ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" січня 2020 р. Cправа № 902/966/19

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Кузьменко В.В.

За участю представників сторін

позивача Турчинська Г.А., довіреність № 11-12/19 від 11.12.2019;

відповідача не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро" (вул. Дегтярівська, буд. 25/1, м. Київ, 04119; проспект Перемоги, 42, секція F, м. Київ, 03057)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" (вул. В.Антановича, буд. 7, м. Вінниця, 21001)

про стягнення 277039,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" про стягнення 277039,06 грн., з яких 150000,00 грн - основний борг, 43877,42 грн - штрафу, 64475,34 грн - пені, 13200,00 грн - інфляційні втрати та 5486,30 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 130-К-18 від 06.03.2018.

Ухвалою від 20.11.2019 відкрито провадження у справі №902/966/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.12.2019р.

Ухвалою від 17.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/966/19 для судового розгляду по суті на 16 січня 2020 р.

Ухвалою від 16.01.2020 відкладено розгляд справи по суті на 31.01.2020 з підстав викладених у відповідній ухвалі.

На визначену судом дату 31.01.2020 з`явився представник позивача.

Відповідач правом участі свого представника в судовому засіданні не скористався, вимог ухвал суду не виконав. Про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та в установленому законом порядку, що стверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відзиву, будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи (31.01.2020) від відповідача до суду не надходило. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 42 ГПК України, зокрема, стосовно виявлення поваги до суду та до інших учасників судового процесу; сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 31.01.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро" (позивач, в договорі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Остер" (відповідач, в договорі Покупець) було укладено договір поставки № 130-к-18 на умовах товарного кредиту, відповідно до п 1.1. якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах надання товарного кредиту Покупцю, визначених у цьому Договорі передати у власність Покупця (поставити) Товар (засоби захисту рослин, добрива з мікроелементами, регулятори росту рослин), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах надання товарного кредиту, визначених у цьому Договорі, прийняти Товар та оплатити його вартість.

Найменування Товару, його кількість, терміни поставки та оплати, базис поставки (місце передачі Покупцю) визначені у Специфікаціях до цього Договору, які є його невід`ємною частиною. Ціна за одиницю виміру Товару та його загальна ціна, яку має сплатити Покупець, визначається Специфікаціями (додатками) до цього Договору, з урахуванням вимог щодо цього, викладених в тексті самого Договору (розділ 2). Постачальник має право достроково виконати свої зобов`язання щодо поставки Товару. У разі виникнення у Покупця потреби в поставці додаткової кількості Товару із асортименту, зазначеного в погоджених Специфікаціях або іншого, така поставка здійснюється при умові додаткового підписання Сторонами окремих Специфікацій. Факт поставки та передачі Товару від Постачальника до Покупця фіксується шляхом складання та підписання накладних (або актів приймання-передачі) повноважними представниками Сторін. З моменту підписання Сторонами накладних до Покупця переходить право власності на Товар та ризики його випадкового знищення або пошкодження (п. 1.2. 1.4. Договору).

Ціна Товару (в т.ч. ціна за одиницю Товару) вказується Сторонами в Специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього Договору. Ціна Товару включає вартість неповоротної тари, упаковки та витрати на доставку Товару до місця його передачі Покупцю (базис поставки відповідно Інкотермс 2010). Сплата ціни Товару Покупцем здійснюється у гривнях України. Сторони можуть визначити в Специфікації грошовий еквівалент ціни Товару в іноземній валюті - у доларах США. Покупець здійснює оплату Товару шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на банківський рахунок Постачальника. Банківські реквізити Сторін для здійснення взаєморозрахунків вказані в Договорі (розділ 9) (п. 2.1. та п. 2.2. Договору).

Пунктом 2.5. Договору передбачено термін оплати, а саме оплата Товару проводиться в терміни, які вказані в Специфікаціях до даного Договору.

Зміна способу розрахунку за поставлений Товар можлива лише за письмовою згодою Сторін і фіксується у додаткових угодах до цього Договору (п. 2.7. Договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін, і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 8.1. Договору).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідно до Специфікації на товар яка є додатком № 12 від 24.07.2018 до Договору, сторони погодили поставку товару (Десикант Макс, РК 20л в кількості 1200,00 л/кг) на загальну суму 283752,00 грн. В п. 3 даного Додатку визначено, що оплата в розмірі 100% сплачується на розрахунковий рахунок продавця до 24.08.2018 (а.с.25).

Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № ЦБ-4537 від 24.07.2018 на суму 283752,00 грн (а.с. 29).

Згідно видаткової накладної № ЦБ-6302 від 25.07.2018 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 283752,00 грн (а.с. 26), отримання відповідачем товару підтверджується наявною в справі довіреністю № 257 від 25.07.2018 (а.с. 27).

За поставлений товар відповідач здійснив частковий розрахунок в сумі 133752,00 грн згідно платіжного доручення № 571 від 19.09.2018.

11.12.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою виконати свої зобов`язання за Договором поставки № 130-К-18 від 06.03.2018 в частині повної оплати по рахунку № ЦБ-4537 від 24.07.2018 в сумі 150000,00 грн. Відповідач отримав претензію 14.12.2018, що стверджується наявними в справі доказами, разом з тим відповіді на претензію не надав борг не сплатив.

З огляду на це позивач був змушений звернутись з позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача 150000,00 грн - основного боргу, 43877,42 грн - штрафу, 64475,34 грн - пені, 13200,00 грн - інфляційних втрат та 5486,30 грн. - 3% річних.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Приписами статей ст. 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №130-К-18 від 06.03.2018р., не було здійснено остаточної оплати вартості поставленого позивачем товару на суму 150000,00 грн.

В результаті викладеного, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" основної заборгованості у розмірі 150000,00 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 43877,42 грн - штрафу, 64475,34 грн - пені, 13200,00 грн - інфляційних втрат та 5486,30 грн. - 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних в системі «Ліга Закон», за період визначений позивачем, суд помилок не виявив, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 13200,00 грн - інфляційних втрат та 5486,30 грн. - 3% річних підлягають задоволенню.

Щодо заявлених відповідачем 43877,42 грн штрафу та 64475,34 грн - пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до п. 5.2. Договору, сторони досягли згоди, що за порушення строків (термінів) платежів Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 2% на місяць від суми несплаченого платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок заявленого до стягнення штрафу, за період визначений позивачем, суд помилок не виявив, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 43877,42 грн штрафу підлягає задоволенню, як така, що передбачена законом та договором.

Пунктом 5.3. Договору сторони домовились, що згідно п. 6 ст. 232 ГКУ позовна давність до вимог про сплату (стягнення) штрафних санкцій (пені), нарахованих відповідно до умов цього Договору, становить три роки. Нарахування та сплата штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за цим Договором, не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем здійснено нарахування пені за період з 25.08.2018 по 12.11.2019, однак, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Тобто законодавець надав можливість сторонам договору самостійно встановити інший строк нарахування пені у більші або менші строки.

Проте, за умовами договору, сторони визначили більший строк позовної давності до вимог про сплату (стягнення) штрафних санкцій (пені), нарахованих відповідно до умов цього Договору, в 3 роки, а щодо нарахування та сплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за цим Договором, зазначили що вони не припиняються через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що оскільки інший строк нарахування пені договором не встановлено, то підлягає застосуванню ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме нарахування пені повинно бути припинено через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені в системі «Ліга Закон» за період з 25.08.2018 по 25.02.2019, зазначає, що арифметично вірний розмір пені становить 27316,44 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 64475,34 грн пені, підлягає частковому задоволенню у розмірі 27316,44 грн - пені.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково.

В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" (вул. В.Антановича, буд. 7, м. Вінниця, 21001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Агро" (вул. Дегтярівська, буд. 25/1, м. Київ, 04119; проспект Перемоги, 42, секція F, м. Київ, 03057, ) 150000,00 грн. - основного боргу, 27316,44 грн пені, 13200,00 грн. інфляційних втрат, 5486,30 грн. - 3% річних, 43877,42 грн - штрафу та 3598,20 грн. відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. У частині стягнення з відповідача 37158,90 грн. пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 06 лютого 2020 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3 - позивачу (вул. Дегтярівська, буд. 25/1, м. Київ, 04119; проспект Перемоги, 42, секція F, м. Київ, 03057)

4 - відповідачу (вул. В.Антановича, буд. 7, м. Вінниця, 21001)