ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1577/19
Південно західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Бєляновського В.В., Лавриненко Л.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників сторін:

від АТ «Укртрансгаз» - адвокат Ганченко М.О., довіреність № 1-2011 від 27.12.2019;

від ПАТ «Одеський припортовий завод» - адвокат Цимбал С.Ю., ордер серії ОД № 404197, від 10.11.2019;

Інші представники учасників провадження по справі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод»

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019

суддя Бездоля Ю.С.

час та місце ухвалення 14:12:04 год. м.Одеса

повний тест рішення складено 23.10.2019

по справі № 916/1577/19

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Одесагаз»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз»

про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно та стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» про повернення безпідставно набутого майна у вигляді природного газу та стягнення 437879530,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю правових підстав для відбору відповідачем природного газу з газотранспортної системи позивача понад встановлені обсяги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.07.2019 залучено Публічне акціонерне товариство «Одесагаз» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.07.2019 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 266 392 761,62 грн. вартості природного газу та 204 528,87 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Господарським судом Одеської області встановлено, що у червні 2016 року відповідач відібрав з газотранспортної системи 53 253,949 тис.куб.м. природного газу без наявності для цього правових підстав.

Відповідачем не спростований факт відібрання у червні 2016 року спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м., та не спростований факт відсутності у нього правових підстав для відібрання з ГТС спірного обсягу природного газу.

Заперечення відповідача щодо того, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України через те, що позивач не є власником спірного майна, спростовуються матеріалами справи, зокрема, положеннями укладеного між ПАТ НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз» договору від 30.05.2016 про закупівлю природного газу з урахуванням змін та доповнень до нього, та підписаними в рамках цього договору актами приймання-передачі.

Посилання відповідача на необхідність стягнення природного газу в рамках компенсації послуг балансування, відхилені місцевим господарським судом, оскільки попередньо позивач намагався стягнути вартість спірного обсягу відібраного з системи ГТС у червні 2016 року відповідачем природного газу в якості компенсації послуг балансування, між тим, при розгляді господарськими судами справи №916/2090/16 судами встановлено, що договір № від 17.12.2015 є неукладеним, оскільки сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому, такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін, а отже не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення в якості послуг балансування вартості спірного обсягу газу на підставі цього договору від 17.12.2015.

Доводи відповідача щодо наявності у нього правових підстав для відібрання у червні 2016 року з ГТС спірного обсягу природного газу на підставі діючого договору № від 24.12.2014 господарським судом оцінено критично, оскільки до предмету вказаного договору не входить надання послуг балансування, а самі послуги балансування у спірному сенсі були запроваджені новим кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015, який на момент укладення договору № від 24.12.2014 ще не був прийнятий та не набрав законної сили.

Вартість спірного обсягу природного газу, безпідставно набутого відповідачем у червні 2016 року з ГТС у розмірі 53253,949 тис.куб.м. підтверджено висновком експерта від 02.09.2019 №ГС150801, яким встановлено, що вартість в Україні 1 тис.куб.м. природного газу з ПДВ станом на 30.08.2019 становила 5002,31 грн.; вартість природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м. станом на 30.08.2019 становила 266392761,622 грн. з ПДВ.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 у справі №916/1577/19 скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

Щодо порушень судом першої інстанції норм матеріального права, Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» зазначає наступне.

Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про застосування до спірних відносин положення ст.ст. 1212 - 1214 Цивільного кодексу України.

Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» зазначає, що місцевим господарським судом не було враховано, що 24 грудня 2014 року між АТ «Укртрансгаз», в особі заступника директора з виробництва Філії УМГ «Прикаргіаттрансгаз» та ПАТ «Одеський припортовий завод» - укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № , відповідно до умов якого АТ «Укртрансгаз» зобов`язалось надати ПАТ «Одеський припортовий завод» послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами природного газу ПАТ «Одеський припортовий завод» від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а ПАТ «Одеський припортовий завод» зобов`язався внести плату за надані послуги в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Договір № від 24 грудня 2014 року - на час виникнення спірних правовідносин не припиняв свою дію та виконувався сторонами, що встановлено постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20 березня 2019 року по справі № 916/2090/16 між ти ми ж сторонами та підтверджується:

- укладеними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, в тому числі, але не виключно актом № 06-16- від 30 червня 2016 року, підписаний без заперечень та зауважень як АТ «Укртрансгаз» так і ПАТ «Одеський припортовий завод»;

- платіжними дорученнями, які підтверджують оплату таких послуг, в тому числі платіжні доручення № 4500 від 08 червня 2016 року, № 4697 від 14 червня 2016 року, № 4906 від 21 червня 2016 року, .№ 5097 від 29 червня 2016 року, у реквізитах «призначення платежу» яких зазначено «оплата за послуги з транспортування природного газу в червні 2016 р. згідно з договором № від 24.12.2014».

