на яких наголошував в своїй постанові Верховний Суд; висновок суду першої інстанції щодо перерахування коштів всупереч вимог бюджетного законодавства та безпідставності (незаконності) одержаних бюджетних коштів суперечить фактичним обставинам справи, є безпідставним та необґрунтованим; обставини щодо нецільового використання бюджетних коштів не є підставою для визнання правочину недійсним на підставі статті 228 Цивільного кодексу України; акт ДАСУ №04-21/2 від 10.08.2016 не є належним доказом у справі №910/6271/17, оскільки не стосується предмета доказування та не надає відповідей на запитання, що ставилися касаційним судом; предметом розгляду цієї справи є Договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015, який є окремим договором і не має жодного відношення до договорів №2011/5 від 16.08.2011, №2012/5 від 29.12.2012, №2013/7 від 31.12.2013, №2013/2-1 від 01.07.2013; обставини, досліджені під час розгляду справи №910/13201/16, ідентичні обставинам у справі №910/6271/17, а тому суд дійшов помилкового висновку про те, що Договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 суперечить вимогам закону та визнав його недійсним; посилання позивача в обґрунтування недійсності правочину на досудове розслідування в кримінальному провадженні щодо нецільового використання коштів ДП «Укрмедпроектбуд» не можуть прийматись судом до уваги, оскільки не є належними та допустимими доказами в господарській справі.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

15.02.2019 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити оскаржене рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наголосив на наступному:

- суди у справі №910/13201/16 не встановили ознак удаваності спірного договору, однак це не означає, що спірний договір не є таким, що порушує інтереси держави та має бути визнаний недійсним на підставі статті 228 Цивільного кодексу України. Більше того, у справі №910/13201/16 доводи про те, що спірний договір не був погоджений Міністерством фінансів України та Міністерством охорони здоров`я України відповідно до пункту 2 Порядку залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затвердженим постановою КМУ №809 від 25.06.2011, не були прийняті до уваги лише тому, що в суді першої інстанції непогодження Договору поворотної фінансової допомоги з Міністерством фінансів України не заявлялось як підстава недійсності спірного договору. Тобто, суди у справі №910/13201/16 фактично дійшли висновку, що непогодження спірного договору з Міністерством фінансів України та Міністерством охорони здоров`я України всупереч Порядку залучення коштів є підставою недійсності договору, однак не удаваності. Крім того, судами у справі №910/13201/16 навіть було згадано статтю 208 Господарського кодексу України, тобто фактично відзначено, що спірний договір «вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства»;

- судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що на відносини сторін спірного договору розповсюджуються положення статті 67 Господарського кодексу України та Порядку залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затвердженого постановою КМУ №809 від 25.06.2011;

- факт нецільового використання бюджетних коштів (витрачання бюджетних коштів на цілі, що не відповідають напряму використання бюджетних коштів, визначеному у паспорті бюджетної програми на 2015 рік МОЗ за КПКВК 2301810 «Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», затвердженому спільним наказом МОЗ та МФУ від 17.07.2015 №442/650) підтверджується актом ДАСУ №04-21/2 від 10.08.2016. При цьому, саме ДАСУ згідно пункту 3 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ №43 від 03.02.2016, є уповноваженим державним органом щодо встановлення обставин нецільового використання бюджетних коштів;

- відповідач не мав власних коштів для надання спірної позики. Так, спірна фінансова допомога перераховувалась з рахунку, відкритого відповідачем у ПАТ КБ «Євробанк». Дана обставина підтверджується ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.02.2016 у справі №11-сс/796/626/2016. При цьому з виписки, наданої ПАТ КБ «Євробанк», вбачається, що станом на 24.12.2015 (день отримання відповідачем бюджетних коштів) вхідне сальдо рахунку відповідача становило - 0,00 грн. У свою чергу, із доданих до матеріалів справи відповідачем довідок, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, не вбачається наявність у відповідача спірних коштів: довідка Банку «Восток» вказує на повну відсутність коштів на рахунку в грудні 2015 року - 0,00 грн., довідкою Приватбанку підтверджуються видаткові операції відповідача в грудні 2015 року в сумі 62 238,40 грн., що тільки підтверджує відсутність у відповідача спірних коштів. Отже, прямими доказами (долученою ПАТ КБ «Євробанк» банківською випискою) підтверджується відсутність коштів у відповідача для надання позики. Відповідач, надаючи начебто фінансову допомогу позивачу, робив це державними ж коштами. Позивач же, у свою чергу, не потребував залучення спірних коштів, адже в нього ці кошти були, що достеменно відомо обом сторонам (їх було перераховано відповідачеві 24.12.2015, а потім їх же було отримано начебто в позику);

- відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок, доказом чого, на думку відповідача, може бути вирок суду. Із цього приводу позивач зазначає, що відповідачем помилково ототожнено поняття порушення публічного порядку та порушення інтересів держави, які є зовсім різними категоріями справ;

- доводи відповідача про начебто відсутність у матеріалах справи платіжного документу про повернення позивачем коштів до бюджету спростовуються належним доказом, наявним у матеріалах справи - платіжним дорученням від 27.01.2017, яке було додане до позовної заяви та письмових пояснень від 18.09.2018;

- у даній справі наявний умисел обох сторін щодо настання відповідних наслідків, адже обидві сторони спірного договору (в особі керівників) не могли не усвідомлювати того, що спірний договір укладається всупереч інтересам держави - без дотримання вимог Порядку, який є загальновідомим і загальнообов`язковим, «фінансова допомога» була надана за рахунок державних коштів, оскільки відповідач таких коштів не мав, а позивач навпаки мав, а тому не потребував їх залучення (що також не могли не усвідомлювати обидві сторони договору), «допомога» надається коштами, отриманими всупереч бюджетному законодавству, при цьому норми, що це визначають, є також загальновідомими (стаття 119 Бюджетного кодексу України), практично всі кошти були повернуті до державного бюджету (кошти не були використані як фінансова допомога, натомість наслідки недійсності договору, передбачені частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України, вже виконані).

11.04.2019 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення, у яких просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/6271/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» - без задоволення. Згідно пояснень позивача доказом того, що 78 786 008,00 грн. є бюджетними коштами є платіжні доручення №№17, 18, 20, 22, 24 від 22.12.2015, оскільки у платіжних дорученнях зазначено банк платника - ГУ ДКСУ у м. Києві, а оплата здійснена з казначейського рахунку 3523.

