РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2020 р. Справа № 924/675/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Сатанов Аграр »

До Публічного акціонерного товариства « Державна продовольча - зернова корпорація України » в особі філії публічного акціонерного товариства « Державна продовольча - зернова корпорація України « Богданівецький комбінат хлібопродуктів »

Про визнання недійсним додатку № 4 від 19.08.2016 р. до договору складського зберігання зерна від 13.07.2015 р. № 124

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Дімітрова Ю.Ю.

Представники сторін:

Від позивача Хоптій М.В. - предст.

Від відповідача Перевозник П.М. - предст.

Обставини справи:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю « Сатанов Аграр » звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства « Державна продовольча - зернова корпорація України » в особі філії публічного акціонерного товариства « Державна продовольча - зернова корпорація України « Богданівецький комбінат хлібопродуктів » про визнання недійсним додатку № 4 від 19.08.2016 р. до договору складського зберігання зерна від 13.07.2015 р. № 124

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 11.07.2019 р. було відкрите провадження у справі, судом вирішене питання про здійснення розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 09.10.2019 р. справа №924/675/19 передана за територіальною підсудністю до господарського суду м. Києва, оскільки місцезнаходженням відповідача відповідно до даних ЄДРПОУ є: 01003, м. Київ, вул. Саксаганського,1.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.11.2019 р. справа №924/675/19 прийнята господарським судом м. Києва до свого провадження та призначене підготовче засідання на 28.11.2019 р.

Ухвалою від 28.11.2019 р. підготовче засідання було відкладено до 12.12.2019 р., у зв`язку з нез`явленням у судове засідання представника позивача.

Ухвалою від 12.12.2019 р. підготовче провадження закрите і справа призначена до розгляду по суті на 16.01.2020 р.

У судовому засідання оголошувалась перерва до 30.01.2020 р.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015 р. між позивачем ( поклажодавцем ) та відповідачем ( зберігачем ) був укладений договір складського зберігання зерна № 124.

Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов`язався передати, а відповідач зобов`язався прийняти на зберігання зерно та надавати додаткові послуги, відповідно до додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного договору та в установлений строк повернути їх позивачу або особі, зазначеній ним як одержувач.

19.08.2019 р. між сторонами укладена додаткова угода № 4 до вказаного договору

Відповідно до вказаної додаткової угоди сторони визнали, що заборгованість позивача - ТОВ « Сатанов Аграр » перед відповідачем - ПАТ « Державна продовольча - зернова корпорація України » в особі філії Публічного акціонерного товариства « Державна продовольча - зернова корпорація України « Богданівецький комбінат хлібопродуктів » складає 269184,00 грн. і зазначена сума погашається ТОВ « Сатанов Аграр » зерном пшениці 6-го класу у кількості 70 тонн 100 кг.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що додаткова угода № 4 від 19.08.2019 р. з боку з ТОВ « Сатанов Аграр » підписана неуповноваженою особою, а саме ОСОБА_1 , який став директором товариства на підставі підроблених документів.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона ( представник ) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірної додаткової угоди сторонами були дотримані норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, позивач всупереч вимогам вказаної статті не надав суду обґрунтованих доказів того, що спірна додаткова угода суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також не надав докази того, що додаткова угода з боку відповідача підписана керівником з перевищенням його повноважень.

Згідно абзацу 1 ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень ( ч. 3 ст. 92 ЦК України )

Як встановлено судом на момент укладення оскаржуваної додаткової угоди керівником позивача був ОСОБА_1.

Вказана обставина підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 19.08.2016 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України « Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань » Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, внесення до Єдиного державного реєстру запису про те, що станом на 19.08.2016 р. керівником позивача, який без довіреності мав право вчиняти дії від імені позивача ( в т.ч. підписувати договори ) був ОСОБА_1 , свідчить про достовірність цих відомостей та наявність у останнього необхідних повноважень для укладення оскаржуваної додаткової угоди.

Крім того, відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Пунктом 3.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. №11 " Про деякі питання визнання правочинів ( господарських договорів ) недійсними " передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України ). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як встановлено судом позивачем були здійсненні дії, які свідчать про наступне схвалення спірного договору, а саме з моменту укладення спірної додаткової угоди позивач припинив подальшу оплату послуг зберігання зерна за договором № 124 від 13.07.2015 р., не сплатив борг за вказаним договором в розмірі 269184,00 грн., який виник до моменту укладення спірної додаткової угоди.

Крім того, не звертався до відповідача із заявами про відвантаження чи переоформлення зерна, зазначеного у спірній додатковій угоді, а також не вчиняв будь - яких інших дій щодо розпорядження цим зерном чи його повернення після закінчення терміну зберігання договору № 124 від 13.07.2015 р.

Вказані обставини свідчать про прийняття та схвалення позивачем правових наслідків укладання оскаржуваної додаткової угоди, на підставі якої були припинені зобов`язання позивача щодо оплати послуг за договором № 124 на суму 269184,00 грн., а зерно пшениці 6-го класу у кількості 70 т 100 кг із власності позивача перейшло у власність відповідача.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовлено.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 05.02.2020 р.

Суддя В.І.Пінчук