ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/285/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М., розглянувши заяву Компанії Megapolis Ukraine Investment Limited (Республіка Кіпр, Нікосія, 2406, Егкомі, Ледра Бізнес Центр, Посейдонос, 1) про забезпечення позову за вх.№2-134/20 від 04.02.2020р. по справі №916/285/20

За позовом: Компанії Megapolis Ukraine Investment Limited (Республіка Кіпр, Нікосія, 2406, Егкомі, Ледра Бізнес Центр, Посейдонос, 1)

до відповідача 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 1)

про солідарне стягнення 5960000 доларів США

ВСТАНОВИВ:

04.02.2020р. Компанія Megapolis Ukraine Investment Limited звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Волиньтабак", в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у сумі 5 960 000 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про підписання 10 листопада 2010 року між ТОВ "Волиньтабак" та компанією "Мегаполіс Холдінгз Оверсіз Лімітед" Меморандум про придбання бізнесу ТОВ "Волиньтабак".

За умовами Меморандуму ТОВ "Волиньтабак" прийняло на себе безвідкличне зобов`язання щодо продажу на користь компанії «Мегаполіс Холдінгз Оверсіз Лімітед» свого бізнесу з оптового продажу тютюнових виробів на території України, який ґрунтувався на прямих контрактах з виробниками тютюнової продукції, вказаних в п.1.2 Меморандуму.

У відповідності до п.1.3 Меморандуму сторони домовились про продаж бізнесу шляхом продажу на користь компанії "Мегаполіс Холдінгз Оверсіз Лімітед" 100% статутного капіталу спеціально створеного ТОВ "Мега Дистриб`юція", яке, у відповідності до п.1.4 Меморандуму, мало отримати ліцензію на оптову торгівлю тютюновими виробами та перейняти на себе від ТОВ "Волиньтабак" всі правовідносини з виробниками тютюнових виробів та всі правовідносини з покупцями тютюнових виробів.

Пунктом 1.5. Меморандуму сторони визначили, що вартість 100% статутного капіталу створеного ТОВ "Мега Дистриб`юція" становитиме 5 960 000 доларів США в разі переходу до цієї компанії всього бізнесу ТОВ "Волиньтабак" з оптового продажу тютюнових виробів.

Меморандум від імені ТОВ "Волиньтабак" було підписано його бенефіціарним власником - паном ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2.1 (к) Меморандум ТОВ "Волиньтабак" в особі пана ОСОБА_1 прийняло на себе наступне зобов`язання: без згоди компанії "Megapolis Ukraine Investment Limited" протягом 10 років не здійснювати діяльність з оптової реалізації тютюнових виробів на території України структурами ТОВ "Волиньтабак", або його афільованими структурами, незалежно від часу їх створення.

На виконання Меморандуму 06 грудня 2010 року між ОСОБА_1 в якості продавця та компанією "Мегаполіс Холдінгз Оверсіз Лімітед" в якості покупця було укладено договір купівлі-продажу 100% частки у статутному капіталі ТОВ "Мега Дистриб`юція".

Відповідно до п.6.2 Додатку А (Гарантії) до договору купівлі-продажу частки, ОСОБА_1 безвідклично гарантував компанії "Мегаполіс Холдінгз Оверсіз Лімітед", що належним чином та у повному обсязі виконає та забезпечить виконання всіх передбачених Меморандумом зобов`язань ОСОБА_1 та ТОВ «Волиньтабак» у встановлені Меморандумом строки і порядку.

Набувши у власність 100% частки ТОВ "Мега Дистриб`юція", компанія "Мегаполіс Холдінгз Оверсіз Лімітед" приєднала ТОВ "Мега Дистриб`юція" до ТОВ "Мегаполіс-Україна", яке в подальшому змінило назву на ТОВ "ТЕДІС Україна".

Натомість, як вказує позивач, 09 січня 2020 року права за договором купівлі-продажу частки та права за Меморандумом були відступлені від "Мегаполіс Холдінгз Оверсіз Лімітед" до компанії Megapolis Ukraine Investment Limited.

Як вказує позивач, відповідно до публічних даних, розміщених на офіційному сайті Державної фіскальної служби України, компанії стало відомо, що ТОВ "Волиньтабак" 29.01.2015р. отримало ліцензію №300016 на оптову торгівлю тютюновими виробами строком дії до 29.01.2020.

