ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2020 р. Справа№ 921/462/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Браславець Ю.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: Солонецький І.В.;

від позивача: адвокат Повстанюк О.А. (ордер № 067039 від 10.01.2020);

від відповідача-1: адвокат Тереховський Д.О. за (ордер № 159060 від 13.01.2020);

від відповідача-2: Шафранський Р.Г. (довіреність від 23.01.2020).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 (суддя Полякова К.В., м. Київ, повний текст рішення складено 09.09.2019)

за позовом фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича, м. Тернопіль

до 1) приватного підприємства "Компанія "Надежда", смт Машівка, Машівський р-н, Полтавська обл.

2) публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі виробничого структурного підрозділу "Тернопільська дистанція електропостачання" регіональної філії "Львівська залізниця", м. Тернопіль

про визнання договору укладеним

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

08.11.2018 фізична особа-підприємець Солонецький Ігор Володимирович (надалі - позивач/скаржник) звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Газові автомобільні заправки" (надалі - відповідач -1) та публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Тернопільська дистанція електропостачання" регіональної філії "Львівська залізниця" (надалі - відповідач-2) про визнання укладеним договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 14.03.2018 № 312.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між фізичною особою-підприємцем Солонецьким Ігорем Володимировичем та публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі виробничого структурного підрозділу "Тернопільська дистанція електропостачання" регіональної філії "Львівська залізниця" укладено договір від 28.04.2016 № Л/0712-2 про приєднання до електричних мереж нежитлового приміщення позивача, за яким замовлено приєднання у рахунок потужності товариства з обмеженою відповідальністю "Газові автомобільні заправки". На виконання вказаного договору позивачем виконано технічні умови, однак у подальшому позивачу стало відомо, що право власності на об`єкт нерухомого майна до якого мало бути здійснено приєднання перейшло від товариства з обмеженою відповідальністю "Газові автомобільні заправки" до приватного підприємства "Компанія "Надежда" (відповідача-1). Разом із тим, позивач зазначив, що передавав під розписку ОСОБА_1 12 900,00 грн та додатково ще певну суму грошових коштів для отримання погодження приєднання до електричних мереж товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ". Оскільки відповідач-1 від укладення договору про спільне використання електричних мереж відмовився, позивач просив, з урахуванням клопотання про заміну відповідача, визнати укладеним договір про спільне використання технологічних електричних мереж між приватним підприємством "Компанія "Надежда" та публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в редакції типового договору про спільне використання технологічних електричних мереж, встановлених додатком 1 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

Надалі, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.02.2019 матеріали справи № 921/462/18 вирішено направити за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 (суддя Полякова К.В., м. Київ, повний текст рішення складено 09.09.2019) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване тим, що чинне процесуальне законодавство зобов`язує суд при вирішенні даної категорії спорів зазначати у рішенні суду умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проєкт цього договору, проте позивач у позовній заяві не наводить відповідних умов договору, визнання укладеним якого є предметом даного спору, обмежившись лише проханням визнати такий договір укладеним у редакції типового. Відтак, у суду відсутні процесуальні можливості викласти резолютивну частину рішення у відповідності до вимог статті 238 ГПК України та зазначити у рішенні умови всього договору, від укладання якого інша сторона відмовляється.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Солонецький Ігор Володимирович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням норм матеріального права. В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що відповідач-1 не погодився підписувати проєкт договору та відповідно його не повернув, відтак відповідач-2 немає можливості його надати. Отже отримати примірник договору про спільне використання електричних мереж позивачем та долучити його до матеріалів справи не було можливості. Разом з тим, не надання із сторони відповідача проєкту спірного договору, обов`язок підписати який покладено на відповідачів та який є типовим, не повинно бути підставою для відмови у захисту порушених прав та інтересів позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у справі № 921/462/18 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 залишено без руху.

28.10.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 у справі № 921/462/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича; розгляд справи № 921/462/18 призначено на 03.12.2019.

22.11.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від приватного підприємства "Компанія "Надежда" надійшов відзив вих. № 20/11/19 від 20.11.2019 на апеляційну скаргу, згідно з яким відповідач-1 просить апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 - без змін.

25.11.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 у справі № 921/462/18 заяву фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; проведення судового засідання у справі № 921/462/18 призначено на 03.12.2019; доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Тернопільської області (вул. Князя Острозького, 14-а, м. Тернопіль, 46001).