Скаржник також зазначає, що судом не було враховано й той факт, що в даному випадку правовою підставою для здійснення АТ «Укртрансгаз» як фізичного так і комерційного балансування є нормативно-правовий акт, а зокрема Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2493, а також положення Закону України «Про ринок природного газу», Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно з положенням пункту 1 глави 1 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин. одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Так, скаржник зазначає, що положення Кодексу газотранспортної системи щодо балансування дає підстави вважати, що викладені норми мають імперативний характер та с обов`язковими для застосування у відносинах, що виникли на підставі Договору на транспортування природного газу, оскільки падання послуг з балансування перебуває у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу.

Саме ж застосування положень нормативно-правового акта не змінює природу правових відносин між Позивачем та Відповідачем, які по своїй суті є договірними.

Як наслідок, норми матеріального права, передбачені ст. ст. 1212 - 1214 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до виниклих між АТ «Укртрансгаз» та ГІАТ «Одеський припортовий завод» правовідносин.

Щодо порушень судом першої інстанції норм процесуального права, Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» зазначає наступне.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про врахування висновку експерта Жукової О.В. під час вирішення питання про вартість спірного обсягу природного газу, оскільки відповідно до абз. 2 п. 1.3.Розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, питання про встановлення вартості об`єкта дослідження на території України - відноситься до питань товарознавчої експертизи.

Як зазначає скаржник, судовий експерт Жукова Олена Вікторівна - не є фахівцем державних спеціалізованих установ, має свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 1529 (дійне до 08 вересня 2020 року), що має право на проведення економічної експертизи (бухгалтерського та податкового обліку фінансово-господарської діяльності; фінансово-кредитних операцій).

Отже, за твердження скаржника надані по тексту висновку експерта Жукової О.В. за результатами проведення судово-економічної експертизи від 02 вересня 2019 року № ГС150801, яким визначено вартість в Україні 1 тис. куб. метрів природного газу станом на 30.08.2016, вартість в Україні 53 253,949 тис. куб. метрів природного газу станом на 30.08.2016 не відповідає завданням економічної експертизи та не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження ринкової вартості природного газу.

Скаржник, зазначає, що враховуючи умови Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № від 24 грудня 2014 року, положення Закону України «Про ринок природного газу», положення Кодексу газотранспортної системи та дії АТ «Укртрансга» направлені на забезпечення необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точку входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точки виходу можливо кваліфікувати як дії направлені на здійснення фізичного та комерційного балансування.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.

19.12.2019 до суду апеляційної інстанції Акціонерне товариство «Укртрансгаз» надало відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 у справі № 916/1577/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» зазначає, що відповідач у червні 2016 року мав у газотранспортній системі Позивача лише 100,000 тис. куб. м. природного газу, що були поставлені Відповідачу у віртуальній точці газотранспортної системи його постачальником - ТОВ «ЕСКО-ПІВНІЧ».

На підставі такого, Відповідач мав підстави для відбору з газотранспортної системи через газорозподільну систему ПАТ «Одесагаз» природного газу лише в обсязі 100,000 тис. куб. метрів.

Однак, незважаючи на наявність у Відповідача підстав для відбору природного газу з газотранспортної системи в червні 2016 року лише в обсязі 100,000 тис. куб. м., в дійсності Відповідач у такому періоді безпідставно відібрав природний газ в обсязі 53 353,949 тис. куб. м., що на 53 253,949 тис. куб. м. природного газу більше, ніж у Відповідача було в наявності в газотранспортній системі в такому періоді.