Ліцензію на оптову торгівлю тютюновими виробами було отримано також Товариством з обмеженою відповідальністю "Гличина-табак", єдиним учасником якого є ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 .

Наведене свідчить про порушення відповідачем зобов`язань, обумовлених п.2.1 Меморандуму (не займатися особисто або через афільовані структури оптовою торгівлею тютюновими виробами протягом 10 років), що в силу приписів пунктів 6.2, 6.8, 6.9 договору купівлі-продажу частки є беззаперечною підставою для повернення грошових коштів у сумі 5 960 000 доларів США, отриманих Продавцем від Покупця за Договором купівлі-продажу частки.

Одночасно із позовною заявою до Господарського суду Одеської області Компанією Megapolis Ukraine Investment Limited (Республіка Кіпр, Нікосія, 2406, Егкомі, Ледра Бізнес Центр, Посейдонос, 1) подано заяву про забезпечення позову за вх.№2-134/20, згідно якої позивач просить суд накласти арешт в межах суми позову на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , включаючи, але не обмежуючись:

- грошові кошти в будь-яких банках України;

- квартиру, загальною площею 150,9 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- частку в статутному капіталі в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр логістики та дистриб`юції" в розмірі 2 500 000 грн, що належить ОСОБА_1 ;

- частку в статутному капіталі в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Галичина-табак" в розмірі 50 000 000 грн, що належить ОСОБА_2 ;

- складське приміщення №2 /літер у-2/, загальною площею (кв.м): 3661.7, адреса: Волинська область АДРЕСА_3 м АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр логістики та дистриб`юції";

- складське приміщення №1 /літер у-1/, загальною площею (кв.м): 6077.2, адреса: Волинська область, м. Луцьк, вулиця Карбишева, будинок 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр логістики та дистриб`юції";

- адміністративно-побутові приміщення /літер у-4/, загальною площею (кв.м): 1123.4, адреса: Волинська обл., м. Луцьк, вулиця Карбишева, будинок 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр логістики та дистриб`юції";

- складські приміщення з адміністративно-побутовими приміщеннями /літери и-4/, загальною площею (кв.м): 4899, адреса: Волинська область, м.Луцьк, вулиця Карбишева, будинок 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр логістики та дистриб`юції".

Крім того, позивач також просить суд накласти арешт в межах суми позову на майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак".

Заявник вважає, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Позивач звертає увагу суду на те, що з публікацій в засобах масової інформації вбачається, що ОСОБА_1 підозрювався в тому, що, «перебуваючи в 2010 - 2014 роках на посаді голови аукціонного комітету з продажу нафти, газового конденсату, скріпленого газу та вугілля, протиправно заволодів майном ПАТ "Укргазвидобування" і ПАТ "Укрнафта", більше 50% яких належить державі, а саме виробленим ними скріпленим газом на суму більш ніж 2 млрд грн».

Окрім цього, як вказує позивач, в іншому повідомленні того ж сайту, датованому 2016 роком, значиться наступне: "Голосіївський районний суд Києва заарештував екс-заступника міністра економічного розвитку в уряді Миколи Азарова Олександра Сухомлина з альтернативою застави в 100 мільйонів гривень. Про це 11 червня на брифінгу в Києві заявив генеральний прокурор України Юрій Луценко, повідомляє "112 Україна". З п`ятниці на суботу, 11 червня, в Голосіївському районному суді Києва громадянин Сухомлин був заарештований з імовірною заставою, якої вимагає від нас закон - 100 мільйонів гривень", - сказав він. Луценко зазначив, що Сухомлин звинувачується за ст. 255 КК "Створення злочинного угрупування" і ст. 191, ч. 5 КК "Розкрадання державної власності в особливо великих розмірах".

Наведене, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач, отримавши відомості про відкриття провадження у справі за даним позовом, неминуче вживатиме заходів з відчуження своїх активів, приховування грошових коштів, вживатиме інші заходи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення.

Розглянувши заяву Компанії Megapolis Ukraine Investment Limited про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України та багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору та обов`язково належить відповідачу.

