РІШЕННЯ

05 лютого 2020 року м. ТернопільСправа № 921/755/19

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Курмило В.М.

розглянув справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр"

про стягнення 55 810 грн штрафу

за участю представників

позивача : Козятинський О.М.

відповідача: Креховець В.І.

Суть справи:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до ПАТ "Тернопільський кар`єр" про стягнення 55 810 грн штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу.

Ухвалою суду від 03.12.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, підтримані у судовому засіданні повноважним представником, позивач зазначає, що при контрольній перевірці маси вантажу у вагоні №67621771, що слідував відправкою №39176250, встановлено різницю ваги проти накладної в сторону збільшення на 450 кг. Тому, на підставі ст.ст.118 та 122 Статуту залізниць України Відправнику нарахований штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення.

Повноважний представник відповідача у садове засідання прибув та подав заяву, у якій проти позову повністю заперечує з підстав, викладених у відзиві №4071 від 18.12.2019. Зазначає, що при оформлені відправки вантажу, вагон №67621771 було зважено на повірених електронних вагах, про що зроблено відмітку у відповідних графах накладної. У ПАТ "Тернопільський кар`єр" не було іншого способу визначення маси вантажу. Це виключає його вину у вчиненні правопорушення. Відповідач також звертає увагу на неможливість з`ясування повноважень у осіб, які підписали комерційний акт №420008/31 від 06.06.2019.

Розгляд даного спору здійснювався із технічною фіксацією судового процесу в порядку ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши представлені докази, господарський суд встановив наступне.

01.06.2019 зі станції Максимівка-Тернопільська Львівської залізниці відправником - ПАТ "Тернопільський кар`єр", за накладною №39176250 були відправлені вагон з вантажем: каміння, щебінь, відсів вапняковий на станцію призначення Батуринська, Придніпровської залізниці, одержувач - ПАТ "ХайдельбергЦемент Україна".

У відомості вагонів залізничної накладної №39176250 відправником вказана маса вантажу - 67 500 кг.

Як зазначає відповідач, зважування вагону №67621771 по відправці №.06.2019, проводилось повіреними електронними вагами ТВВ-150, заводський номер 12610. Дані ваги придбані відповідачем у Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Техноваги" на підставі договору №С-15107 від 22.09.2015. Остання повірка вказаних ваг проводилась 23.07.2019, а попередня 23.04.2019, що підтверджується дублікатом Настанови щодо експлуатування ТВТВ 404438 НЕ.

05.06.2019 після прибуття вагонів з вантажем на станцію ім. Т.Шевченка, Одеської залізниці, згідно заявки №838 від 05.06.2019, у зв`язку із нагріванням вузла колісної пари, було здійснено зважування вантажу у вагоні №6761771. За його результатами Залізницею встановлено, що маса вантажу у спірному вагоні не відповідає масі, зазначеній відправником у накладній. Зокрема, згідно відомості вагонів до накладної №39176250 маса вантажу у вагоні №67621771 становить 67 500 кг, а фактично виявилося 67 950 кг. За цим фактом 06.06.2019 було складено комерційний акт №420008/31/1.

У Розділі Д. "Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку" комерційного акту зазначено, що комісією у складі ДСЗМ - ОСОБА_3, бригадира ПКО - ОСОБА_4, агента комерційного - ОСОБА_5 була проведена перевірка маси вантажу у вагоні. Фактична маса брутто вагона склала 90 450 кг, тара вагона з ПД 22 500 кг. Маса вантажу нетто за ПД 67 500 кг. Фактична маса вантажу нетто 67 950 кг, що більше документу на 450 кг.

Переважування проводилось двічі на вагонних вагах на станції ім. Т. Шевченка. Навантаження в вагоні холмоподібне, по торцях нижче бортів 200-400 мм, по середині вагона над 3-4-5 люками нижче бортів 1000-1200 мм, поверхня вантажу не маркована. Крім того, в акті міститься примітка, що посада зав. Вантажним двором по штатному розкладу не передбачена.

Залізницею контрольне зважування було проведене на справних 150-ти тонних вагонних вагах типу 2344ВВ-1509/2С, заводський №44, що підтверджується Технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки, яка пройшла повірку 02.05.2019, що засвідчується відповідними відмітками на документах (копія Технічного паспорта знаходиться у матеріалах справи).

06.06.2019 станцією ім. Т. Шевченка Одеської залізниці через телеграф на станцію Максимівка-Тернопільська Львівської залізниці була відправлена оперативна телеграма №175 щодо проведеної перевірки маси вантажу у вагоні №67621771, у якій зазначено, що вагон подано в ремонт по технічній несправності.

Згідно даних, що містяться у відомості вагонів, яка є невід`ємною частиною накладної №39176250 від 01.06.2019, вартість перевезення за вагон становить 11 162 грн.

За вказане вище порушення, відповідно до ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України, Укрзалізницею нарахований відповідачу штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати, що склав 55 810 грн (11 162 х 5).

В ході досудового врегулювання контрагентам спір вирішити не вдалося ( претензія №10-278/49 від 11.09.2019, лист №3342 від 03.10.2019 знаходяться у матеріалах справи). Відтак, з метою його вирішення, Залізниця звернулася із позовом до суду.

Дослідивши подані учасниками цього спору докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про те, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних міркувань.

Статтею 908 ЦК України обумовлено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 Цивільного кодексу України).

Предметом даного спору є стягнення Залізницею штрафу за неправильне зазначення у накладних маси вантажу.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про залізничний транспорт", законодавство про залізничний транспорт загального користування складається, зокрема, із Статуту залізниць України (надалі - Статут ), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 ( із послідуючими змінами та доповненнями).

