ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3915/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Міністерства оборони України, м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків", м.Харків
про стягнення 268867,11 грн.
за участю представників:

позивача - Ніколова В.М. (довіреність №220/652/д від 14.12.2019 року);

відповідача - Заворотній А.В. (адвокат, ордер ВЕ№1008773 від 27.01.2020 року).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Міністерство оборони України звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" про стягнення 213871,56 грн. 7% штрафу та 54995,55грн. пені за договором №286/3/18/278 від 20.09.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.12.2019 року позов залишено без руху.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3915/19 за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 26.12.2019 року.

24.12.2019 року відповідач надав до суду відзив (вх.№31475, а.с.54-60) про відмову в задоволенні позову та застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Наданий відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Судом 26.12.2019 року оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 27.01.2020 року о 12:00.

22.01.2020 року позивач надав до суду відповідь на відзив (вх.№1576, а.с.115-118), в якому заперечував проти застосування спеціального строку позовної давності.

27.01.2020 року відповідач надав до суду:

- клопотання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) на 95% (вх.№1971);

- заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив про наявність підстав для залишення без розгляду відповіді на відзив позивача (вх.№1972).

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2020 року задоволено клопотання позивача, поновлено строк на подання відповіді на відзив, прийнято її до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі №922/3915/19, призначивши справу №922/3915/19 до судового розгляду по суті на 27.01.2020 року о 15:00.

Представник позивача в судовому засіданні 27.01.2020 року позов підтримував, заперечував проти застосування позовної давності, щодо зменшення штрафних санкцій покладався на розсуд суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.01.2020 року проти позову заперечував, з підстав, зазначених у відзиві, підтримував заяву про застосування позовної давності та клопотання про зменшення неустойки (штрафу, пені) на 95%.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

20.09.2018 року між Міністерством оборони України (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" (постачальник, відповідач) укладено договір №286/3/18/278 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір).

За умовами договору (п.1.1.) постачальник (відповідач) зобов`язався у 2018 році поставити замовнику (позивачу) - індивідуальне обмундирування (35810000-5) (лот 1. (35811300-5) Військову уніформу (Штани Тип А захисного кольору від костюму (кітель та штани) чоловічого для військовослужбовців Збройних Сил України з тканини костюмної камвольної тип 3) (далі - товар), а замовник (позивач) забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Сторонами в п.1.2. договору погоджено найменування товару, вимоги до виготовлення товару, його кількість, вартість, та строки поставки.

Загальна ціна товару за 3400 одиниць товару (штанів) складає 3055308,00 грн. разом з ПДВ, що є ціною даного договору (п.п.1.2., 3.1.).

Відповідно до умов договору (п.1.2.), першу партію товару (1700 одиниць товару) на суму 1527654,00 грн., відповідач повинен поставити до 30.10.2018 року включно, другу партію товару (1700 шт. штанів) на суму 1527654,00 грн. - до 30.11.2018 року включно.

Вартість кожної партії товару - 1527654,00 грн. за 1700 шт.штанів.

18.12.2018 року сторони уклади додаткову угоди №1 до договору, в якому продовжили строк дії договору з 31.12.2018 року до 31.03.2019 року. Інші умови договору залишилися без змін.

Відповідно до п.7.3.4 договору за порушення строків виконання зобов`язань Постачальник (відповідач) сплачує замовнику (позивачу) пеню у розмірі 0,1% вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості договору.

Відповідач поставив обидві партії товару позивачу з простроченням визначеного умовами договору строку, що й стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачем.

Відповідач повністю заперечує проти позову, з огляду на прострочення поставки товару позивачу через обставини, які не залежали від волі відповідача і перебували поза межами сфери його впливу, з огляду на наступне.

Згідно з умовами Договору поставки №015700 від 21.03.2017 року Приватне акціонерне товариство "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" (постачальник) зобов`язалось поставляти Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" (покупець, відповідач) текстильні товари (товар), а покупець зобов`язався оплатити та прийняти товар в порядку і строки обумовлені цим договором.

Пунктом 1.2 Договору поставки №015700 від 21.03.2017 року передбачено, що поставка товару постачальником покупцеві здійснюється одноразово або партіями. Кількість, вартість та характеристики товару оговорюються в специфікації (специфікаціях) до цього Договору, яка (які) є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.3.1 Договору поставки №015700 від 21.03.2017 року поставка товару здійснюється транспортом покупця в строк, узгоджений сторонами в кожній специфікації виключно після здійснення покупцем оплати в порядку та на умовах, передбачених п. 2.2 цього Договору. В разі прострочення строку попередньої оплати, строк поставки тканини узгоджується додатково. Можливі поетапні поставки за оплатою по рахунку.