Заперечення відповідача щодо того, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України через те, що позивач не є власником спірного майна, спростовуються матеріалами справи, зокрема, положеннями укладеного між ПАТ НАК Нафтогаз України та ПАТ Укртрансгаз договору від 30.05.2016 про закупівлю природного газу з урахуванням змін та доповнень до нього та підписаними в рамках цього договору актами приймання-передачі».

Таким чином, вищевикладене спростовує безпідставні твердження Відповідача та підтверджує правомірність і обґрунтованість застосування судом ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Позивач, зазначає, що наданий експертний висновок від 02.09.2019 №ГС150801 відповідає встановленим вимогам законодавства, а саме: містить дані експерта передбачені ч. 6 ст. 98 ГПК України, обґрунтовану відповідь на всі поставлені експерту питання, а тому наданий Позивачем висновок є належним та допустимим доказом.

Враховуючи вищевикладене, зміст оскаржуваного Відповідачем рішення свідчить про те, що суд виніс законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивач стверджує, що апеляційна скарга Відповідача та доводи якими вона обґрунтовується, є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим така апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 у справі № 916/1577/19.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 призначено справу № 916/1577/19 до розгляду на 23.01.2020 о 15:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 у справі № 916/1577/19 на термін, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, пов`язаних з належним повідомленням учасників справи про час та місце проведення наступного судового засідання. Оголошено перерву у судовому засіданні до 03.02.2020 о 16:00 год.

В судовому засіданні 03.02.2020 представник позивача надав пояснення, в яких заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача 03.02.2020 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 скасувати.

Інші представники учасників провадження по справі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2014 між ПАТ «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (замовник) укладено договір №, відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Згідно з п.1.2 договору річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає до 1281000 тис.куб.м. на суму 380918160 грн.

Згідно з п.11.1 договору останній набрав чинності з 01.01.2015 та укладений на строк до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за послуги - до їх повного здійснення.

В подальшому, 19.03.2015 між ПАТ «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (замовник) укладено додаткову угоду №1 до договору № від 24.12.2014, відповідно до якої сторони домовились про наступне: з 01.04.2015 тариф на послуги на транспортування природного газу по магістральних трубопроводах для споживачів України, визначений постановою НКРЕ від 03.03.2015 №503 і складає 516,84 грн., в т.ч. ПДВ 86,14 грн., за 1000 куб. м.; дана додаткова угода набирає чинності з 01.04.2015.

17.12.2015 між ПАТ «Укртрансгаз» (оператор) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (замовник) укладено договір № транспортування природного газу, відповідно до умов якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Згідно з розділом 2 договору за цим договором оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. Послуги надаються на умовах, визначених у кодексі з урахуванням особливостей передбачених цим договором. Послуги, які можуть бути надані змовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї. Обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка і (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору. Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог кодексу. Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів. Додатки 1,2,3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу.

У відповідності до п.п. 9.3-9.5 договору базова ціна газу визначається оператором відповідно до кодексу, оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті. Оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів. Розбіжності щодо вартості послуг балансування підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість послуг балансування, яку замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений пунктом 9.4 цього договору, визначається за даними оператора.

За п.п. 17.1-17.2 договору останній набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

19.05.2016 за вих.№2026 ПАТ «Одеський припортовий завод» подав позивачу місячну номінацію на обсяг 100 тис.куб.м. природного газу. Вказаний обсяг був фактично узгоджений.

Матеріали справи свідчать, що у червні 2016 року позивачем було відібрано 53353,949 тис.куб.м., що підтверджується відповідним звітом ПАТ «Одесагаз» за фактичні обсяги розподілу природного газу до постачальниках за червень 2016 року, обставинами, встановленими у господарській справі №916/2090/16 та відповідачем не спростовано. При цьому, на підтвердження наявності правових підстав для відбору різниці спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м. відповідач послався на відповідні обставини постачання йому цього газу за рахунок виконання договору, укладеного між ПАТ «Одеський припортовий завод» та ТОВ ГК «Укргаз».

Так, 30.06.2016 між ТОВ ГК «Укргаз» (продавець) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (покупець) укладено договори №20/СН-248 та №20/СН-249 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця природний газ, приведений до стандартних умов, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ, в порядку та на умовах, визначених в договорі.

