ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

"07" лютого 2020 р. Справа № 903/887/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника позивача - Західного офісу Держаудитслужби України: Шумиводи В.В.,

представників позивача - Управління освіти Луцької міської ради: Мушит О.В.; Рибки К.Б.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби України,

Управління освіти Луцької міської ради

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Бояновського Олександра Васильовича

про стягнення 577560грн. 75коп.

встановив: Заступник керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби України, Управління освіти Луцької міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача - ФОП Бояновського О.В., в якому просить стягнути 577560,75грн. безпідставно отриманих коштів. Також просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 8663,41грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем вимог ч.4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі", в зв`язку з чим додаткові угоди до договору на постачання продуктів харчування №18/03 від 16.03.2018р., укладені між Управлінням освіти Луцької міської ради та ФОП Баяновським О.В. є нікчемними, а отже недійсними. Кошти, які отримані на підставі нікчемних угод, отримані безпідставно. А тому відповідач зобов`язаний повернути 577560,75грн. безпідставно отриманих коштів на користь Управління освіти Луцької міської ради.

Прокурор зазначає, що через неналежне виконання своїх зобов`язань щодо поставки управлінню освіти Луцької міської ради масла вершкового, ФОП Бояновський О.В. безпідставно отримав в результаті укладених нікчемних угод, які не тягнуть за собою правових наслідків, 577560,75 грн., однак масло на вказану суму не поставив. Тому отримані кошти підлягають поверненню.

У позовній заяві прокурор посилається на порушення інтересів держави, зазначає про необхідність їх захисту та стверджує про наявність у нього підстав для звернення до суду.

Ухвалою суду від 15.11.2019р. відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

05.12.2019р. відповідач надіслав на адресу суду відзив (вх. №01-57/13801/19), в якому заперечує проти позову. Вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Позивач 1 - Західний офіс Держаудитслужби в поясненні (вх. №01-57/14045 від 11.12.19) не підтримує вищевказану позовну заяву заступника керівника Луцької місцевої прокуратури, оскільки орган державного фінансового контролю відповідно до норм пунктів 8, 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ уповноважений звертатися до суду в інтересах держави лише до підконтрольної установи та за результатами проведених заходів державного фінансового контролю. Стверджує, що не може бути позивачем у даній справі.

Зазначає, що постановою Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №911/1497/18 визначено, що «суд при розгляді позовів прокуратури у такій категорії справ має встановити, чи були відповідні повноваження, зокрема, в органу державного фінансового контролю, для їх захисту, але не він звернувся за захистом до суду, чи здійснював свої повноваження щодо захисту інтересів держави та якщо здійснював, то чи є належним таке здійснення».

Відповідними повноваженнями на звернення до суду у такій категорії справ, не за результатами заходів державного фінансового контролю та до непідконтрольної установи орган державного фінансового контролю Законом №2939-ХІІ не наділений.

Таким чином, заступником керівника Луцької місцевої прокуратури не доведено та не підтверджено належними доказами нездійснення Західним офісом Держаудитслужби захисту інтересів держави.

Позивач 2 - Управління освіти Луцької міської ради у запереченнях на позовну заяву (вх.№01-57/13988/19 від 10.12.19) не вбачає порушення інтересів держави в особі Управління освіти Луцької міської ради. Вважає вимоги необгрунтованими.

У відповіді на відзив (вх. №01-57/14078/19 від 12.12.2019) та поясненні (вх.№01-57/18/20 від 02.01.2020) Прокуратура Волинської області вважає позовні вимоги обгрунтованими та підставними. Зазначає, що порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом державного контролю та органу місцевого самоврядування функцій із їх захисту, що призводить до виникнення у органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді саме в інтересах уповноваженого органу - Західного офісу Держаудитслужби України.

Ухвалою суду від 09.01.2020р. продовжено строк підготовчого провадження до 13.02.2020р. та відкладено підготовче засідання на 28.01.2020р.

24.01.2020р. відповідач подав через відділ документального забезпечення суду клопотання (вх. №01-84/7/20), в якому просив суд зупинити провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18 у подібних правовідносинах.