05.06.2019 від представника позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення, у яких позивач наголосив, зокрема, на тому, що у справі №910/3071/18 позивач просив визнати недійсним договір через порушення законодавства, мотивуючи свій позов статтею 203 Цивільного кодексу України і посилаючись на статті 215-216 Цивільного кодексу України, а не на положення статті 228 Цивільного кодексу України, як у межах даної справи. Однак, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі №910/3071/18 позов ДП «Укрмедпроектбуд» до ТОВ «Укрпрофмед» про визнання недійсним договору було залишено без розгляду, оскільки фактично спір у справі №910/3071/18 є тотожним спору у справі №910/6271/17.

13.12.2019 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення щодо руху коштів за Договором поворотної безвідсоткової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015.

Представник третьої особи письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» у справі №910/6271/17 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/6271/17, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/6271/17 та розгляд справи призначено на 12.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 розгляд справи за клопотанням відповідача від 11.03.2019 було відкладено на 02.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 у справі №910/6271/17 оголошено перерву до 17.04.2019.

У судовому засіданні, призначеному на 17.04.2019, представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості надати суду свої пояснення з приводу поданих позивачем додаткових пояснень.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 у справі оголошено перерву до 22.05.2019.

У зв`язку з неявкою у судове засідання представника відповідача ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 розгляд справи було відкладено на 30.05.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у справі №910/6271/17 оголошено перерву до 13.06.2019.

13.06.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили вироком у справі №758/8078/17, яка розглядається Подільським районним судом міста Києва. До даного клопотання відповідачем додані: відомості з реєстру про справу №758/8078/17 на кримінальне провадження; копія ухвали Подільського районного суду міста Києва від 06.03.2018; копія ухвали Подільського районного суду міста Києва від 20.06.2017; копія обвинувального акту; копія цивільного позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» від 13.06.2019 про зупинення провадження у справі №910/6271/17 до набрання законної сили вироку у кримінальній справі №758/8078/17.

У судовому засіданні 13.06.2019 представник ТОВ «Укрпрофмед» Астрюхін К.А. подав заяву про відвід судді Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 визнано необґрунтованим заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» відвід головуючому судді Михальській Ю.Б. від розгляду справи №910/6271/17; передано справу №910/6271/17 для вирішення питання про відвід головуючого судді Михальської Ю.Б. у порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2019 заяву ТОВ «Укрпрофмед» про відвід судді Михальської Ю.Б. від розгляду справи №910/6271/17 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Сотнікова С.В., Отрюха Б.В., Доманської М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» адвоката Астрюхіна К.А. (вх. №09.1-19/386/19 від 13.06.2019) про відвід судді Михальської Ю.Б. у справі №910/6271/17 залишено без задоволення.

19.06.2019, після вирішення питання про відвід, матеріали справи №910/6271/17 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Михальської Ю.Б., суддів: Разіної Т.І., Тищенко А.І., у провадженні якої перебувала дана справа.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2019 справу №910/6271/17 призначено до розгляду на 23.07.2019.

22.07.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2019 №09.1-08/2273/19 у зв`язку із перебуванням судді Разіної Т.І, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2019 справу №910/6271/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 справу №910/6271/17 прийнято до провадження вищевказаною колегією суддів та призначено до розгляду на 17.09.2019.

07.08.2019 від Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення, у яких позивач просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи у справі №910/6271/17.

Враховуючи неявку у судове засідання 17.09.2019 представника відповідача, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 розгляд справи №910/6271/17 відкладено на 03.10.2019.

У судовому засіданні 03.10.2019 суд перейшов до розгляду клопотання відповідача від 22.07.2019 про призначення у справі судової економічної експертизи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» про призначення у справі судової економічної експертизи. В обґрунтування прийнятої ухвали суд зазначив, що відповідачем не доведена відсутність у матеріалах справи доказів, на підставі яких можливо встановити фактичні обставини справи з урахуванням меж апеляційного перегляду. При цьому, поставлені відповідачем на вирішення експерта питання №№1, 2, 5-7 відносяться до правового кола і їх вирішення можливе за результатами розгляду справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Питання №3 та №4 (щодо відповідності визначених та задекларованих підприємством доходів та витрат за період з 01.12.2015 по 04.01.2016 наданим первинним документам та вимогам Податкового кодексу України) не входять до предмету доказування у справі з огляду на предмет та підстави заявленого позову. Окрім цього, колегія суддів звернула увагу на те, що відповідач, заявляючи клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, не навів обставин на підтвердження поважності причин його неподання до суду першої інстанції у встановлений законом строк або ж разом із апеляційною скаргою.

Суд у судовому засіданні 03.10.2019 заслухав пояснення представників позивача та третьої особи по суті спору.

У судовому засіданні 03.10.2019 суддею Іонніковою І.А. було заявлено самовідвід від розгляду справи №910/6271/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2019 заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи №910/6271/17 задоволено, матеріали справи передано на повторний автоматизований розподіл.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 №09.1-08/4066/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2019 справу №910/6271/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у справі №910/6271/17 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/6271/17 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.; розгляд справи №910/6271/17 призначено на 26.11.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 у справі №910/6271/17 у справі №910/6271/17 оголошено перерву до 17.12.2019. Зобов`язано учасників справи надати схематичне зображення руху коштів за Договором поворотної безвідсоткової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 розгляд справи відкладено на 28.01.2020.

У судовому засіданні 28.01.2020 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 28.01.2020, з`явилися представники позивача та третьої особи.

Представники відповідача у судове засідання, призначене на 28.01.2020, не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені під розписку у попередньому судовому засіданні.

У день судового засідання 28.01.2020 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що представники відповідача Манойленко К.В. та Ніколенко А.В. не можуть бути присутні в судовому засіданні у зв`язку з їх зайнятістю в інших судових процесах у Печерському районному суді міста Києва та Шостому апеляційному адміністративному суді, а представник Клян А.Ф. перебуває у відрядженні в місті Одеса. Водночас, керівник апелянта не має юридичної освіти та не володіє детальною інформацією по суті справи.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Колегія суддів, розглянувши вищевказане клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до пункту 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Поруч із цим, у силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції її розгляд неодноразово відкладався, в тому числі, за клопотанням відповідача, а відтак це не перша неявка представника відповідача у судове засідання, про яку йде мова у частині 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, участь представників відповідача в інших судових засіданнях, про які зазначено у клопотанні, не є, на переконання колегії суддів, поважними причинами їх неявки у судове засідання у даній справі, а свідчить виключно про надання останніми переваги іншим судовим процесам перед даним.