30.06.2016 між ТОВ ГК «Укргаз» (продавець) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (покупець) укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №20/СН-248 від 30.06.2018, відповідно до якої сторони домовились, зокрема, про наступне: продавець здійснює передачу покупцю по даному договору в червні 2016 року обсягу газу 30000 тис. куб. м.; ціна за одну тисячу кубічних метрів газу становить 5517,50 грн., крім того ПДВ 20% - 1103,50 грн., всього ціна з ПДВ 20% за 1000 куб. м. складає 6621 грн.; загальна вартість газу по даному договору складає 198630000 грн., в т.ч. ПДВ 33105000 грн.; оплата за газ проводиться покупцем грошовими коштами на банківський рахунок продавця шляхом перерахування грошових коштів в термін до 31.08.2016.

30.06.2016 між ТОВ ГК «Укргаз» (продавець) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (покупець) укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №20/СН-249 від 30.06.2018, відповідно до якої сторони домовились, зокрема, про наступне: продавець здійснює передачу покупцю по даному договору в червні 2016 року обсягу газу 22000 тис. куб. м.; ціна за одну тисячу кубічних метрів газу становить 5517,50 грн., крім того ПДВ 20% - 1115 грн., всього ціна з ПДВ 20% за 1000 куб. м. складає 6690 грн.; загальна вартість газу по даному договору складає 147180000 грн., в т.ч. ПДВ 24530000 грн.; оплата за газ проводиться покупцем грошовими коштами на банківський рахунок продавця шляхом перерахування грошових коштів в термін до 30.09.2016.

30.06.2016 між відповідачем та ТОВ ГК «Укргаз» були укладені додаткові угоди №1 до договорів №20/СН-248, №20/СН-249, якими сторони узгодили обсяг та вартість природного газу, який ТОВ ГК «Укргаз» зобов`язався поставити відповідачу, а саме: за договором №20/СН-248 від 30.06.2016 - 30000 тис.куб.м., за договором №20/СН-249 від 30.06.2016 22000 тис.куб.м.

Позивач на підтвердження його права власності на спірний обсяг газу надав до суду, зокрема, договір від 30.05.2016 про закупівлю природного газу №-ВТВ, укладений між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та ПАТ «Укртрансгаз» (покупець), відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві у травні-грудні 2016 року природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

У відповідності до п.3.1 договору від 30.05.2016 продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, газ ввезений на митну територію України) Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відповідно до його зовнішньоекономічних контрактів у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ. Газ, що передається продавцем покупцю за договором, пройшов митний контроль і випущений у вільне використання на митній території України. Право власності на газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ, після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Згідно з актами приймання-передачі, складеними та підписаними уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками, НАК «Нафтогаз України» передав, а ПАТ «Укртрансгаз» прийняв у червні 2016 року імпортований природний газ ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» для забезпечення балансування.

На підтвердження вартості спірного майна (обсягу відібраного відповідачем у червні 2016 року природного газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м.) позивач надав до суду висновок експерта від 02.09.2019 №ГС150801, яким встановлено, що вартість в Україні 1 тис.куб.м. природного газу з ПДВ станом на 30.08.2019 становила 5002,31 грн.; вартість природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м. станом на 30.08.2019 становила 266392761,622 грн. з ПДВ. При розгляді справи №916/2090/16 за позовом ПАТ «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод», судами встановлено наступні обставини:

- встановлений обсяг природного газу, який був відібраний ПАТ «Одеський припортовий завод» у червні 2016 року, а саме у розмірі 53353,949 тис.куб.м., з яких 100 тис.куб.м. були поставлені ПАТ «Одеський припортовий завод» на наявних у нього правових підставах;

- встановлений факт, що договір № від 17.12.2015 є неукладеним, оскільки сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому, такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін. Судами встановлено, що сторони продовжували виконувати умови договору № від 24.12.2014, що підтверджується укладеними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Неповернення відповідачем позивачу спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м., відібраного відповідачем з ГТС у червні 2016 року, та некомпенсація відповідачем позивачу вартості відібраного газу у спірному обсязі стали підставами для звернення позивача до господарського суду з позовом про повернення безпідставно набутого майна у вигляді природного газу та стягнення 437879530,57 грн. на підставі статей 1212 1214 ЦК України. Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевим господарським судом зазначено, що у червні 2016 року відповідач відібрав з газотранспортної системи 53253,949 тис.куб.м. природного газу без наявності для цього правових підстав.

