Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1223/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Народицьке спеціалізоване лісове господарство" (смт.Народичі, Житомирська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРТ СА" (м.Малин, Житомирська область)

про стягнення 11322,39грн.

Державне підприємство "Народицьке спеціалізоване лісове господарство" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРТ СА" про стягнення 11322,39грн з яких: 8878,40грн основного боргу, 632,68грн 3% річних та 1811,31грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 12.12.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.12.2019 відкладено підготовче засідання на 13.01.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.01.2020 судом закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1223/19 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 27.01.2020.

Представник позивача в судове засідання 27.01.2020 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової кореспонденції (а.с.47).

Відповідач в судове засідання повноважного представника не направив. Поштове відправлення з копією ухвали Господарського суду Житомирської області від 13.01.2020, яке направлялось на юридичну адресу відповідача, а саме: 11600, Житомирська область, м .Малин, вул.Неманихіна, буд. 3, повернулось до суду із зазначенням підстави невручення: "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

Суд також враховує, що ухвали суду від 25.11.2019 та від 12.12.2019, які направлялись за належною юридичною адресою відповідача, також були повернуті до суду не врученими, із зазначенням підстави невручення: "за закінченням терміну зберігання" (а.с.26-29,33-36).

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" та "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" свідчить, що рішення не вручено з причин, що не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив процесуальні дії, а отже судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом Житомирської області.

Сторони не скористалися передбаченим Господарським процесуальним кодексом України правом на участь представників у судовому засіданні, хоча, у відповідності до ст.ст.120, 242 Господарського процесуального кодексу України, належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Клопотань про щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні представників сторін до суду не надходило.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки сторін в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

З огляду на те, що неявка в засідання суду представників сторін та неподання відповідачем письмового відзиву, не перешкоджають розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач посилається на те, що між Державним підприємством "Народицьке спеціалізоване лісове господарство" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФАРТ СА" (далі - покупець) була досягнута усна домовленість, за умовами якої постачальник зобов`язався поставити покупцю лісопродукцію, а покупець, у свою чергу, прийняти та оплатити визначену в товарно-транспортних накладних вартість поставленого товару.

Як зазначає позивач у позовній заяві, ним на виконання умов усної домовленості, було відпущено відповідачу, а відповідачем прийнято лісопродукцію на загальну суму 53678,40грн на підставі наступних товарно-транспортних накладних:

- №406623 від 06.07.2017 на суму 28060,16 грн,

- №443060 від 21.06.2017 на суму 25618,24грн.

За даними позивача, відповідач за отриману лісопродукцію розрахувався частково на суму 44800,00грн, на підтвердження чого надав платіжні доручення №1077 від 13.06.2017 та №1100 від 04.07.2017 (а.с.42-43).

02.04.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією №6пр/2, згідно якої вказав про наявність заборгованості відповідача на суму 8878,40грн та просив провести повний розрахунок з позивачем за отриману продукцію. Однак, відповідач відповіді на зазначену претензію не надав, розрахунки з позивачем в повному обсязі не провів. Також позивачем надано акти звіряння взаємних розрахунків станом на 28.03.2019 та 19.11.2019. Вказані акти відповідачем не підписані.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманої продукції у повному обсязі не виконав, заборгованість за фактично наданий товар складає 8878,40грн, яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути в відповідача за прострочення виконання зобов`язання 632,68грн 3% річних, 1811,31грн інфляційних втрат.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК України).

Як зазначено у ч.5 ст.267 ГК України у договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Стаття 664 Цивільного кодексу України визначає момент виконання обов`язку продавця передати товар покупцю.

У ч.1 ст.664 ЦК України зазначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар або надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На підтвердження відпущення відповідачу лісопродукції на суму 53678,40грн позивач надав до матеріалів справи товарно-транспортні накладні №443060 від 21.06.2017 на суму 25618,24грн та №406623 від 06.07.2017 на суму 28060,16грн (а.с.22-23).

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В силу частини 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей відноситься, зокрема, накладна, форма якої є типовою формою первинного обліку, затвердженою відповідними нормативно-правовими актами.

Видаткова накладна є двостороннім документом, яка підписується обома сторонами договору, скріплюється печаткою і повинна передбачати та конкретизувати основні умови поставки/передачі товару згідно договору.