03.12.2019 розгляд апеляційної скарги Солонецького Ігоря Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2019 у справі № 921/462/18 розгляд апеляційної скарги Солонецького Ігоря Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 призначено на 14.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 у справі № 921/462/18 заяву фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; проведення судового засідання у справі № 921/462/18 призначено на 14.01.2020; доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Тернопільської області (вул. Князя Острозького, 14-а, м. Тернопіль, 46001).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 у справі № 921/462/18 відкладено розгляд апеляційної скарги Солонецького Ігоря Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 на 04.02.2020.

Відповідач-2 не скористався своїм правом передбаченим частиною 1 статті 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

04.02.2020 в судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 - скасувати.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 04.02.2020 заперечував проти вимог апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні 04.02.2020 представник відповідача-2 заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 - без змін.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступних підстав.

26.03.2014 товариство з обмеженою відповідальністю "Газові автомобільні заправки" звернулося до начальника філії "Енергозбут" публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" із завою на переоформлення договору від 04.09.2008 № 2450 у зв`язку з тим, що дозволена потужність 40 кВт буде розподілена по 20 кВт між заявником та фізичною особою-підприємцем Солонецьким Ігорем Володимировичем.

З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2016 фізична особа-підприємець Солонецький Ігор Володимирович звернувся до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого структурного підрозділу "Тернопільська дистанція електропостачання" регіональної філії "Львівська залізниця" із заявою про приєднання електроустановки певної потужності, за якою просив приєднати складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, із величиною максимального розрахункового електропостачання у 20 кВт.

Так, 28.04.2016 між позивачем (замовник) та відповідачем-2 в особі підрозділу Служби електропостачання регіональної філії "Львівська залізниця" (виконавець послуг) укладено договір № Л/0712-2 про приєднання до електричних мереж (із додатковою угодою від 05.10.2016 № 1).

За умовами вищевказаного договору до електричних мереж виконавця послуг або іншого власника приєднується складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з пунктами 1.2, 1.4, 1.5 Договору, місце забезпечення потужності об`єкта замовника встановлюється на лінії поздовжнього електропостачання ПЛ ПЕ-10 кВ, дільниці Тернопіль-Підволочинськ, опора 242. Тип приєднання: нестандартне. Замовлено до приєднання потужність у точці приєднання 20 кВт у рахунок дозволеної потужності товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ".

Строк дії Договору встановлено до повного виконання сторонами зобов`язань, але не довше ніж до 28.04.2018 (пункт 7.1 Договору).

Позивачу видані технічні умови № Л/0712-2 приєднання до електричних мереж електроустановок, які не є стандартним, за якими точку приєднання також визначено через лінію електропостачання ВРП-0,4 КВ товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ".

17.11.2016 начальник структурного підрозділу "Служба електропостачання" повідомив листом № 816 начальника Львівського регіонального відділення філії "Енергозбут" ПАТ "Укрзалізниця" про те, що технічні умови № Л/0712-2 від 28.04.2016 приєднання до електричних мереж електроустановок, які не є стандартними, видані фізичній особі-підприємцю Солонецькому Ігору Володимировичу, виконані в повному обсязі.

20.07.2017 позивач звернувся до начальника ВСП "Львівське регіональне відділення" філія "Енергозбут" ПАТ "Укрзалізниця" із заявою про здійснення підключення об`єкта позивача до електричних мереж та укладення договору постачання електричної енергії.

11.08.2017 у відповідь на вищезазначену заяву ВСП "Львівське регіональне відділення" філія "Енергозбут" ПАТ "Укрзалізниця" направила позивачу лист № ЕЕц-1016684 із поясненням, що позивачу видані технічні умови, погоджені товариством з обмеженою відповідальністю "Газові автомобільні заправки", яке погодилося приєднати електроустановки позивача до власних технологічних мереж, але внаслідок укладення 26.04.2017 договору купівлі-продажу право власності на об`єкт нерухомого майна з комунікаціями перейшло до приватного підприємства "Компанія "Надежда", якому направлено проєкт договору про спільне використання мереж.

Проте, 05.09.2017 ВСП "Львівське регіональне відділення" філія "Енергозбут" ПАТ "Укрзалізниця" листом повідомила позивача про відмову відповідача-1 підписати договір про спільне використання мереж, у зв`язку з чим здійснити підключення позивача до електромереж та укласти договір про постачання електроенергії є неможливим.

Таким чином, спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що позивач просив визнати укладеним договір про спільне використання технологічних електричних мереж між приватним підприємством "Компанія "Надежда" та публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" у редакції типового договору про спільне використання технологічних електричних мереж, встановлених додатком 1 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

З урахуванням частин 3, 7 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до частини 3 статті 184 Господарського кодексу України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Пунктом 1.5 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28, (далі - Правил від 31.07.1996) передбачено, що у разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов`язань вносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору укладається договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Згідно з п. 1.7 Правил, у разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією відносини між власником цих мереж та електропередавальною організацією, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору.

Основний споживач не має права відмовити електропередавальній організації, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж, а субспоживачу у разі дотримання ним вимог цих Правил в укладенні (переукладенні) договору про технічне забезпечення електропостачання споживача в передбачених цими Правилами випадках.

Після втрати чинності наведеними Правилами постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії, відповідно до пункту 1.2.3 якого в разі використання оператором системи розподілу технологічних електричних мереж власника мереж, який не виконує функцій оператора системи розподілу згідно з умовами ліцензії або законодавством, для забезпечення транспортування електричної енергії електричними мережами, що не належать оператору системи розподілу відносини між власником цих мереж та оператором системи розподілу, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору (додаток 1 до цих Правил). Власник технологічних електричних мереж (основний споживач) не має права відмовити оператору системи розподілу, на території ліцензованої діяльності якого приєднані мережі власника, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж, а субспоживачу у разі дотримання ним вимог цих Правил - в укладенні (переукладенні) договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії (додаток 2 до цих Правил), у передбачених цими Правилами випадках.

Відповідно до п. 2.5.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії для забезпечення розподілу електричної енергії іншим споживачам, а також для транспортування електричної енергії в мережі оператора системи розподілу електричними мережами, що не належать оператору системи розподілу, між оператором системи розподілу та споживачем та/або власником цих мереж, який не є оператором системи розподілу, укладається договір про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі Типового договору про спільне використання технологічних електричних мереж (додаток 1 до цих Правил).

Отже, додатком № 1 до Правил роздрібного ринку електричної енергії наведено редакцію типового договору про спільне використання технологічних електричних мереж, яким встановлено істотні та обов`язкові умови, що має містити такий договір.

Приписами частини 9 статті 238 ГПК України визначено, що у спорі, який виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Таким чином, у спорі, який виник при укладанні або зміні договору, у позові та в резолютивній частині судового рішення в обов`язковому порядку мають вказуватися позовні вимоги та рішення суду з кожної спірної умови договору або умови всього договору, якщо інша сторона взагалі відмовляється від укладення відповідного договору.

Відтак, чинне законодавство зобов`язує суд при вирішенні даної категорії спорів зазначати в рішенні суду умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору.

Проте, позивач у позовній заяві не наводить відповідних умов договору, визнання укладеним якого є предметом даного спору, обмежившись лише проханням визнати такий договір укладеним у редакції типового.

Отже, у суду відсутні процесуальні можливості викласти резолютивну частину рішення у відповідності до вимог статті 238 ГПК України та зазначити в рішенні умови всього договору, від укладення якого інша сторона відмовляється.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 908/1634/17, від 11.12.2018 у справі № 921/43/18, від 11.09.2018 у справі № 911/1170/17, від 20.02.2019 у справі № 915/1401/17.

Разом з тим, за висновками Верховного Суду, навіть посилання на поданий позивачем проект договору не спростовує необхідності в позові та в резолютивній частині судового рішення в обов`язковому порядку вказувати позовні вимоги та рішення суду з кожної спірної умови договору або умови всього договору, якщо інша сторона взагалі відмовляється від укладення відповідного договору.

Також, форма типового договору, наведена в додатку № 1 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, містить деякі порожні графи, які мають бути заповнені сторонами, зокрема, місце укладення та дата договору, підстави, на яких проводиться діяльність, посади та прізвища уповноважених осіб на укладення, дати, до яких основний споживач має надавати користувачу рахунки та довідки про обсяги переданої електричної енергії, дати розрахункового періоду, перелік обставин непереборної сили, строк дії договору та реквізити сторін.

Відтак, викладення судом даних умов договору на власний розсуд свідчитиме про порушення встановлених статтею 2 ГПК України основних засад (принципів) господарського судочинства, таких як верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом змагальність сторін, диспозитивність.

Також, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі доводи сторін у даній справі прийшов до вірного висновку що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, а також про відсутність підстав для застосування позовної давності.

Щодо доводів наведених у апеляційній скарзі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 238 ГПК України, у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Проте, як зазначалось вище, позивачем у позовній заяві не викладено умови на яких сторони зобов`язані укласти договір та не викладено проєкт договору.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач-1 відмовився підписати договір про спільне використання мереж та останньому не переходили зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Газові автомобільні заправки», оскільки приватне підприємство "Компанія "Надежда" не його є правонаступником.

Інші твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва при ухваленні оскаржуваного рішення правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до приписів статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Солонецького Ігоря Володимировича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 921/462/18 залишити без змін.

3. Справу № 921/462/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 10.02.2020.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова