ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" лютого 2020 р.Справа № 922/2355/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

без виклику представників сторін

розглянувши подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є. (вх. № 2524 від 31.01.2020) по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" м. Київ третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -ПрАТ Українська міжбанківська валютна біржа, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-УТН", м. Харків
про стягнення 648657316,78 грн.
ВСТАНОВИВ:

15.07.2016 публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулися до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-УТН" 648 657 316,78грн. заборгованості, обґрунтовуючи неналежне виконання останніми своїх зобов`язань за договорами купівлі-продажу нафти у частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару.

06.09.2016 рішенням господарського суду Харківської області, залишеним без змін 15.11.16 постановою Харківського апеляційного господарського суду позов задоволено.

02.12.2016 на виконання зазначеного рішення, господарським судом Харківської області було видано наказ.

30.01.2020 до господарського суду Харківської області надійшла заява ПАТ "Укрнафта" вх. № 2339 від 30.01.2020, відповідно до якої стягувач просить суд :

- визнати поважними причини пропуску строку для передання (направлення) головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. мирової угоди від 15.01.2020р. в процесі виконання рішення у справі № 922/2355/16 для затвердження до Господарського суду Харківської області;

- поновити строк для передання (направлення) головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. мирової угоди від 15.01.2020р. в процесі виконання рішення у справі № 922/2355/16 для затвердження до Господарського суду Харківської області;

- вирішити питання затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення у справі № 922/2355/16, що укладена 15.01.2020р. між ПАТ Укрнафта та ТОВ Гарант-УТН.

Ухвалою суду від 05.02.2020 було повернуто заяву стягувача на тій підставі, що останній не є суб`єктом звернення з такими заявами у відповідності до норм ГПК України.

31.01.2020 до господарського суду Харківської області надійшло подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є. вх. № 2524 відповідно до якого державним виконавцем, у відповідності до ст. 330 ГПК України, направлено для розгляду та затвердження мирову угоду сторін по справі №922/2355/16.

Вирішуючи подану заяву, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до приписів статті 330 ГПК України мирова угода, укладена між сторонами, в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала. Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 192 цього Кодексу.

Отже, відповідно до положень статті 330 ГПК України, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України мав передати мирову угоду для затвердження до суду не пізніше триденного строку з дня її отримання, тобто до 19.01.2020 (враховуючи вихідні дні).

Втім, вказана заява була надана державним виконавцем до суду 27.01.2020.

З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів, регулюється положеннями Законом України "Про виконавче провадження" та відрізняється від процесу розгляду справи господарським судом, визначеного Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, статтею 330 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, крім іншого, порядок подання такої заяви та порядок дій виконавця щодо передачі поданої на затвердження господарському суду цієї мирової угоди, укладеної у виконавчому провадженні.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території та обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ч.4 ст.13. ч.5 ст.124, п.9 ч.З ст.129 Конституції У країни).

Повне виконання судового рішення (кінцевий результат) є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, про що неодноразово звертав свою увагу Конституційний Суд України (рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012 року, рішення №11-рп/2012 від 25.04.2012 року).

Право на отримання кінцевого результату (повне виконання судового рішення) є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, мас розцінюватися, як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року).

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, № 15729/07, від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4.12.95 та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

В даному випадку суд вважає за можливе розглянути подання державного виконавця, не припускаючись надмірного формалізму, з метою недопущення порушення права учасників справи на доступ до правосуддя, реалізація якого (в даному випадку затвердження мирової угоди між ними), залежить виключно від дотримання виконавцем норм закону щодо передачі їх заяви до суду.

Вирішуючи саме питання щодо можливості затвердження мирової угоди, яка надійшла до суду від державного виконавця, суд зазначає наступне.

15.07.2016 публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулися до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-УТН" 648 657 316,78грн. заборгованості, обґрунтовуючи неналежне виконання останніми своїх зобов`язань за договорами купівлі-продажу нафти у частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару.

06.09.2016 рішенням господарського суду Харківської області, залишеним без змін 15.11.16 постановою Харківського апеляційного господарського суду позов задоволено.

02.12.2016 на виконання зазначеного рішення, господарським судом Харківської області було видано наказ.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби (ДВС) Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 05.01.2017 року відкрито виконавче провадження № 53228879 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області № 922/2355/16 від 02.12.2016 року Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 19.03.2018р. у виконавчому провадженні ВП № 53228879 об`єднано, у тому числі, виконавче провадження № 53228879 у зведене виконавче провадження № 56011620.

Сторони, керуючись статтями 19, 39 Закону України «Про виконавче провадження», 15.01.2020р. уклали мирову угоду в процесі виконання рішення у справі № 922/2355/16 та дійшли згоди закінчити виконавче провадження № 53228879.

Згідно ч. 1 ст. 330 Господарського процесуального кодексу України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувана від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

На виконання досягнутих домовленостей сторони, в порядку ст. 330 Господарського процесуального кодексу України звернулись до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України зі спільною заявою від 15.01.2020р. про передачу мирової угоди для затвердження до Господарського суду Харківської області.

31.01.2020 вказана мирова угода надійшла до господарського суду Харківської області.

Враховуючи, що нормами ГПК України не передбачено обов`язкового проведення судового засідання для вирішення питання про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення, та такі клопотання не поступали до суду ні від учасників справі, ні від виконавця, суд вважає за можливе вирішити питання про затвердження мирової угоди без повідомлення сторін за поданими до суду документами.

Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.

Мирова угода викладається у письмовій формі і підписується сторонами угоди або їх уповноваженими представниками.

Так, відповідно до положень частин 1 - 4 ст. 192 Господарського процесуального кодексу України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

З доданих до заяви матеріалів вбачається, що мирова угода на стадії виконання судового рішення укладена між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант УТН".

З боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант УТН" мирову угоду підписано директором Є.Е. Фісун з буку Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" мирову угоду підписано т.в.о. голови правління О.В. Гез.

При цьому, жодного доказу, які б підтверджували повноваження цих осіб та їх обсяг до суду ні державним виконавцем ні самими сторонами по справі надано не було.

Таким чином, за умови не подання до суду таких доказів, та відсутність у суду можливості перевірити, повноваження осіб, які підписали мирову угоду, вчиняти відповідні дії та межі цих повноважень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні подання державного виконавця в затвердження мирової угоди.

При цьому, відмовляючи у затвердженні мирової угоди, суд зауважує, що в даному випадку не поширюється заборона сторонам повторно звертатись до виконавця з заявою про затвердження мирової угоди, а виконавцю до господарського суду з відповідним поданням після усунення обставин, що були підставою для такої відмови.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 2, 46, 192, 232-235, 330 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні мирової угоди від 15.01.2020 укладеної у виконавчому провадженні між сторонами по справі №922/2355/16 Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант УТН" .

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 06.02.2020.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали підписано 06.02.2020.

Суддя С.А. Прохоров