За вказаних обставин, факт здійснення господарської операції, а саме поставки товару відповідачу, повинен підтверджуватися належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За визначенням п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п.10.8., 10.10. вищевказаних Правил, у товарно-транспортній накладній зазначається прізвище, ім`я, по батькові представника Замовника та документ, згідно з яким він уповноважений супроводжувати вантаж. За домовленістю сторін водій може виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора).

Товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів яка може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми наведеної в п.7 вказаних Правил, за умови наявності в ній інформації, про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора (п.11.1. Правил).

За п.11.4., 11.5. Правил, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

В п.11.6. Правил визначено, що перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Відтак, саме товарно-транспортна накладна є тим первинним документом, який має підтвердити факт отримання замовником того чи іншого товару. При цьому, товарно-транспортна накладна має містити прізвище, ім`я, по батькові представника замовника та документ, згідно з яким він уповноважений супроводжувати/отримаувати вантаж. Товарно-транспортна накладна має містити, у тому числі, інформацію щодо прізвища та підпис відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

У судовому засіданні судом досліджено оригінали наданих позивачем до справи товарно-транспортних накладних №443060 від 21.06.2017 на суму 25618,24грн та №406623 від 06.07.2017 на суму 28060,16грн на предмет їх відповідності вимогам, що ставляться до первинного документа та встановлено, що:

- ТТН № 406623 від 06.07.2017 містить: назву документа - Товарно транспортна накладна при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН ліс); дату складання - 06.07.2017; найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора - ФОП Лисенко С.В., водій - ОСОБА_1 , вантадоодержувач - ТОВ "ФАРТ СА"; найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки - вид вирубки СРВ, порода сосна, довжина, діаметр; ціну та суму, всього відпущено: 234 шт., V:45,258м., сума 23383,47грн (без ПДВ), разом 28060,16грн; автомобіль Рено держ.№АМ 21 34 ВТ, причіп держ.№АМ НОМЕР_1 ; пункт навантаження: Кліщівське лісництво Франко-Проміжний, пункт розвантаження: с. Мирча.

В графі "Деревину відпустив" зазначено "старший майстер ОСОБА_2 " та міститься підпис його підпис.

В графі "Прийняв до перевезення" зазначено водій ОСОБА_1 та міститься його підпис. До вказаної товарно-транспортної накладної складено додаток в якому зазначено аналогічні реквізити та підписи.

- ТТН 406623 від 21.06.2017 містить: назву документа - Товарно транспортна накладна при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН ліс); дату складання документа - 21.06.2017; найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника - ФОП Лосенко, водій - ОСОБА_3 , вантадоодержувач - ТОВ "ФАРТ СА"; найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки - вид вирубки СЛР, порода сосна, довжина, діаметр, кількість; ціну та суму, всього відпущено 162 шт., V:41,424м3., сума 21348,53грн (без ПДВ), разом 25618,24 грн.; автомобіль ДАФ держ.№ НОМЕР_2 ВТ, причіп держ.№ НОМЕР_3 ; пункт навантаження: Радчанський нижній склад, Нижній, пункт розвантаження: с.Мирча.

В графі "Деревину відпустив" зазначено "майстер нижнього складу ОСОБА_4 " та міститься його підпис.

В графі "Прийняв до перевезення" зазначено водій ОСОБА_3 та міститься його підпис. До вказаної товарно-транспортної накладної складено додаток в якому зазначено аналогічні реквізити та підписи.

Натомість, у вказаних накладних, в графах "Деревину одержав" відсутній підпис особи вантажоодержувача (ТОВ "ФАРТ СА"), яка одержала зазначений у товарно-транспортних накладних товар. Графи "за дорученням від _____ 20__ року ___" також незаповнені і товарно-транспортні накладні не містять відтисків печатки, як підприємства позивача, так і підприємства відповідача.

Згідно з Правилами, водій може виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора), однак виконання водієм такого обов`язку має відбуватися за погодженням сторін.

В матеріалах справи відсутні докази того, що сторонами (позивачем та відповідачем) погоджено покладення на водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 обов`язків експедитора по доставці відповідачу - ТОВ "ФАРТ СА" товару зазначеного в ТТН №443060 від 21.06.2017 на суму 25618,24грн та №406623 від 06.07.2017 на суму 28060,16грн. Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач уповноважував водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на отримання від імені ТОВ "ФАРТ СА" у Державного підприємства "Народицьке спеціалізоване лісове господарство" вантажу зазначеного у вказаних товарно-транспортних накладних (договір перевезення, довіреність тощо).

Згідно з п.14.4. Правил, остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться замовником на підставі рахунку перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних. Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних.

Доказів того, що перевізником було виписано замовнику рахунки на оплату товару з доданням товарно-транспортних накладних не пізніше 3-х днів після виконання перевезень, матеріали справи не містять.

Таким чином, подані позивачем товарно-транспортні накладні №443060 від 21.06.2017 та №406623 від 06.07.2017 не підтверджують факт отримання відповідачем товару на суми 25618,24грн та 28060,16грн відповідно, оскільки останні не підписані відповідачем, а також позивачем не доведено факт наявності у водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повноважень на отримання від позивача товару для доставки його саме відповідачу.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень №1077 від 13.06.2017 та №1100 від 04.07.2017 (а.с. 42-43), які за твердженням позивача є доказом здійснення відповідачем часткової оплати за доставку товару на суму 44800,00грн за ТТН, на які позивач посилається у позові, не вбачається за який саме період поставки та за якими рахунками були вчинені дані оплати. До того ж вказані проплати не можуть беззаперечно свідчити про прийняття відповідачем виконання за товарно-транспортними накладними, оскільки дані оплати були здійснені до того як позивачем були виписані товарно-транспортні накладні на які він посилається як підставу поставки товару.

На підтвердження факту поставки лісопродукції на загальну суму 53678,40грн та наявність у відповідача заборгованості за поставку вищевказаного товару, позивач надав також акти звірки взаємних розрахунків станом на 28.03.2019 та 19.11.2019 (а.с.40,41), в яких відображено операції по продажу продукції 21.06.2017 та 06.07.2017 та проведенню оплат. Кінцеве сальдо складає 8878,40грн. Даний акт підписано лише представником позивача та його підпис скріплено печаткою підприємства. Зі сторони ТОВ "ФАРТ СА" даний акт підпису та печатки не містить.

Проте, вказані обставини не можуть засвідчувати належним чином виконання позивачем поставки товару та прийняття у встановленому порядку відповідачем поставленої деревини, що, відповідно до вимог чинного законодавства, могло б бути підставою для здійснення відповідних розрахунків з позивачем на вказану суму, з огляду на те, що акт звірки розрахунків не є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" та належним доказом для підтвердження проведеної тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання цивільних прав та обов`язків; не може підтверджувати наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін. Тому, акт звірки взаємних розрахунків може оцінюватись судом як письмовий доказ лише в сукупності з первинними документами, що беззаперечно підтверджують зазначені в акті наданих послуг.

Акт звірки є документом, за яким звіряють бухгалтерський облік операцій, він не є за своєю правовою природою первинним документом та сам по собі не породжує будь-яких прав та обов`язків сторін (така позиція викладена зокрема, у постанові КГС у складі ВС від 27.08.2018 у справі №916/43/18).

Тобто, акт звірки розрахунків має інформаційний характер та має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Відображена у наданому позивачем акті звірки суми боргу не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо.

Таким чином, за відсутності належних первинних бухгалтерських документів, посилання позивача на вищезазначені акти взаємозвірки не можуть бути прийняті до уваги судом.

Будь-яких інших доказів в яких було б зафіксовано факт отримання відповідачем 21.06.2017 товару на суму 25618,24грн та 06.07.2017 та на суму 28060,16грн матеріали справи не містять.

За таких обставин суд вважає, що за поданими до матеріалів справи доказами, позивачем не доведено факт поставки відповідачу товару за товарно-транспортними накладними №443060 від 21.06.2017, №406623 від 06.07.2017 та наявність станом на час звернення з позовом у даній справі, заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 8878,40грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРТ СА" заборгованості в сумі 8878,40грн та, у зв`язку з цим, і відсутність підстав для стягнення 3% річних в сумі 632,68грн, інфляційних в сумі 1811,31грн нарахованих на заборгованість в сумі 8878,40грн.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини у сукупності, у позові Державного підприємства "Народицьке спеціалізоване лісове господарство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРТ СА" про стягнення 11322,39грн, з яких: 8878,40грн основного боргу, 632,68грн 3% річних та 1811,31грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства "Народицьке спеціалізоване лісове господарство" (11401, Житомирська область, смт.Народичі, вул.Свято-Миколдаївська, 129, код. ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРТ СА" (11600, Житомирська область, м.Малин, вул.Неманихіна, буд.3, код. ЄДРПОУ 3879158) про стягнення 8878,40грн основного боргу, 632,68грн 3% річних та 1811,31грн інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.02.20

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1- у справу;

2-3- сторона (рек. з пов.)