Крім того, відповідачем у клопотанні не доведено неможливості залучення для представництва його інтересів у суді іншого представника згідно з частиною 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, явка представників відповідача у судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 28.01.2020, обов`язковою не визнавалась, а в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 судом було доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача та відмовляє у задоволенні їх клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та третьої особи у судовому засіданні 28.01.2020 заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача, просили залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

29.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» (надавач) та Державним підприємством «Укрмедпроектбуд» (отримувач) було укладено Договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №29/12-15 (далі, Договір), відповідно до пункту 1.1. якого надавач в порядку та на умовах, визначених цим договором, надає отримувачу поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а останній зобов`язується прийняти поворотну фінансову допомогу у встановлені договором строки (том 1, а.с. 10).

Згідно пункту 2.1. Договору поворотною фінансовою допомогою за цим договором є сума коштів у розмірі 62 000 000,00 грн.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. Договору поворотна фінансова допомога надається надавачем отримувачу в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок отримувача впродовж п`яти банківських днів з моменту підписання цього договору. Фінансова допомога надається на безоплатній основі.

Пунктами 4.1., 4.2. Договору сторони передбачили термін, на який надавач надає поворотну фінансову допомогу отримувачу, до 31.12.2017. Строк користування поворотною фінансовою допомогою може бути продовжений за згодою сторін, що оформлюється письмовими додатковими угодами до цього Договору.

У пунктах 5.1., 5.2. Договору сторони передбачили, що отримувач повертає надавачу поворотну фінансову допомогу у термін, передбачений у пункті 4.1. договору. Поворотна фінансова допомога повертається в безготівковому порядку на підставі платіжного доручення шляхом перерахування отримувачем грошових коштів на банківський рахунок надавача.

Згідно пункту 5.4. Договору поворотна фінансова допомога вважається повернутою отримувачем надавачу в день зарахування грошових коштів на банківський рахунок надавача.

Відповідно до пункту 12.4. Договору термін дії договору починається з дня його підписання сторонами і закінчується після повного виконання отримувачем зобов`язань перед надавачем щодо повернення фінансової допомоги.

14.01.2016 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №29/12-15 від 29.12.2015 (том 1, а.с. 13), відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до пунктів 4.1. та 4.2. розділу 4 договору, виклавши їх в наступній редакції: « 4.1. Термін, на який надавач надає поворотну фінансову допомогу отримувачу, встановлюється до 31.12.2017 року. Надавач має право в односторонньому порядку вимагати від отримувача дострокового повернення поворотної фінансової допомоги, за умови надання надавачу відповідної письмової вимоги не менше як за 5 (п`ять) календарних днів до дати такого дострокового повернення поворотної фінансової допомоги. В разі отримання вимоги про дострокове повернення поворотної фінансової допомоги, отримувач зобов`язаний повернути надавачу вказаний у вимозі обсяг поворотної фінансової допомоги протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання відповідної вимоги.»; «4.2 Строк користування поворотною фінансовою допомогою може бути продовжений або зменшений за згодою сторін, що оформлюється письмовими додатковими угодами до цього договору. Строк користування поворотною фінансовою допомогою може бути достроково зменшений, в разі отримання від надавача письмової вимоги про дострокове повернення поворотної фінансової допомоги, в порядку визначеному п. 4.1. Договору.».

Крім того, додатковою угодою №1 до Договору від 14.01.2016 сторони доповнили договір пунктом 5.5., відповідно до якого отримувач на першу вимогу надавача зобов`язувався протягом 5 (п`яти) календарних днів повернути всю суму коштів, визначену пунктом 2.1. Договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» у ПАТ «Євробанк» були сплачені грошові кошти у загальному розмірі 78 786 098,00 грн. згідно платіжних доручень №17 від 22.12.2015 на суму 2 345 669,66 грн., №18 від 22.12.2015 на суму 1 715 985,94 грн., №20 від 22.12.2015 на суму 70 429 419,31 грн., №22 від 22.12.2015 на суму 4 093 099,09 грн., №24 від 22.12.2015 на суму 201 924,00 грн. (том 2, а.с. 177-180).

30.12.2015 відповідачем за свого рахунку у ПАТ «Євробанк» були перераховані позивачу 62 000 000,00 грн. за спірним Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №29/12-15, що підтверджується випискою ПАТ «Євробанк», доданою до позовної заяви.

У 2016 році Державне підприємство «Укрмедпроектбуд» зверталось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» про визнання Договору поворотної безвідсоткової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 удаваним правочином (справа №910/13201/16).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/13201/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2017, у задоволенні позову Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» про визнання Договору поворотної безвідсоткової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 удаваним правочином відмовлено.

Позивач, звертаючись до суду з позовом у справі №910/6271/17, вказує на те, що Договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №29/12-15 у розумінні статті 228 Цивільного кодексу України є таким, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, а тому підлягає визнанню недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірний договір було укладено без дотримання встановленого порядку та отримання відповідного погодження Міністерства фінансів України, а спірна фінансова допомога була видана позивачеві фактично його ж грошима, що були одержані з Державного бюджету України та які до цього були перераховані відповідачу всупереч бюджетному законодавству.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, враховуючи вказівки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 14.06.2018 у даній справі, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно статей 73, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як унормовано частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини 1 статті 207 Господарського кодексу України у редакції, чинній станом на дату укладення спірного Договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та на дату звернення позивача до суду із позовом у даній справі, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Отже, судом може бути визнано недійсним договір, якщо буде встановлено що такий правочин суперечить інтересам держави та суспільства.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина 1 статті 207 Господарського кодексу України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

При цьому, зі змісту частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вбачається, що її положення не вимагають від позивача доведення розміру збитків, завданих внаслідок вчинення правочину, який оспорюється позивачем з підстав його суперечності інтересам держави і суспільства.

Колегія суддів зазначає, що у законодавстві відсутні визначення поняття «інтерес» та поняття «інтерес держави і суспільства». Законодавство не містить ні орієнтованого переліку сфер, де існують ці державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.

Конституційний Суд України у рішенні №3-рп/99 від 8 квітня 1999 року у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді певною мірою конкретизував, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

У наукових працях зазначається, що поняття «інтереси держави» має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

У частині 3 статті 5 Господарського кодексу України врегульовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Таким чином, здійснивши правовий аналіз частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність наміру його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору у цій справі необхідно дослідити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру кожної зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18, від 04.12.2019 у справі № 910/18439/17, від 13.01.2020 у справі №908/2436/18.

Як вірно встановив суд першої інстанції, за своєю правовою природою укладений між сторонами спору Договір є договором позики.

Зазначене підтверджується також обставинами, встановленими рішеннями судів у межах господарської справи №910/13201/16 (справа про визнання удаваним Договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015), у яких встановлено, що істотні умови Договору поворотної фінансової допомоги відповідають вимогам, встановленим законом для даного виду договорів, що підтверджує факт встановлення між сторонами саме правовідносин позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За умовами пункту 4.1. спірного Договору від 29.12.2015 термін, на який надавач надає поворотну фінансову допомогу отримувачу - до 31.12.2017, тобто понад два роки.