Стаття 5 Статуту відносить до компетенції Міністерства транспорту України затвердження нормативних документів на підставі цього Статуту, які є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

В розумінні ст.6 Статуту накладна є основним перевізним документом встановленої форми, що надається залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Під час здавання вантажів для перевезення відправник повинен зазначити їх масу у накладній-основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу (ст.37 Статуту).

За правилами ст.24 Статуту, залізниці надано право періодично перевіряти кількість та масу вантажу, зазначених вантажовідправником у накладній. При цьому, статтею 122 Статуту установлена відповідальність вантажовідправника у вигляді штрафу за неправильне зазначення в накладній маси вантажу.

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2% (п.2.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 - надалі Правила).

Якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту.

Дана обставина засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт (п.5.5 Правил).

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами. Аналогічну норму містить ст.129 Статуту залізниць. За правилами цієї статті комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах. Вищевказаною статтею передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (далі - Правила складання актів), які у п. 2 передбачають, що відомості у комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Комерційним актом №420008/31/1 підтверджується перевищення маси вантажу у вагонах від маси, що зазначена у накладних на перевезення, на 450 кг. Таке перевищення складає більше 0,2%.

Із матеріалів справи слідує, що відправник здійснював зважування вагону №67621771 по відправці №.06.2019 повіреними електронними вагами ТВВ-150, заводський номер 12610. Остання повірка яких проводилась 23.07.2019, що підтверджується дублікатом Настанови щодо експлуатування ТВТВ 404438 НЕ.

Залізницею у відповідності до Правил перевезень вантажів контрольне зважування проведене на справних 150-ти тонних вагонних вагах типу 2344ВВ-1509/2С, заводський №44, які пройшли повірку 02.05.2019, що свідчить про їх відповідність державним вимогам та стандартам щодо вимірювальної техніки.

При цьому суд зважає, що за відображеними у комерційному акті даними, Залізницею зважування проводилося двічі. В обох випадках, вага вантажу зафіксована одна і таж сама.

Посилання відповідача на неможливість за даними комерційного акту визначити обраний Залізницею спосіб визначення мами вантажу судом оцінюється критично.

Адже у п.5 Правил приймання вантажів до перевезення зазначено, що загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних та інших вагах) або іншим способом.

Таким чином, нормативно визначено декілька способів визначення маси вантажу. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Зважування на вагах - це і є одним із способів, який обрали як відправник так і Залізниця при визначенні маси спірного вантажу. А ваги, на яких проводилося визначення маси у спірних правовідносинах, це уже різновид вимірювальної техніки, а не різний спосіб визначення маси.

З наведеного слід зробити висновок, що перевірка маси вантажу проведена обома контрагентами однаковим способом.

При цьому суд враховує, що зважування на вагах є доволі точним способом визначення маси вантажу (п.3.18 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею"). Водночас суд переконаний, що саме зважування із зупинкою і розчепленням вагонів, є найбільш точним та забезпечує отримання достовірного результату (в порівнянні із зважуванням без розчеплення, чи зважуванням у русі).

Перевіряючи доводи акціонерного товариства щодо відсутності у осіб, які підписали спірні документи, повноважень на вчинення цієї дії, суд враховує, що комерційний акт №420008/31/1 підписаний ДСЗМ ОСОБА_3, бригадиром ПКО ОСОБА_4 та комерційним агентом ОСОБА_5 Копії наказів та посадових інструкцій вище вказаних осіб щодо права підписання комерційних актів долучені позивачем до матеріалів справи.

Згідно п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці. Отже, комерційний акт складений та підписаний у відповідності до Правил складання актів.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено факт неправильного зазначення відповідачем у накладних маси вантажу. Ця обставина засвідчена належним та допустимим доказом - комерційним актом та є підставою для покладення на вантажовідправника відповідальності.

У відповідності до ст.ст.118,119 Статуту, штраф підлягає стягненню за самий факт допущення відправником порушень.

Згідно ст.122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту.

Суд звертає увагу відповідача на те, що законодавець передбачив відповідальність відправника не за порушення допущені при зважуванні, а за неправильне відображення його результатів у накладній. Саме це має місце у спірних правовідносинах. Адже матеріалами справи не зафіксовано факту несправності ваг, що належать відповідачу. Однак у справі є всі належні та допустимі докази того, що результати проведеного зважування невірно відображені господарським товариством у товаросупровідних документах.

Із наданого позивачем розрахунку штрафу вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було ним обчислено з вартості провізної плати вантажу, з розрахунку 11 162 грн х на 5-тикратний розмір провізної плати, що становить 55 810 грн.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, враховуючи: ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними; факт перевищення маси вантажу у вагоні від маси, що зазначена у накладній лише приблизно на 0,7% у межах вантажопідйомності вагона; відсутність доказів понесення залізницею збитків внаслідок порушень вантажовідправником, суд, вважаючи дані обставини винятковими дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу до 3-ох кратного розміру провізної плати.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення штрафних санкцій суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 33 486 грн штрафу.

Відповідно до п.2.4. постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК), при цьому судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Таким чином, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр" (вул. Стара Максимівка, будинок, 29, с. Максимівка, Збаразький район, Тернопільська область, 47372 , іден. код 00292623) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03680, ідент. код 40075815) - 33 486 (тридцять три тисячі чотириста вісімдесят шість) грн штрафу за неправильно зазначену в накладній №39176250 масу вантажу у вагоні №67621771 та 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 11.02.2020.

Суддя О.В. Руденко