Відповідачем не спростований факт відібрання у червні 2016 року спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м. та не спростований факт відсутності у нього правових підстав для відібрання з ГТС спірного обсягу природного газу.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції що відповідач відібрав з газотранспортної системи 53253,949 тис.куб.м. природного газу без наявності для цього правових підстав та застосування до спірних правовідносин ст.ст. 1212, 1214 ЦК України враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчать про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання

По - перше: як зазначено вище, 24 грудня 2014 року між АТ «Укртрансгаз», в особі заступника директора з виробництва Філії УМГ «Прикаргіаттрансгаз» та ПАТ «Одеський припортовий завод» - укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № . відповідно до умов якого АТ «Укртрансгаз» зобов`язалось надати ПАТ «Одеський припортовий завод» послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами природного газу ПАТ «Одеський припортовий завод» від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а ПАТ «Одеський припортовий завод» зобов`язався внести плату за надані послуги в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (падалі по тексту - Договір № від 24 грудня 2014 року).

Договір № від 24 грудня 2014 року - на час виникнення спірних правовідносин не припиняв свою дію та виконувався сторонами, що встановлено постановою Південно-західного апеляційного господарського сулу від 20 березня 2019 року по справі № 916/2090/16 та підтверджується:

- укладеними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, в тому числі, але не виключно актом № 06-16- від 30 червня 2016 року, підписаний без заперечень та зауважень як АТ «Укртрансгаз» гак і ПАТ «Одеський припортовий завод»;

- платіжними дорученнями, які підтверджують оплату таких послуг, в тому числі платіжні доручення № 4500 від 08 червня 2016 року, № 4697 від 14 червня 2016 року. № 4906 від 21 червня 2016 року, .№ 5097 від 29 червня 2016 року, у реквізитах «призначення платежу» яких зазначено «оплата за послуги з транспортування природного газу в червні 2016 р. згідно з договором № від 24.12.2014»

Умовами Договору № від 24 грудня 2014 року передбачена процедура врегулювання небалансу (позитивного та негативного), зокрема пунктом 6.3.9. Договору № від 24 грудня 2014 року на ПАТ «Одеський припортовий завод», яке замовляє послугу для транспортування газу власним споживачам, крім іншого, покладено обов`язок із здійснення балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу.

У разі відбору споживачами ПАТ «Одеський припортовий завод» в поточному місяці обсягів газу менше, ніж обсяг надходження газу ПАТ «Одеський припортовий завод» до магістральних трубопроводів, останній зобов`язується закачати до підземних сховищ газу (далі -ПСГ) у цьому поточному місяці надлишок ресурсів газу на умовах зберігання газу за наявності технічної можливості в АТ «Укртрансгаз».

У разі відмови ПАТ «Одеський припортовий завод» від закачування газу у ПСГ, АТ «Укртрансгаз» має право оформити в односторонньому порядку закачування газу ПАТ «Одеський припортовий завод» у ПСГ в обсязі різниці між обсягом надходження газу ПАТ «Одеський припортовий завод» та обсягом газу, поставленого споживачам, у тому числі шляхом заміщення.

У разі відбору споживачами ПАТ «Одеський припортовий завод» в поточному місяці обсягів газу більше, ніж обсяг надходження газу ПАТ «Одеський припортовий завод» до магістральних трубопроводів, останнім до дванадцятого числа місяця, наступного за звітним, зобов`язаний провести закупівлю газу та документально оформити таку закупівлю або здійснити відбір газу з ПГС, який йому належить, у тому числі страхового запасу, та документально оформити такий відбір на умовах договору зберігання газу в обсязі, достатньому для покриття різниці між обсягом надходження газу замовника і обсягом газу, поставленого споживачам.

Пунктом 8.1. Договору № від 24 грудня 2014 року АТ «Укртрансгаз» надане право обмежити або припинити транспортування газу ПАТ «Одеський припортовий завод» або його споживачам згідно з договором та визначеним законодавством порядком пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення у випадках, зокрема, недотримання ПАТ «Одеський припортовий завод» та/або його споживачами, у тому числі, перевищення обсягу споживання природного газу понад закуплений обсяг за відповідний період: припинення або розірвання договору.