Поряд з цим, при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Оцінюючи вимоги позивача щодо накладення арешту на частку в статутному капіталі в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Галичина-табак" в розмірі 50 000 000 грн, що належить ОСОБА_2 , яка за твердженням позивача, є дружиною ОСОБА_1 , а також на складське приміщення №2 /літ. У-2/, загальною площею (кв.м): 3661.7, складське приміщення №1 /літ. У-1/, загальною площею (кв.м): 6077.2, адміністративно-побутові приміщення /літ. У-4/, загальною площею (кв.м): 1123.4, складські приміщення з адміністративно-побутовими приміщеннями /літ. У-4/, загальною площею (кв.м): 4899, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , та належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр логістики та дистриб`юції", суд зазначає, що відповідні заходи забезпечення позову відносно означених осіб не відповідають змісту ст. 137 ГПК України, оскільки майно, на яке позивач просить накласти арешт, не належить фактично відповідачу ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ч.1 ст.80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Частинами 1 та 2 ст. 83 Цивільного кодексу України встановлено, що юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. При цьому, товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до положень ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників визначається Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Так, відповідно до положень ст.3 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном. Товариство не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.

З огляду на викладене, враховуючи, що частка в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Галичина-табак" у розмірі 50 000 000 грн, на яку просить позивач накласти арешт, належить ОСОБА_2 , що позивачем жодним чином не заперечується, а також приписи Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", якими визначено, що товариство не відповідає за зобов`язаннями свої учасників, задоволення таких вимог фактично призведе до порушення (обмеження) прав та охоронюваних інтересів ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр логістики та дистриб`юції", які не є учасниками даної справи.

Надаючи оцінку вимогам позивача щодо накладення арешту на грошові кошти, квартиру, загальною площею 150,9 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , та частку в статутному капіталі в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр логістики та дистриб`юції" в розмірі 2 500 000 грн, що належать ОСОБА_1 , суд вказує наступне.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач вважає, що відповідачем будуть вживатися заходи з відчуження своїх активів, приховування грошових коштів, а також інші заходи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення.

Фактично, як вбачається із тексту заяви про забезпечення позову, позивач дійшов таких висновків, спираючись на публікації в засобах масової інформації, датовані 2016 роком.

Поряд з цим, суд зазначає, що наведені позивачем публікації в засобах масової інформації, датовані 2016 роком, не є належним доказом для застосування обраних позивачем заходів забезпечення позову, оскільки жодним чином не свідчать про намір ОСОБА_1 здійснити дії щодо відчуження належних йому активів та грошових коштів.

Аналізуючи в цілому такі вимоги, суд зазначає, що заявником не доведено жодними доказами вчинення відповідачем дій, спрямованих на виведення або зменшення грошових коштів на його рахунках.

Не подано позивачем також і жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчиняє будь-які дії, спрямовані на відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр логістики та дистриб`юції", або здійснює підготовку до вчинення таких дій.

Відсутні в матеріалах заяви про забезпечення позову також докази, що свідчать про наміри ОСОБА_1 щодо продажу належного йому на праві власності нерухомого майна.

При цьому суд зауважує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, належна ОСОБА_1 на праві приватної власності квартира АДРЕСА_5 , обтяжена арештом, що свідчить про наявність заборони на право розпоряджатися майном, а отже відсутні обґрунтовані підстави вважати, що таке майно буде відчужено у найближчий час.

Враховуючи означене, суд зазначає, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18, від 12.06.2019 у справі №909/19/19.

Поряд з цим, суд також зазначає, що заява Компанії Megapolis Ukraine Investment Limited про забезпечення позову не містить взагалі жодних обґрунтувань про необхідність вжиття заходів забезпечення позову відносно іншого відповідача ТОВ "Волиньтабак", а також навіть посилань на докази, які свідчать про наміри останнього відчужити належне йому майно чи грошові кошти з метою уникнення обов`язку виконання рішення суду.

Враховуючи означене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Компанії Megapolis Ukraine Investment Limited, оскільки остання не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку про неможливість або утруднення виконання рішення суду у майбутньому у разі невжиття таких заходів.

Керуючись ч.6 ст.140, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Компанії Megapolis Ukraine Investment Limited про забезпечення позову за вх.№2-134/20 від 04.02.2020р по справі №916/285/20.

Ухвала набирає законної сили 06 лютого 2020 р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали Господарського суду Одеської області.

Суддя Ю.М. Щавинська