У підготовчому судовому засіданні 28.01.2020, яке відбулося за участю прокурора відділу прокуратури Волинської області Романішиної Т.Л. та представника позивача- Управління освіти Луцької міської ради Мушит О.В., протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на "07" лютого 2020р., про що зазначено в протоколі судового засідання від 28.01.2020р. та повідомлено учасників справи ухвалою суду від 30.01.2020р.

04.02.2020р. на адресу суду від заступника керівника Луцької місцевої прокуратури надійшло заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, в якому прокурор зазначає, що у справі 912/2385/18, Центральний апеляційний господарський суд прийшов до висновків, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального законодавства.

Однак, у позовній заяві до ФОП Бояновського О.В. прокурором було не лише зазначено про не здійснення або неналежним чином здійснення уповноваженим органом відповідних повноважень, а надано належні та допустимі докази, які обгрунтовують вимоги прокурора, а саме зазначено, що управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області у ході здійснення моніторингу публічної закупівлі не встановлено порушень, та не оскаржено у судовому порядку додаткові угоди, оскільки орган державного фінансового контролю не наділений такими повноваженнями.

Рівненський апеляційний господарський суд у справі №924/1256/17 від 24.07.2018 висловив позицію, з якою погодився Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 07.12.2018, що здійснюючи моніторинг публічних закупівель Державна аудиторська служба України та Державна фінансова інспекція України мають право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.

Щодо неналежного здійснення своїх обов`язків управлінням освіти Луцької міської ради, саме вказаним органом допущено неналежне використання бюджетних коштів, визначених у місцевому бюджеті на забезпечення харчування школярів, та не звернено до суду з відповідною заявою про стягнення вказаної суми коштів, чим завдано шкода інтересам держави в особі територіальної громади.

Таким чином, порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом державного контролю та органом місцевого самоврядування функцій із їх захисту, що призводить до виникнення в органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду органу місцевого самоврядування з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку з чим у прокурора виникають обгрунтовані підстави для захисту інтересів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

У підготовчому судовому засіданні 07.02.2020 представник позивача - Західного офісу Держаудитслужби України підтримав клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та зазначив, що Держаудитслужба може звертатись до суду з позовом тільки до підконтрольної установи, а ФОП Бояновський О.В. не є підконтрольною установою, та лише за результатами перевірки, а не моніторингу. Перевірка, в даному випадку, не проводилася.

Представники позивача - Управління освіти Луцької міської ради також підтримали клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, заперечення прокурора на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та заслухавши представників позивачів, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, з огляду на таке.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №912/2385/18 прийнято до розгляду питання щодо неоднакового застосування положень частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Передаючи справу №912/2385/18 на розгляд Великої Палати Верхового Суду, колегія суддів Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду прийшла до висновку, що у даній справі існує виключна правова проблема, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором. Так, на думку колегії суддів, закріплені законодавством умови та випадки, коли прокурор має право здійснювати представництво в суді законних Інтересів держави ("якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень"), не можна назвати виключним випадком, чітко сформульованим і, передбачуваним у своєму застосуванні, про що свідчить й неоднозначна та різна судова правозастосовча практика.

При цьому, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наголосила на необхідності вирішення питання, чи зобов`язаний прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, окрім обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, обґрунтовувати також визначені законом підстави для звернення до суду прокурора шляхом: 1) додання до позовної заяви суду доказів, які підтверджують, що захист законних інтересів держави не здійснюється, зокрема, доказів здійснення передбачених законом дій щодо порушення прокурором відповідного провадження у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 2) обґрунтування та доведення суду причин, через які захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Чи достатньо у такому разі самого лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття позову прокурора до розгляду?

Згідно з п.1 ч.2 ст.45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п.7 ч.1 ст.228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з приписами п.11 ч.1 ст.229 ГПК України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах.

Керуючись ст.ст. 228, 229, 234, 236 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

1. Клопотання Фізичної особи-підприємця Бояновського Олександра Васильовича про зупинення провадження у справі задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі №903/887/19 за позовом Заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби України, Управління освіти Луцької міської ради до Фізичної особи-підприємця Баяновського Олександра Васильовича, про стягнення 577560грн. 75коп., до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №912/2385/18.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення відповідно до ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Північно- західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвала набрала законної сили 07.02.2020р.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.02.2020р.

Суддя О. Г. Слободян