РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.01.2020Справа № 910/16824/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" (просп. Перемоги, буд. 68/1, оф.62, м.Київ , 03113, )

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул.Тверська, буд. 5, м.Київ, 03680, ) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул.Льва Толстого, буд.61, м.Київ, 03035, )

про стягнення 279 650,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми 18 539,63 грн 3% річних, 38 635,60 грн інфляційних, 222 475,70 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №УЗ/ЦБМЕК-18457/Ю від 12.09.2018 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою від 02.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

21.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив по позовну заяву в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано докази вчасного надання відповідачу оригіналу рахунку-фактури та оригіналу акту приймання-передачі, за таких обставин вважає, що строк виконання зобов`язання з оплати товару відповідачем не порушений. Крім того зазначив, що позивачем розрахована сума пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що не відповідає умовам Договору.

02.01.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначив, що акт прийому-передачі товару у даному випадку має факультативний характер, а тому не складався, а рахунок-фактури підтверджує якість товару, а оскільки товар прийнято та не заявлено зауважень, то логічно вважати, що рахунок-фактура відповідачем було отримано саме датою отримання товару й підписання видаткової накладної.

22.01.20 через відділ діловодством суду відповідачем подано засперечення на відповідь.

Крім того, позивачем 02.01.2020 надано суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить суд стягнути з відповідача 21 773, 92 грн суму 3% річних, 48 035,98 грн суму інфляційних витрат, 111 237,85 грн суму штрафних санкцій (пені).

Вказана заява та розрахунок заборгованості до неї приймається судом до розгляду в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України та спір розглядається по суті, виходячи із зменшеної ціни позову.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" (далі - постачальник, позивач) та Публічним акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" (далі - замовник, відповідач) укладено Договір поставки №УЗ/ЦБМЕС-18457/Ю (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - «товар»), які зазначені у специфікації (Додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених в договорі.

Найменування товару: Машина самоскид (п.1.2 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору, товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), згідно до письмової заявки замовника.

За приписами п. 6.1 Договору, замовник оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації.

Загальна сума по договору 3 191 760,00 грн (три мільйони сто дев`яносто одна тисяча сімсот шістдесят гривень 00коп.), у тому числі ПДВ 20% 531 960,00 грн (п`ятсот тридцять одна тисяча дев`ятсот шістдесят гривень 00 коп.) (п. 6.4 Договору).

Відповідно до п. 7.2 Договору, розрахунки за поставлений товар здійснюється протягом 10 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України та дати отримання Замовником необхідних документів (копія залізничної накладної, оригінал рахунку-фактури, оригінал акту приймання передачі). Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Згідно із п. 10.2 Договору, замовник у разі порушення строків оплати сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Термін дії Договору з моменту його підписання до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 15.2 Договору).

Враховуючи несвоєчасну оплату відповідачем поставленого товару, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача 21 773, 92 грн суму 3% річних, 48 035,98 грн суму інфляційних витрат, 111 237,85 грн суму штрафних санкцій (пені).

Суд зазначає, що до своєї заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач додає розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що за визначений період позивачем, сума 3% річних складає 18 539,63 грн, сума інфляційних витрат складає 38 635,60 грн, сума пені складає 111 237,85 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до норм ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв товар, що підтверджується видатковою накладною №9230 від 01.11.2018, довіреністю №1631 від 22.10.2018. За вказаною подією було складено податкову накладну №2 від 01.11.2018, реєстрацію якої здійснено 23.11.2018 (квитанція про реєстрацію ПН від 23.11.2018).

Відповідно до п. 7.2 Договору, розрахунки за поставлений товар здійснюється протягом 10 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України та дати отримання Замовником необхідних документів (копія залізничної накладної, оригінал рахунку-фактури, оригінал акту приймання передачі). Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Як встановлено судом, поставка товару відбулася 01.11.2018, а податкова накладна №2 від 01.11.2018 зареєстрована в єдиному реєстрі податкових накладних 23.11.2018, проте відповідачем було оплачено отриманий товар з простроченням платежу, остаточно 01.03.2019, даний факт не заперечується відповідачем.

У зв`язку з простроченням відповідача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 21 773, 92 грн суми 3% річних, 48 035,98 грн суми інфляційних витрат, 111 237,85 грн суми штрафних санкцій (пені) за загальний період прострочки з 08.12.2018 по 27.12.2018 - 3 191 760,00 грн (сума заборгованості) та з 28.12.2018 по 28.02.2019 - 2 567 150,00 грн (сума заборгованості) та відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до заяви про зменшення позовних вимог від 27.12.2019 позивач зазначає, що сума 3% річних складає 18 539,63 грн, сума інфляційних витрат складає 38 635,60 грн, сума пені складає 111 237,85 грн за загальний період прострочки з 08.12.2018 по 27.12.2018 - 3 191 760,00 грн (сума заборгованості) та з 28.12.2018 по 28.02.2019 - 2 567 150,00 грн (сума заборгованості).

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за визначений ним період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних розраховані вірно та підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі відповідно до доданого до заяви про зменшення розміру позовних вимог розрахунку заборгованості, а саме 3% річних в розмірі 18 539,63 грн, інфляційні витрати в розмірі 38 635,60 грн.

Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 08.12.2018 по 27.12.2018 - 3 191 760,00 грн (сума заборгованості) та з 28.12.2018 по 28.02.2019 - 2 567 150,00 грн (сума заборгованості) в розмірі 111 237, 85 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Згідно із п. 10.2 Договору, замовник у разі порушення строків оплати сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання, суд встановив вірність розрахунку, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у повному обсязі в розмірі 111 237,85 грн. Також, суд зазначає, що сума пені, яка підлягає задоволенню, складає розмір облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати, як це передбачено Договором укладеним між сторонами.

Зважаючи на вищезазначене, суд не приймає заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, адже товар відповідачем був прийнятий без заперечень та зауважень, факт поставки товару не оскаржувався та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Сума пені, яка підлягає задоволенню в розмірі 111 237,85 грн є розміром облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, як це передбачено п. 10.2 Договору.

Отже, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору відповідач не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 168 413,08 грн, з яких 18 539,63 грн - сума 3% річних, 38 635,60 грн - сума інфляційних витрат, 111 237,85 грн - сума пені (відповідно розрахунку заборгованості доданого до заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 27.12.2019) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

(вул.Тверська, буд. 5, м.Київ, 03680, ) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул.Льва Толстого, буд.61, м.Київ, 03035, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" (просп. Перемоги, буд. 68/1, оф.62, м.Київ , 03113, ) суму 3% річних в розмірі 18 539 (вісімнадцять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн 63 коп, суму інфляційних витрат в розмірі 38 635 (тридцять вісім тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 60 коп., суму пені в розмірі 111 237 (сто одинадцять тисяч двісті тридцять сім) грн 85 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 194 (чотири тисячі сто дев`яноста чотири) грн 77 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 24.01.2020.

Суддя Н.І. Ягічева