Згідно з пунктом 11.1. Договору № від 24 грудня 2014 року, договір набирає чинності з 01 січня 2015 року та укладається на строк до 31 грудня 2015 року, в частині проведення розрахунків за послуги до їх повного виконання.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Листом № 6042/12-01 віл 23 грудня 2015 року Філія «УМГ «Прикарпаттрансгаз» повідомила ПАТ «Одеський припортовий завод», що оскільки заяв про припинення не було договір № від 24 грудня 2014 року, вважається діючим на період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Існування договірних відносин щодо послуги з балансування обсягів природного газу за червень 2016 року також підтверджується листом ПАТ «Укртрансгаз» № 10085/12 від 15.07.2016 та Актом № 206-16- від 30.06.2016 надання послуг балансування обсягів природного газу (Том 2, а.с. 83-86).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої ст. 11, частин першої, другої ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої ст. 11, частини першої ст. 177, частини першої ст. 202, частини першої ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст. 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 №6-100цс15.

Крім того, у постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 №3-11гс15 та від 24.09.2014 №6-122цс14, також висловлено позицію про те, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України.

Отже, колегією суддів встановлено, що відбір відповідачем у червні 2016 року з газотранспортної системи 53253,949 тис.куб.м. газу відбувся при виконанні господарського договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № від 24.12.2014,

За вказаних обставин стягнення 437879530,57 грн., що є вартістю природного газу в обсязі 53 253,949 тис. куб. метрів не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставне набуте.

По друге: відповідно до статтей 11, 16, 177, 360 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 306 Господарського кодексу України, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності, що регулюється зокрема нормами даного Кодексу.

Пунктом 45 частини першої етапі 1 Закону України «Про ринок природного газу», в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Згідно приписів статті 32 Закону України «Про ринок природного газу», в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку. передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2493 від 30 вересня 2015 року. Кодекс також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Відповідно до пункту 4 глави 3 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Згідно з абзацем 36 пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу:

право користування газотранспортною системою на використання газотранспортної системи в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу:

послуги транспортування природного газу газотранспортною системою через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій;

послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Відповідно до абз. 10 п. 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках падання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування.

Згідно з положенням абз. 33 п. 5 глави І розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, в редакції що діяла па момент виникнення спірних правовідносин, комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації.

Відповідно до абз. 67 п. 5 глави І розділу І Кодексу газотранспортної системи, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

Згідно з положенням пункту 1 глави 1 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин. одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Відповідно до встановленого главою 3 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць.

Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів (пункт 2).

Як встановлено главою 4 розлілу XIV Кодексу газотранспортної системи, в редакції то діяла на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунок вартості послуг балансування, то були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяпя на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу (пункт 1).

Базова ціна газу (БЦГ) - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу, транспортування та його зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті (пункт 2).

Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування (пункт 3).

Оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів (пункт 4).

Колегія суддів зазначає, що положення Кодексу газотранспортної системи щодо балансування дає підстави вважати, що викладені норми мають імперативним характер та є обов`язковими для застосування у відносинах, що виникли на підставі Договору на транспортування природного газу, оскільки надання послуг з балансування перебуває у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу.

Саме ж застосування положень нормативно-правового акта не змінює природу правових відносин між Позивачем та Відповідачем, які по своїй суті є договірними.

Отже, норми ст. ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до виниклих між АТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Одеський припортовий завод» правовідносин.

Враховуючи, що відбір відповідачем у червні 2016 року з газотранспортної системи 53253,949 тис.куб.м. газу відбувся при виконанні господарського договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № від 24.12.2014, що встановлено постановою Південно-західного апеляційного господарського сулу від 20 березня 2019 року по справі № 916/2090/16 та підтверджується:

укладеними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, в тому числі, але не виключно актом № 06-16- від 30 червня 2016 року, підписаний без заперечень та зауважень як АТ «Укртрансгаз» гак і ПАТ «Одеський припортовий завод»;

платіжними дорученнями, які підтверджують оплату таких послуг, в тому числі платіжні доручення № 4500 від 08 червня 2016 року, № 4697 від 14 червня 2016 року. № 4906 від 21 червня 2016 року, .№ 5097 від 29 червня 2016 року, у реквізитах «призначення платежу» яких зазначено «оплата за послуги з транспортування природного газу в червні 2016 р. згідно з договором № від 24.12.2014»

Отже, враховуючи передумови виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, зокрема, існування між сторонами у даній справі договірних відносин, проведення розрахунків саме за цим договором, а також за відсутності доказів того, що цей договір було визнано недійсним у судовому порядку або розірваним чи зобов`язання за ним припинилися з інших підстав, такі кошти набуто за наявності правової підстави, тому не можуть бути повернуті на підставі статті 1212 ЦК.

З огляду на викладене, місцевим господарським судом не було надано належної оцінки тому, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини 1 статті 1212 ЦК.

Таким чином місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та повернення в натурі природного газу, у як таке, що безпідставно набуті відповідачем, Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» набув їх при виконання договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № від 24.12.2014.

Водночас відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, передбачена положеннями частини 1 статті 906 ЦК, за змістом якої збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 3 статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Визначені наведеними нормами ГПК України права, що належать тільки позивачу, певним чином визначають диспозитивність господарського процесу. Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом.

Колегія суддів звертається до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі 922/1249/17.

Згідно зі статтею 14 ГПК України («Диспозитивність господарського судочинства») суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмету означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, підстава позову визначається та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд, позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Таким чином, незважаючи на обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних юридичних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися саме позивачем, а не судом.

Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.

Формулюючи викладені вище висновки, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, які він послідовно надає стосовно принципу диспозитивності у господарському судочинстві (постанови Верхового Суду від 08.05.2018 у справі 922/1249/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15).

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» задовольнити, рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 у справі № 916/1577/19 скасувати та прийняти нове рішення, в задоволені позову відмовити.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги що наданий у справі висновок судово-економічної експертизи від 02.09.2019 №ГС150801, яким визначено вартість в Україні 53 253,949 тис.куб.м. природного газу станом на 30.08.2019 не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження ринкової вартості природного газу та в цій частині приймає доводи позивача, які виладені у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки наданий позивачем висновок від 02.09.2019 №ГС150801 відповідає встановленим вимогам законодавства, а саме: містить дані експерта передбачені ч. 6 ст. 98 ГПК України, обґрунтовану відповідь на всі поставлені експерту питання, а тому наданий Позивачем висновок є належним та допустимим доказом.

Щодо посилань позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що надання послуг балансування природного газу відбулося не на підставі договору № від 24.12.2014, а самі послуги балансування у спірному сенсі були запроваджені новим кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015, який на момент укладення договору № від 24.12.2014 ще не був прийнятий та не набрав законної сили, колегією суддів не приймаються оскільки:

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктивний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Отже, обставини, встановлені судовим рішенням у справі № 916/2090/16, яке набрало законної сили, повторного доведення не потребують, оскільки у розгляді даної справи брали участь ті самі особи, щодо яких встановлено, що обсяг природного газу, який був відібраний ПАТ «Одеський припортовий завод» у червні 2016 року, а саме у розмірі 53353,949 тис.куб.м., з яких 100 тис.куб.м. були поставлені ПАТ «Одеський припортовий завод» на наявних у нього правових підставах; встановлений факт, що договір № від 17.12.2015 є неукладеним, оскільки сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому, такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін. Судами встановлено, що сторони продовжували виконувати умови договору № від 24.12.2014, що підтверджується укладеними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Висновки апеляційного господарського суду:

Стаття 277 ГПК України встановлює підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку колегією суддів встановлено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм матерального права, яке привело до прийняття неправильного рішення судом першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 по справі № 916/1577/19 скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позову.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом апеляційної інстанції при здійснені перегляду рішення господарського суду першої інстанції рішення скасовано, а тому витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на самого позивача.

Що стосується судових витрат за розгляд апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Апеляційна скарга на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 по справі № 916/1577/19 подана відповідачем по справі. Оскільки апеляційним господарським судом апеляційна скарга відповідача задоволена у повному обсязі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відшкодування скаржнику судових витрат за розгляд апеляційної скарги за рахунок позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» задовольнити

Рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 у справі № 916/1577/19 скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволені позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3, ) 1 008 525,00 грн. відшкодування витрат судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.02.2020.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.В. Лавриненко