19.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" та Приватним акціонерним товариством "Камвольно- суконна компанія "Чексіл" укладено Специфікацію №5 до Договору поставки №015700 від 21.03.2017 року, в якій погоджено, що Приватне акціонерне товариство "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" поставить Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" тканину у загальній кількості 7350,00 пог.м. (з визначеним кольором), загального вартістю 2362470,60 грн., у строк протягом 70-80 днів з моменту отримання попередньої оплати.

На виконання погоджених у відповідній Специфікації умов внесення попередньої оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" було перераховано Приватному акціонерному товариству "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" 60% попередньої оплати у розмірі 1417482,36грн., що підтверджується платіжним дорученням №611 від 20.06.2018 року.

Листом вих.№2548/1 від 11.09.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" звернулось до Приватного акціонерного товариства "Камвольно-суконна компанія "Чексіл", в якому вказувало, що станом на 11.09.2018 року позивачу було поставлено лише тканину зразка 6852 у кількості 1509,25 погонних метрів, та вимагало негайно поставити всю погоджену у Специфікації №5 тканину.

Приватне акціонерне товариство "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" повідомляло Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків", що відбулась поломка обладнання, що забезпечує початковий етап технологічного процесу виробництва тканини - чесання вовни та з урахуванням термінів ремонту, Приватне акціонерне товариство "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" зможе забезпечити поставку товару (тканину) двома партіями - 28.09.2018 року та 31.10.2018 року.

В подальшому, Приватним акціонерним товариством "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" товар у період з 05.10.2018 року по 07.11.2018 року, що підтверджується видатковими накладними.

Також відповідачем надано висновок Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати України про виникнення і існування істотних змін та документально підтверджених об`єктивних обставин №ЧК-832 від 22.11.2018 року, згідно з яким Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" було втрачено 32 календарних дні внаслідок істотних та документально підтверджених обставин, які не могли були бути використані безпосередньо на виробництво товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків", у зв`язку з чим відповідач набув право на внесення змін до Договору, укладеного з позивачем, в частині зміни термінів поставки партій товару.

У зв`язку з істотною зміною обставин, яку сторони у даній справі не могли передбачити (поломка обладнання, що забезпечує початковий етап технологічного процесу виробництва тканини, у єдиного в Україні виробника костюмної камвольної напіввовняної тканини типу 3, яка відповідає ДСТУ, - Приватного акціонерного товариства "КСК "Чексіл"), що підтверджується актом на поломку устаткування б/н від 27.06.2018 року та висновком Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати України про виникнення і існування істотних змін та документально підтверджених об`єктивних обставин №ЧК-832 від 22.11.2018 року, відповідач, вказує, що неодноразово звертався до позивача з листами про відстрочення дат поставок, однак відповідей не отримав.

Зокрема, листом №3288 від 23.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" звернулось до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України з пропозицією внести зміни до Договору щодо відстрочення термінів поставки, до якого долучило підписаний та скріплений печаткою зі своєї сторони проект відповідної Додаткової угоди.

18.12.2018 року сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору, згідно з якою Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" було досягнуто згоди щодо продовження дії Договору до 31.03.2019 року, але строки постачання товару залишено без змін.

Відповідач стверджує, що він дізнався про поломку обладнання в його контрагента лише 26.09.2018 року, однак жодних доказів повідомлення відповідача про виникнення таких обставин та неможливості виконання ним своїх зобов`язань у визначені Договором строки, у період з 26.09.2018 року по 23.11.2018 року (до звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України з листом №3288 з пропозицією внести зміни до Договору щодо відстрочення термінів поставки) матеріали відзиву не містять.

Таким чином, підписавши Договір, відповідач погодив всі істотні його умови, враховуючи дату укладення договору, строк його дії та кінцевий термін виконання зобов`язання з поставки товару.

Зазначені обставини підтверджуються судовими рішеннями по справі №910/465/19.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У ч.1 ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно із положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За своєю правовою природою договір №286/3/18/278 від 20.09.2018 року є договором поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.7.3.4 договору за порушення строків виконання зобов`язань Постачальник (відповідач) сплачує замовнику (позивачу) пеню у розмірі 0,1% вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості договору.

Сторонами в п.1.2. договору погоджено найменування товару, його кількість, вартість, та строки поставки.

Відповідно до умов договору, першу партію товару відповідач повинен поставити до 30.10.2018 року включно, другу партію - до 30.11.2018 року. Вартість кожної партії - 1527654,00 грн.

Додаткових угод до договору щодо зміни строків поставки товару сторонами не укладалося. Відповідач звертався до позивача з проханням продовжити строки поставки, але, згоди позивача чи якогось погодження щодо зміни строків отримано не було.

Відповідач за умовами договору усвідомлював, що кінцевою датою першої поставки товару є 30.10.2018 року включно, другої партії товару - 30.11.2018 року включно.

Таким чином, відповідач поставив обидві партії товару позивачу, з простроченням встановленого договором строку, що підтверджується матеріалами справи, та не оспорюється відповідачем.

Відповідно до п.5.3. договору датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем Замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній Постачальника.

Актом приймального контролю за якістю №278/01/КЯ/1 від 23.11.2018 року (а.с.34-35) засвідчено прийняття представником замовника (позивача) товару саме 23.11.2018 року, а на 2-й сторінці акту зазначено про фактичну наявність майна на складі позивача - 24.11.2018 року.

Актом приймального контролю за якістю №278/02/КЯ/1 від 12.12.2018 року (а.с.38-39) засвідчено прийняття представником замовника (позивача) товару саме 12.12.2018 року, а на 2-й сторінці акту зазначено про фактичну наявність майна на складі позивача - 13.12.2018 року.

Крім того, саме дати 23.11.2018 року та 12.12.2018 року вказані на видаткових накладних Постачальника, підписаних з обох сторін без зауважень (а.с.62-63).

Позивач вважає датою поставки першої партії товару саме 24.11.2018 року, та нараховує пеню за 24 доби з 01.11.2018 року - по 24.11.2018 року включно, а датою поставки другої партії товару саме 13.12.2018 року, та нараховує пеню за 12 діб з 01.12.2018 року - по 12.12.2018 року включно.

Суд не погоджується з твердженням позивача, та вважає датою прийняття першої партії товару - 23.11.2018 року, та другої партії - 12.12.2018 року, як вказано в актах приймання та видаткових накладних.

Отже, здійснивши перерахування пені, враховуючи прострочення поставки товару відповідачем, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 35136,04 грн. за 23 дні прострочки за період з 31.10.2018 року - по 22.11.2018 року включно за першою поставкою, та 16804,19 грн. за 11 днів прострочки за період з 01.12.2018 року - по 11.12.2018 року включно за другою поставкою.

Крім того, позивачем заявлений до стягнення штраф в розмірі 213871,56 грн. відповідно до умов п.7.3.4 договору (7% від суми вартості договору).

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розміру штрафу саме від вартості договору, як передбачено умовами договору. Вважає, що сума штрафу повинна нараховуватися від суми невиконаного зобов`язання, за кожну партію товару окремо.

При цьому відповідач посилався на норми ст.231 ГК України, вважає їх нормами прямої дії, які не можуть бути змінені договором.

Суд не погоджується з даним твердженням відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.231 Господарського кодексу України Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

В п.7.3.4. договору сторонами погоджено розмір штрафних санкцій (пені, штрафу).

Даний пункт договору відповідачем не оспорювався, звернень до позивача з пропозицією змінити його умови не було, в судовому порядку недійсним не визнавався.

Отже, сторонами в добровільному порядку погоджені всі умови договору.

У зв`язку з тим, що сторонами в договорі погоджений порядок сплати пені та штрафу за неналежне виконання зобов`язань, то відповідачем невірно розтлумачені норми ст.231 ГК України, які в цій частині не застосовуються до даних правовідносин.

Отже, перевіривши нарахування штрафу в розмірі 7% від вартості договору, яка складає 3055308,00 грн., враховуючи прострочення поставки товару відповідачем, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 213871,56 грн. штрафу.

При цьому суд не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності його вини у несвоєчасному виконанні зобов`язань по договору, що відповідно є на думку відповідача, підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що прострочка поставки товару позивачу відбулася не з його вини, а у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання ПрАТ "КСК "Чексіл" перед відповідачем (несвоєчасна поставка тканини для виготовлення товару для позивача).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, у зв`язку з чим, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 35136,04 грн. за першою поставкою, та 16804,19 грн. за другою поставкою, а також штрафу в розмірі 213871,56 грн., відповідно до умов п.7.3.4 договору.

Однак, відповідачем заявлено про пропуск позивачем спеціального строку позовної давності, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі відкритого акціонерного товариства "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем у який відповідне зобов`язання мало бути виконаним (п.4.2 Постанови Пленуму ВГС України від 29.05.2013 року №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року у справі №6-160цс14 суд зазначив, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають із порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається щодо кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Пеню позивач може стягувати за шість місяців в межах річного строку позовної давності, обчислюючи її окремо за кожною простроченою поставкою.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі №6-3006цс15, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідач у наданому до суду відзиві просить суд застосувати строк пропуску позовної давності до вимоги про стягнення 7% штрафу в розмірі 213871,56 грн. та пені в сумі 36663,70 грн. за першу поставку.

Щодо строку позовної давності по стягненню пені в сумі 36663,70 грн. суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, прострочка відповідачем поставки першої партії товару відбулась з 31.10.2018 року по 22.11.2018 року, відповідно, за цей період позивач має право нарахувати до стягнення з відповідача пеню, та звернутися до суду протягом строку позовної давності (1 рік), перебіг якого почався зі спливом строку виконання - з 31.10.2018 року.

Як свідчать матеріали справи, позивачем подано позов до суду 25.11.2019 року, тобто, з пропуском позовної давності щодо стягнення пені за вказаний період.

При цьому суд відхиляє доводи позивача щодо переривання чи зупинення строку позовної давності поданням відповідачем до господарського суду м.Києва позову до Міністерства оборони України, в якому, посилаючись на істотну зміну обставин, просив суд на підставі ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України внести зміни до договору №286/3/18/278 від 20.09.2018 року про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) в частині визначення інших строків поставки позивачем товару, оскільки розгляд даної справи не позбавляв його права на подання позову щодо стягнення штрафу та пені у межах строку позовної давності.

Крім того, звернення відповідача до суду з вказаним позовом не свідчить про визнання боргу, який є предметом в даній справі.

Щодо строку позовної давності по стягненню 7% штрафу в розмірі 213871,56грн. суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено, судом встановлено, що п.7.3.4. договору містить умови нарахування штрафних санкцій, зокрема, за прострочення строків виконання зобов`язань понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості договору.

Отже, умовами договору визначено умови сплати пені - 0,1% від вартості непоставленого товару, що дає можливість позивачу нараховувати пеню декілька раз за несвоєчасну поставку окремих партій товару.

В той же час умови сплати штрафу передбачають 7% вартості договору в цілому, з чого можна зробити висновок, що штраф по даному договору може бути нарахований лише один раз на загальну прострочку поставки товару.

Як встановлено судом, прострочка відповідачем поставки товару відбулась з 31.10.2018 року, тобто, з 10.11.2018 року позивач мав право нарахувати до стягнення з відповідача штраф за прострочення виконання зобов`язання понад 10 днів, та звернутися до суду протягом строку позовної давності (1 рік), перебіг якого почався зі спливом строку виконання понад 10 днів - з 10.11.2018 року.

Як свідчать матеріали справи, позивачем подано позов до суду 25.11.2019 року, тобто, з пропуском позовної давності щодо стягнення штрафу.

При цьому враховуючи викладене, та умови договору, суд відхиляє доводи позивача щодо нарахування 7% штрафу за обидві прострочені поставки товару окремо.

Отже, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до господарського суду Харківської області із позовом про стягнення 213871,56 грн. 7% штрафу та 35136,04 грн. пені.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у наданому до суду відзиві зазначив про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Відповідач в судовому засіданні підтримував заяву про застосування позовної давності.

Позивач в судовому засіданні заперечував щодо застосовування позовної давності, так як вважає строк не пропущеним. Клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та його поновлення позивач до суду не подав.

Таким чином, позовна давність в даному випадку підлягає застосуванню.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 213871,56 грн. 7% штрафу та 35136,04 грн. пені.

Відповідно до п.п.3,5,6 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається: висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами статті 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, приймаючи до уваги несвоєчасність поставки товару відповідачем, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання зобов`язання за спірним договором, а отже, позовні вимоги щодо стягнення 16804,19 грн. пені в межах строку позовної давності (за період з 01 по 11 грудня 2018 року включно) є правомірними, обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи, і тому підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з невірним розрахунком пені за два зайвих дні, та застосуванням строку позовної давності щодо пені в сумі 35136,04 грн. та штрафу в розмірі 213871,56 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені, штрафу) на 95 %, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а згідно зі ст.233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суда, а не його обов`язком, яке вирішується судоми на власний розсуд із урахуванням конкретних обставин справи.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18 та від 04.06.2019 року у справі №904/3551/18.

У зв`язку з частковою відмовою в задоволенні позовних вимог, до стягнення з відповідача підлягає лише пеня в розмірі 16804,19 грн., що не є значною сумою.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, тому, відмовляє в задоволенні даного клопотання.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про часткову відмову в позові.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.129 ГПК України.

Встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, та враховуючи часткову відмову в позові, суд дійшов висновку про покладення судового збору на обидві сторони.

При цьому часткова відмова в задоволенні позовних вимог є наслідком пропуску позивачем позовної давності, отже, вина відповідача є доведеною.

За таких обставин, суд покладає на відповідача судовий збір не пропорційно задоволеним вимогам, а в мінімальному розмірі, який підлягав сплаті за подання позову до суду на час подання даного позову - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1921,00 грн.

Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 1921,00 грн., в іншій частині покладається на позивача, у зв`язку з частковою відмовою в позові.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 236, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" (місцезнаходження: 61020, м.Харків, пров.Метизний, б.12; ) на користь Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м.Київ, пр.Повітрофлотський,6; ) 16804,19 грн. пені, 1921,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "06" лютого 2020 р.

Суддя К.В. Аріт