Водночас, додатковою угодою №1 до Договору від 14.01.2016 сторони доповнили Договір пунктом 5.5., відповідно до якого отримувач на першу вимогу надавача зобов`язувався протягом 5 (п`яти) календарних днів повернути всю суму коштів, визначену пунктом 2.1. Договору.

Згідно частини 4 статті 67 Господарського кодексу України державні підприємства, у тому числі господарські товариства (крім банків), у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), здійснюють залучення внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов`язаннями за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, здійснюють залучення внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов`язаннями - за погодженням з органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю. Порядок таких погоджень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 №809 затверджено Порядок погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями (далі, Порядок).

Згідно пункту 2 Порядку в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, залучення підприємством кредиту (позики), надання гарантій або поруки за таким зобов`язанням погоджується: Мінфіном - щодо внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик); органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю (далі - уповноважений орган), - щодо внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик).

За змістом пункту 3 Порядку для погодження залучення підприємством кредиту (позики), підприємство подає Мінфіну або уповноваженому органу заяву, до якої додаються: у разі погодження залучення кредиту (позики), зокрема, проект кредитного договору (договору позики, проспекту емісії або рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій підприємства, а в разі надання повноважень щодо залучення кредиту (позики) - також проект відповідного договору), який зокрема: повинен передбачати напрями використання залучених коштів, що відповідають визначеній установчими документами меті діяльності підприємства, плату за користування кредитом (позикою), яка відповідає тій, що склалася на ринку фінансових послуг на момент подання заяви, а також право підприємства на дострокове виконання зобов`язань за кредитом (позикою); не може передбачати дострокове виконання зобов`язань за кредитом (позикою) з ініціативи кредитора із необґрунтованими фінансовими втратами (за винятком здійснення запозичення у формі випуску облігацій підприємства), неконкурентний спосіб переходу права власності на майно підприємства, а також не повинен містити положень щодо обов`язкового дострокового виконання зобов`язань на вимогу кредитора (інвестора) у разі зниження кредитного рейтингу України та/або підприємства; довідки про відсутність (наявність) заборгованості із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), видані відповідними органами державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; результати аналізу фінансово-господарської діяльності за попередній рік, а також показники господарської діяльності та розвитку підприємства в поточному і плановому роках, підготовлені відповідно до методики аналізу фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки, затвердженої Мінфіном.

У пункті 4 Порядку визначено, що Мінфін або уповноважений орган протягом 30 робочих днів після надходження заяви приймає рішення щодо погодження залучення кредиту (позики), забезпечення підприємством виконання зобов`язань за кредитом (позикою) порукою або гарантією чи відмови у погодженні, про що письмово повідомляє підприємству.

Відповідно до пункту 7 Порядку зміни до кредитного договору (договору позики), договору поруки або договору про надання гарантії, а також до умов розміщення облігацій підприємства щодо мети, обсягу і строку залучення кредиту (позики), виду забезпечення виконання зобов`язань, плати за користування кредитом (позикою), обов`язків, прав та відповідальності сторін, а також реструктуризації боргових зобов`язань за кредитами (позиками) підлягають погодженню з Мінфіном або уповноваженим органом відповідно до цього Порядку шляхом подання техніко-економічного обґрунтування необхідності внесення таких змін.

Як зазначено вище, оскаржуваний Договір підпадає під викладені статтею 1046 Цивільного кодексу України ознаки договору позики, а отже підлягає правовому регулюванню нормами, що регулюють порядок укладення, виконання та розірвання договорів позики, і, з огляду на суб`єктний склад Договору, а саме те, що отримувачем позики виступало державне підприємство, сторони при його укладенні мали керуватися, у тому числі, положеннями вищевказаного Порядку в частині погодження такого договору відповідними органами державної влади.

Однак, ні позивач, ні відповідач не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання вимог вказаного Порядку та отримання погодження на укладення як спірного договору, так і додаткової угоди до нього від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику - Міністерства фінансів України.

Натомість, у матеріалах справи наявний лист Міністерства фінансів України від 30.08.2017 №12010-04-10/23362 (том 2, а.с. 152), адресований ДП «Укрмедпроектбуд», у якому Мінфін повідомляє, що ДП «Укрмедпроектбуд» за погодженням у відповідності до Порядку до нього не зверталось.

Отже, спірний Договір поворотної фінансової допомоги було укладено сторонами із порушенням норм частини 4 статті 67 Господарського кодексу України та пункту 2 Порядку, що свідчить про недотримання сторонами встановленого правового порядку здійснення господарської діяльності та вказує на ігнорування повноважень держави щодо управління фінансовими ресурсами державного підприємства. Тобто, укладення спірного договору суперечило меті вказаних норм щодо контролю залученої державним підприємством позики та свідчить про допущені у даному випадку зловживання в державному секторі економіки.

Крім цього, судом встановлено, що положення спірного Договору не містять відомостей про те, з якою метою ДП «Укрмедпроектбуд» залучалась фінансова допомога, необхідність її залучення, напрями її використання, у той час, як згідно умов вказаного Порядку такий договір повинен передбачати напрями використання залучених коштів.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, стверджував, зокрема, що норми Порядку не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки дія Порядку поширюється виключно на такі договори позики, що передбачають сплату процентів за користування коштами, у той час як укладення договору поворотної фінансової допомоги не передбачає нарахування процентів або інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами.

Зазначені доводи скаржника не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки ґрунтуються на вільному тлумаченні позивачем умов вказаного Порядку.

Положення Порядку застосовуються до всіх залучених державними підприємствами грошових коштів, у тому числі, за позиками, та не містять жодних норм, які передбачають виключення щодо процентних або безпроцентних позик, що є цілком логічним з огляду на статус державного підприємства як учасника господарських відносин та особливий правовий порядок, встановлений з метою недопущення зловживань в державному секторі економіки та контролю за залученням позик державними підприємствами.

Позивач, звертаючись до суду із позовом у даній справі, наголошував на порушенні цільового використання грошових коштів, внаслідок якого було укладено спірний Договір.

За твердженнями позивача, відповідачем з державного бюджету від позивача 24.12.2015 було отримано 78 786 008,00 грн., однак ці кошти були перераховані всупереч бюджетному законодавству. Станом на дату отримання вказаних бюджетних коштів (і до моменту перерахування коштів за спірним договором 30.12.2015) відповідач не мав фінансових ресурсів на надання фінансової допомоги, а отже спірна фінансова допомога була перерахована за рахунок безпідставно (незаконно) одержаних бюджетних коштів.

Колегія суддів, оцінюючи вказані доводи позивача, дослідивши матеріали справи, встановила наступне.

У матеріалах справи містяться копії платіжних доручень №17 від 22.12.2015 на суму 2 345 669,66 грн., №18 від 22.12.2015 на суму 1 715 985,94 грн., №20 від 22.12.2015 на суму 70 429 419,31 грн., №22 від 22.12.2015 на суму 4 093 099,09 грн., №24 від 22.12.2015 на суму 201 924,00 грн. (том 2, а.с. 177-180), на підставі яких позивач перерахував на рахунок відповідача у ПАТ КБ «Євробанк» НОМЕР_2 бюджетні кошти в загальному розмірі 78 786 008,00 грн., частина яких (62 000 000,00 грн.) в подальшому, як стверджує позивач, і була повернута йому згідно умов спірного Договору під виглядом фінансової допомоги.

Факт того, що вказані грошові кошти є саме бюджетними грошима підтверджується тим, що останні були спрямовані ГУ ДКСУ України у м. Києві - банком, що забезпечує здійснення розрахунків з бюджету та спрямовані з рахунку 3523 (рахунку, який згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 28 листопада 2000 року №119 «Про затвердження інструктивної бази», чинного станом на 22.12.2015, відноситься до рахунку одержувачів коштів за коштами загального фонду державного бюджету).

Відповідач, у свою чергу, стверджує, що бюджетні кошти у сумі 78 786 008,00 грн. були отримані ним у якості оплат за виконані роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» .

Колегія суддів, враховуючи призначення платежів, які вказані у вищезазначених платіжних дорученнях та враховуючи обставини, відображені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 у справі №910/13201/16 (справа про визнання удаваним Договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015), встановила, що кошти згідно вищевказаних платіжних доручень дійсно були перераховані позивачем відповідачу на підставі Договору №2011/5 від 16.08.2011 на розроблення проектно-кошторисної документації та інженерної підготовки будівельного майданчика на території Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», Договору №2012/5 від 29.12.2012 на будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» (у тому числі будівельно-монтажні роботи, поставка та встановлення обладнання), Договору №2013/7 від 31.12.2013 на роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», Договору №2013/2-1 від 01.07.2013 на здійснення авторського нагляду по проекту «Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», актів приймання виконаних будівельних робіт від 23.12.2011, 28.12.2011, 31.12.2013, 08.01.2014, 31.01.2014.

Водночас, колегія суддів наголошує, що факт перерахування позивачем коштів на виконання вищезазначених договорів не є безумовною обставиною, яка свідчить про використання таких грошових коштів за цільовим призначенням.

Так, відповідно до наказу Міністерства фінансів України №1098 від 29.12.2002 «Про паспорти бюджетних програм» (у редакції від 14.12.2015) паспорт бюджетної програми - документ, що визначає мету, завдання, напрями використання бюджетних коштів, відповідальних виконавців, результативні показники та інші характеристики бюджетної програми відповідно до бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет). Напрями використання бюджетних коштів - дії (заходи), що спрямовуються на досягнення мети та забезпечують виконання завдань в межах коштів, передбачених на виконання бюджетної програми.

Згідно пункту 5 розділу ІІ Правил складання паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання, затверджених вищевказаним Наказом, у пункті 9 Паспорту бюджетної програми зазначаються напрями використання бюджетних коштів відповідно до затвердженого порядку використання коштів державного бюджету. Окремими напрямами використання бюджетних коштів за загальним або спеціальним фондами державного бюджету визначаються, зокрема, погашення заборгованості за бюджетними зобов`язаннями минулих років, узятими на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Пунктом 10 розділу І Правил складання паспортів бюджетних програм передбачено, що зміни до паспортів бюджетних програм уносяться протягом бюджетного періоду шляхом затвердження їх у новій редакції в порядку, установленому для складання паспортів бюджетних програм.

Отже, використання коштів державного бюджету може здійснюватись згідно з відповідною бюджетною програмою, паспорт бюджетної програми затверджується відповідно до наказу Міністерства фінансів України №1098 від 29.12.2002 «Про паспорти бюджетних програм», зміни до паспортів бюджетних програм вносяться протягом бюджетного періоду шляхом затвердження їх у новій редакції в порядку, установленому для складання паспортів бюджетних програм, погашення заборгованості за бюджетними зобов`язаннями минулих років в паспорті бюджетної програми обов`язково зазначаються окремим напрямом використання бюджетних коштів.

Спільним наказом Міністерства фінансів України та Міністерства охорони здоров`я України від 17.07.2015 №442/650 було затверджено відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Правил складання паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29 грудня 2002 року №1098, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21 січня 2003 року за №47/7368 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 14 січня 2008 року №19, зі змінами), Паспорт бюджетної програми на 2015 рік Міністерства охорони здоров`я України за КПКВК 2301810 «Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит».

Вказаним Паспортом бюджетної програми визначений один напрям використання бюджетних коштів у 2015 році - будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», інші напрямки використання бюджетних коштів Паспортом на 2015 рік не визначені.

Як зазначає позивач, листом від 07.12.2015 №270/12-15, підписаним колишнім керівником відповідача (Коваль І.Ю.), ДП «Укрмедпроектбуд» намагалося погодити зміни до Паспорту на 2015 рік, включивши до нього окремий напрям використання бюджетних коштів - «оплата за виконані в 2011-2014 роках роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит».

Під час розгляду справи (зокрема, у відзиві на позовну заяву) відповідач також посилався на лист Міністерства фінансів України від 24.12.2015 №31-05220-10/5-5/39133, яким було розглянуто проект змін до Паспорту бюджетної програми на 2015 рік, запропонований ДП «Укрмедпроектбуд» та МОЗ України, якими передбачалося, що кошти спрямовуються також на оплату за виконані в 2011-2014 роках роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» - 80,9 млн.грн, та повідомлено, що напрями використання бюджетних коштів в поданому проекті змін відповідають порядку використання коштів та можуть здійснюватись згідно з Паспортом бюджетної програми на 2015 рік.

Однак, колегія суддів зазначає, що по-перше, у матеріалах справи відсутні оригінали або належним чином завірені копії вищевказаних листів, а тому у суду відсутня можливість дослідити їх зміст, а по-друге, зміни до Паспорту бюджетної програми у будь-якому випадку згідно з пунктом 10 розділу І Правил складання паспортів бюджетних програм могли бути внесені виключно відповідним наказом Міністерства фінансів України та Міністерства охорони здоров`я України.

Згідно частини 1 статті 119 Бюджетного кодексу України витрачання бюджетних коштів на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів (включаючи порядок та умови надання субвенцій), бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів) є нецільовим використанням бюджетних коштів.

Таким чином, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження внесення змін до Паспорту бюджетної програми на 2015 рік Міністерства охорони здоров`я України за КПКВК 2301810 «Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», які б дозволяли спрямування коштів на оплату ТОВ «Укпрофмед» в 2015 році коштів згідно платіжних доручень від 22.12.2015 у загальній сумі 78 786 008,00 грн, колегія суддів доходить висновку, що позивачем було допущене нецільове використання вказаних грошових коштів.

На підтвердження обставин щодо нецільового використання бюджетних коштів позивачем до матеріалів справи було долучено також акт Державної аудиторської служби України від 10.08.2016 №04-21/2.

За змістом статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є, зокрема, здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, дотриманням бюджетного законодавства. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу України, пунктом 3 якого серед основних завдань служби визначено: реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 затверджено Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, згідно пункту 2 якого інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати (пункт 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами).

Отже, Державна аудиторська служба України є тим органом, що уповноважений надавати оцінку використання бюджетним коштам, у тому числі встановлювати їх нецільове використання.

Так, в акті ревізії від 10.08.2016 №04-21/2 фінансово-господарської діяльності ДП «Укрмедпроектбуд» за 2015 рік та завершений місяць 2016 року, а також окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 01.01.2011 по завершений місяць 2016 року, Державна аудиторська служба України дійшла висновку та встановила факт нецільового використання бюджетних коштів в частині витрачання бюджетних коштів на цілі, що не відповідають напряму використання бюджетних коштів, визначеному у паспорті бюджетної програми на 2015 рік Міністерства охорони здоров`я України за КПКВК 2301810 «Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», а саме погашення заборгованості за бюджетними зобов`язаннями, узятими на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, які виникли за виконаними у минулих бюджетних періодах (2011-2014 роки) роботами з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» на загальну суму 80 822 992,49 грн, в тому числі: на суму 78 786 008,00 грн за виконані ТОВ «Укрпрофмед» роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» та за витратами по утриманню служби замовника ДП «Укрмедпроектбуд» на суму 2 036 984,49 грн, за відсутності цього напряму використання бюджетних коштів у паспорті бюджетної програми на 2015 рік.

Отже, факт нецільового використання коштів додатково підтверджується вищевказаним актом ревізії ДАСУ.

Відповідач, заперечуючи факт нецільового використання позивачем вказаних грошових коштів, посилається на висновок економічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 12.02.2016 №1144/16-45 (том 1, а.с. 47-59), проведеної на замовлення ДП «Укрмедпроектбуд», згідно якої оплата кредиторської заборгованості за виконані та неоплачені роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» на суму 78 786 008,00 грн відповідає Паспорту бюджетної програми на 2015 рік, Акт Державної фінансової інспекції у місті Києві щодо перевірки державних закупівель ДП «Укрмедпроектбуд» за період з 01.01.2013 по 01.03.2014 (том 1, а.с. 60-75), згідно якого підтверджено достовірність обсягів кредиторської заборгованості з оплати товарів, робіт і послуг, на закупівлю яких поширюється дія Закону України «Про здійснення державних закупівель», та Акт Державної фінансової інспекції України від 17.03.2016 №04-21/3 позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Укрмедпроектбуд» за період з 01.01.2015 по 09.02.2016 (том 6, а.с. 54-89).

Колегія суддів відхиляє вищевказані документи як такі, що не можуть, за відсутності внесених у встановленому законом порядку змін до вказаного Паспорту бюджетної програми на 2015 рік, спростовувати факт нецільового використання позивачем грошових коштів у сумі 78 786 008,00 грн.

Висновок від 12.02.2016 №1144/16-45 не є висновком судової експертизи у розумінні статті 42 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату подання його до суду відповідачем. Водночас, вказаний висновок експерта не відповідає і вимогам щодо нього, встановленим статтею 98 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату прийняття оскарженого рішення та даної постанови, зокрема, останній не містить відомостей про те, що підготовлений для подачі до суду та про те, що експерт Лукова О.С. була попереджена про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Поруч із цим, ні в Акті Державної фінансової інспекції у місті Києві щодо перевірки державних закупівель ДП «Укрмедпроектбуд» за період з 01.01.2013 по 01.03.2014, ні в Акті Державної фінансової інспекції України від 17.03.2016 №04-21/3 позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Укрмедпроектбуд» за період з 01.01.2015 по 09.02.2016 не наведено висновку про факт цільового використання позивачем грошових коштів у сумі 78 786 008,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт нецільового використання позивачем грошових коштів у сумі 78 786 008,00 грн, які згідно платіжних доручень від 22.12.2015 були перераховані на рахунок відповідача, відкритий у ПАТ КБ «Євробанк» № НОМЕР_2 .

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що стосовно нецільового використання бюджетних коштів в розмірі 78 786 008,00 грн., перерахованих 24.12.2015 відповідачу, відкрито кримінальне провадження №0000365 (раніше мало №0000031) за частиною 2 статті 210 Кримінального кодексу України, за фактом нецільового використання бюджетних коштів службовими особами ДП «Укрмедпроектбуд».

Позивачем до позовної заяви додано виписку по особовому рахунку ТОВ «Укрпрофмед» № НОМЕР_2 у ПАТ «Євробанк» (том 1, а.с. 16-24), з якої вбачається, що станом на 24.12.2015 вхідний залишок на рахунку відповідача на початок дня становив « 0,00».

24.12.2015 від ДП «Укрмедпроектбуд» на рахунок ТОВ «Укрпрофмед» № НОМЕР_2 у ПАТ КБ «Євробанк» надійшли грошові кошти у сумі 78 786 008,00 грн, в результаті чого залишок на рахунку на кінець дня становив 78 786 008,00 грн.

У подальшому, як вбачається із доданої виписки по рахунку, відповідачем витрачались кошти, наявні на рахунку № НОМЕР_2 , зокрема, 30.12.2015 на підставі Договору №29/12-15 від 29.12.2015 перераховано на рахунок позивача (код 37700171) № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ «Промінвестбанк», грошові кошти у загальній сумі 62 000 000,00 грн (двома платежами по 30 000 000,00 грн та 32 000 000,00 грн).

У свою чергу, у подальшому частину перерахованих позивачу коштів у сумі 59 830 000,00 грн було перераховано на депозитний рахунок ДП «Укрмедпроектбуд» № НОМЕР_4 у ПАТ «Промінвестбанк».

Отже, вказаною банківською випискою підтверджується повна відсутність станом на 24.12.2015 коштів у відповідача на вказаному рахунку, що свідчить про відсутність у нього фінансових ресурсів на надання позивачу фінансової допомоги, поповнення рахунку відповідача № НОМЕР_2 у ПАТ КБ «Євробанк» саме за рахунок бюджетних коштів позивача, та подальше надання фінансової допомоги позивачу фактично його ж бюджетними грошовими коштами.

Посилання скаржника на те, що у нього були наявні рахунки не лише у ПАТ КБ «Євробанк», а тому він міг надати позику позивачу не тільки за рахунок бюджетних коштів, але й за рахунок коштів, що містилися на інших рахунках відповідача, на підтвердження чого відповідачем надані копія довідки ПАТ «Банк Восток» від 13.09.2016 №05ц/2056Бт, копія виписки з рахунку ТОВ «Укрпрофмед» № НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 по 31.12.2015, відкритого у ПАТ «КБ «Приватбанк», копія виписки по рахунку ТОВ «Укрпрофмед» № НОМЕР_1 за період з 01.07.2015 по 30.09.2015, відкритого у ПАТ «КБ «Приватбанк», колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки по-перше, як встановлено судом вище, «фінансова допомога» була перерахована відповідачу саме з рахунку відповідача № НОМЕР_2 у ПАТ КБ «Євробанк», а по-друге, надані відповідачем довідки та виписки не підтверджують наявність на рахунках відповідача коштів у розмірі 62 000 000,00 грн.

Таким чином, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції з приводу того, що спірна фінансова допомога була перерахована саме за рахунок одержаних від позивача із порушенням цільового використання бюджетних коштів, а у позивача фактично не відбулося поповнення обігових коштів, оскільки йому були перераховані його ж кошти.

Касаційний господарський суд, направляючи справу №910/6271/17 на новий розгляд, зазначив, зокрема, що судам при новому розгляді слід дослідити, на що фактично позивачем були використані кошти, отримані згідно оспорюваного договору.

У даному контексті судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Умови спірного Договору не містили положень стосовно того, з якою метою залучалися такі кошти, необхідність їх залучення, напрями їх використання позивачем.

Як уже вказано вище, стосовно нецільового використання позивачем бюджетних коштів в розмірі 78 786 008,00 грн., перерахованих 24.12.2015 відповідачу, було відкрито кримінальне провадження №0000365.

У рамках вказаного кримінального провадження ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.02.2016 у справі №11-сс/796/626/2016 на грошові кошти в розмірі 59 830 000,00 грн, які знаходились на депозитному рахунку ДП «Укрмедпроектбуд» № НОМЕР_4 у ПАТ «Промінвестбанк», та ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09.02.2016 у справі №757/5236/16-к на грошові кошти в сумі 2 170 000,00 грн, які знаходились на рахунку № НОМЕР_3 , відкритому у ПАТ «Промінвестбанк», було накладено арешт та заборонено використання та розпорядження цими коштами.

У подальшому ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22.01.2016 у справі №757/15236/16-к скасовано накладений 09.02.2016 на грошові кошти сумі 2 170 000,00 грн арешт в частині видаткових операцій щодо сплати заробітної плати та обов`язкових платежів до Державного бюджету України зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №757/2388/17-к скасовано арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.02.2016 у справі №11-сс/796/626/2016 на грошові кошти в розмірі 59 830 000,00 грн, з метою перерахування таких коштів до Державного бюджету України.

Матеріалами справи підтверджується, що 27.01.2017 кошти у розмірі 59 830 000,00 грн на підставі платіжного доручення від 18.01.2017 №176 були повернуті до бюджету (Банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві).

Зазначене свідчить про те, що отримані позивачем від відповідача 30.12.2015 кошти «фінансової допомоги» фактично не були використані ДП «Укрмедпроектбуд», а їх частина була повернута до державного бюджету.

Скаржник у апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї стверджує, що судом безпідставно у даному контексті не були взяті до уваги преюдиційні обставини, встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 у справі №910/13201/16, якими, на його думку, спростовується факт отримання позивачем за спірним договором повернення його ж коштів. Відповідач звертає увагу суду на те, що у справі №910/13201/16 не було встановлено обставин щодо неправомірності укладення спірного договору, було досліджено правову природу грошових коштів - 78 786 008,00 грн. та встановлено, що останні були перераховані на виконання договору №2011/5 на розроблення проектно-кошторисної документації та інженерної підготовки будівельного майданчика на території Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 16.08.2011, додаткових угод №№ 1, 2, 3, 4, 5 до вказаного договору, договору №2013/7 на роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 31.12.2013, додаткових угод №№ 1, 2, 3, 4, актів приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року, актів приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 року.

Із приводу вказаних доводів скаржника колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 35 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви, та статті 75 Господарського процесуального кодексу України у редакції станом на дату прийняття даної постанови, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом позову ДП «Укрмедпроектбуд» у господарській справі №910/13201/16 було визнання удаваним Договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 на підставі статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Як на підставу позову у справі №910/13201/16 ДП «Укрмедпроектбуд» посилалось на те, що при перерахуванні коштів начебто фінансової допомоги за спірним договором насправді між сторонами вчинялась інша дія - часткове повернення бюджетних коштів, а відтак Договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 є удаваним правочином.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/13201/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2017, у задоволенні позову Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» про визнання Договору поворотної безвідсоткової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 удаваним правочином відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, судами у межах справи №910/13201/16 було встановлено, що істотні умови Договору поворотної фінансової допомоги відповідають вимогам, встановленим законом для даного виду договорів, що підтверджує факт встановлення між сторонами саме правовідносин позики. При цьому, як вбачається зі змісту судових рішень у справі №910/13201/16, у задоволенні позову було відмовлено, у тому числі, з огляду на те, що позивач (ДП «Укрмедпроектбуд») просив суд визнати удаваним договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги як такий, що насправді є іншим правочином - дією з повернення бюджетних коштів, раніше отриманих відповідачем не за цільовим використанням (під виглядом фінансової допомоги), проте, позивач не зазначив, яким саме правочином згідно цивільного законодавства є «дія з повернення бюджетних коштів», що вказує на те, що позовні вимоги були сформовані ДП «Укрмедпроектбуд» всупереч викладеним положенням цивільного законодавства щодо наслідків недійсного правочину, а саме всупереч правовій конструкції статті 235 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що сторона, звертаючись до суду із відповідним позовом, має зазначити, для приховання якого саме правочину вчинено спірний правочин.

Поруч із вказаним, суд апеляційної інстанції у справі №910/13201/16 зазначив, що обставини щодо нецільового використання бюджетних коштів не є підставою для визнання правочину удаваним. Обставини щодо порушення Порядку залучення коштів без погодження із Міністерством фінансів України та порушення цільового використання бюджетних коштів у межах справи №910/13201/16, як вбачається зі змісту судових рішень у останній, не досліджувались.

Отже, умовам Договору та обставинам щодо перерахування грошових коштів у сумі 78 786 008,00 грн на виконання договорів щодо будівництва Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» у межах справи №910/13201/16 оцінка судами була надана з точки зору предмету та підстав заявленого у ній позову про удаваність Договору поворотної фінансової допомоги.

Відтак, судами у справі №910/13201/16 не було встановлено жодних преюдиційних обставин, які б спростовували підстави позову в даній справі, оскільки оцінка Договору та обставин щодо перерахування позивачем коштів у сумі 78 786 008,00 грн у межах справи №910/13201/16 була здійснена судами виключно у відповідності до положень статті 235 Цивільного кодексу України на предмет його удаваності.

При цьому, як уже зазначалося судом вище, факт перерахування позивачем коштів у сумі 78 786 008,00 грн. на виконання договорів із будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» не є безумовною обставиною, яка свідчить про використання таких грошових коштів за цільовим призначенням.

У додаткових поясненнях від 17.12.2019 відповідач також наголошує на тому, що у рішенні Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/13201/16 міститься посилання на статтю 83 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла на момент розгляду справи №910/13201/16 (право суду, приймаючи рішення, визнати недійсним у певній частині пов`язаний із предметом спору договір, який суперечить законодавству). Водночас, посилаючись на зазначені положення, суди у справі №910/13201/16 не дійшли висновку про те, що Договір №29/12-15 від 29.12.2015 суперечить вимогам закону та не визнали його недійсним, що також, на думку скаржника, свідчить про преюдиційність наведених обставин та відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору у справі №910/6271/17.

Однак, дослідивши зміст рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 у справі №910/13201/16, колегія суддів встановила, що в останньому відсутні будь-які посилання суду на положення статті 83 Господарського процесуального кодексу України (у вказаному рішенні на сторінці 6 у контексті викладення доводів позивача наявне посилання лише на приписи глави 83 Цивільного кодексу України (набуття майна без правової підстави)). При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у будь-якому випадку застосування положень статті 83 Господарського процесуального кодексу України при прийнятті рішення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Отже, посилання скаржника в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї на те, що встановленими у справі №910/13201/16 обставинами спростовується наявність підстав для визнання недійсним договору в даній справі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи №910/6271/17.

Посилання скаржника на неврахування судом першої інстанції в даній справі висновків суду у справі №910/3071/18 колегія суддів вважає недоцільними, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі №910/3071/18 позов ДП «Укрмедпроектбуд» до ТОВ «Укрпрофмед» про визнання недійсним договору було залишено без розгляду, оскільки фактично спір у справі №910/3071/18 є тотожним спору у справі №910/6271/17 (спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав). Відтак, спір по суті у справі №910/3071/18 не вирішувався та обставин, які могли вплинути на вирішення спору в даній справі, не встановлювалось.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені обставини справи у їх сукупності, колегія суддів зазначає, що позивачем належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами доведена наявність підстав у відповідності до статті 228 Цивільного кодексу України для визнання спірного Договору недійсним як такого, що був укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Прямий інтерес держави у спірних правовідносинах полягає у неухильному дотриманні суб`єктами господарювання, які належать до державного сектору економіки, правового порядку укладення договорів щодо залучення позик.

Із встановлених обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що спірний Договір поворотної фінансової допомоги було укладено сторонами із порушенням норм частини 4 статті 67 Господарського кодексу України та пункту 2 Порядку, що свідчить про недотримання сторонами встановленого правового порядку здійснення господарської діяльності та вказує на ігнорування повноважень держави щодо управління фінансовими ресурсами державного підприємства. Тобто, укладення спірного договору суперечило меті вказаних норм щодо контролю залученої державним підприємством позики та свідчить про допущені у даному випадку зловживання в державному секторі економіки.

Спірна позика, як встановлено судом, фактично була надана позивачу (державному підприємству) його ж бюджетними коштами, які до цього були передані позивачем відповідачу всупереч бюджетного законодавства, а держава, натомість, за умовами спірного Договору отримала фінансове зобов`язання з повернення так званої позики.

Водночас, матеріалами справи не підтверджується наявність у ДП «Укрмедпроектбуд» потреби в залученні від ТОВ «Укрпрофмед» спірних коштів фінансової допомоги. У матеріалах справи відсутні докази того, з якою метою ДП «Укрмедпроектбуд» залучалась фінансова допомога, напрями її використання. Поруч із цим, як встановлено судом, отримані позивачем на підставі спірного договору кошти фактично не були використані позивачем.

Обставинами, що вказують на наявність наміру (умислу) у сторін при вчиненні спірного правочину, встановлення якого є необхідною умовою для визнання договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави, є те, що обидві сторони не могли не усвідомлювати того, що спірний договір укладався всупереч інтересам держави - без дотримання норм статті 67 Господарського кодексу України, пункту 2 Порядку, які є загальновідомими та загальнообов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, та за рахунок коштів, перерахованих позивачем із порушенням вимог бюджетного законодавства (статті 119 Бюджетного кодексу України).

Відповідач, не маючи коштів на рахунку у ПАТ «КБ «Євробанк» станом на дату отримання від позивача (24.12.2015) коштів, перерахованих із порушенням бюджетного законодавства, уклав із позивачем 29.12.2015 Договір поворотної фінансової допомоги, а відтак, не міг не усвідомлювати, що у подальшому (30.12.2015) надав позивачу фінансову допомогу його ж коштами.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено, що при укладенні Договору було порушено приписи статті 67 Господарського кодексу України, пункту 2 Порядку та Договір є таким, що суперечить інтересам держави, що свідчить про порушення внаслідок укладення спірного договору приписів частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 207 Господарського кодексу України, частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог ДП «Укрмедпроектбуд» та наявність підстав для визнання Договору поворотної безвідсоткової допомоги №29/12-15 від 29.12.2015 недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави.

При цьому, посилання скаржника на те, що при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України як такого, що суперечить інтересам держави, має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок, а доказом такої вини може бути вирок суду, є безпідставними, оскільки зі змісту статті 228 Цивільного кодексу України вбачається, що договори, укладені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, та договори, що порушують публічний порядок є різними категоріями договорів. Так, відповідно до частини 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним, натомість, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним (частина 3 статті 228 Цивільного кодексу України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Відтак, усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім наведених у мотивувальній частині постанови взяті судом до уваги, однак не спростовуються висновків суду про задоволення позовних вимог у даній справі.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофмед» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/6271/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/6271/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/6271/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.02.2020.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко