ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Черкаси справа № 925/1486/19
Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Пастухова О.С.,
за участі представників сторін:
від позивача представник не з`явився,
від відповідача представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи підприємця Баланчука Сергія Васильовича,
м. Житомир
до фізичної особи підприємця Олійник Валентини Миколаївни,
с. Дубіївка, Черкаського району, Черкаської області, в/ч А3177
про стягнення 18 788 грн. 72 коп.
ВСТАНОВИВ:
До господарського суду Черкаської області звернулася з позовом фізична особа підприємець Баланчук Сергій Васильович до фізичної особи підприємця Олійник Валентини Миколаївни про стягнення з відповідача 18 124 грн. 02 коп., а саме: 13 382 грн. 00 коп. основної заборгованості, 4 567 грн. 86 коп. пені, 383 грн. 86 коп. 3% річних та 455 грн. 00 коп. інфляційних втрат.
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 11 год. 30 хв. 11 лютого 2020 року.
Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце проведення судового засідання сторони були належним чином повідомлені, що підтверджується реєстром поштових відправлень господарського суду Черкаської області.
Відповідач відзив на позовну заяву суду не надав, своїм правом на захист не скористався.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).
Оскільки явка учасників судового провадження в судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного:
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 10 серпня 2018 року між фізичною особою підприємцем Баланчуком Сергієм Васильовичем (продавець) та фізичною особою підприємцем Олійник Валентиною Миколаївною (покупець) було укладено договір купівлі-продажу шляхом обміну електронними листами та підтвердження прийняття до виконання замовлень, відповідно до якого продавець зобов`язався виготовити в місті Житомирі та поставити на умовах аналогічних Інкотермс 2010 ЕХW (Ех Wоrks / Франко завод), а покупець - оплатити майно (меблі), а саме: капрі 1,8*2; вейрон 1,6*2 (чорна); ривьера + 1,6*2; камара + 1,8*2 (біла); ривьера 1,6* 1,9-дуб; каталина + 0,9*2 із шухлядками; бамбл 0,9*2; лотус 0,8*1,9 - сосна - (біла); спайкер 0,9*1,9; СС-11 шт.; СС-2 1шт.; ТТ-2 2 шт. (біла); ТТ-1 2 шт.
Всього на загальну суму (по ліжкам) - 39 444 грн. 00 коп.
Передплата 30% 11 833,00 грн.
16 серпня 2018 року відповідачем було здійснено перший платіж на суму 11 833 грн. 00 коп.
02 жовтня 2018 року відповідачем було надано розписку, що 02 жовтня 2018 року було отримано товар - меблі 7 ліжок та 2 тумби на суму 39 444 грн. 00 коп.
02 жовтня 2018 року було здійснено другий платіж на суму 7 889 грн. 00 коп., а також було повернуто товару (тумб ТТ-2 2 шт. (біла)) вартістю 6 340 грн. 00 коп.
Залишок 13 382 грн. 00 коп. відповідач зобов`язувався сплатити до 01 січня 2019 року.
Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача 13 382 грн. 00 заборгованості за поставлений товар.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, як це передбачено ч.1 ст. 639 Цивільного кодексу України.
Згідно ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.
За таких обставин суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого позивач зобов`язався здійснити поставку меблів, а відповідач в свою чергу сплатити вартість поставленого товару.
Позивач свої зобов`язання виконав повністю і поставив відповідачу товар.
Відповідач зобов`язання щодо оплати товару в повному обсязі на даний час не виконав.
Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
В п. 1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань вказано, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.
Як зазначалося вище, відповідач зобов`язався оплатити поставлений товар до 01 січня 2019 року.
Прийменник до з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15).
Таким чином, строк оплати товару на момент звернення позивача до суду настав.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення на підставі умов договору купівлі- продажу розрахунку з позивачем за поставлений товар в повному обсязі.
Водночас, надані позивачем суду докази є достатніми в розумінні ст. 79 ГПК України, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, зокрема, про наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідача перед позивачем по договору купівлі-продажу.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, кошти в розмірі 13 382 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення 455 грн. 00 коп. інфляційних втрат за період січень-листопада 2019 року та 383 грн. 86 коп. 3% річних нарахованих за період з 01 січня 2019 року по 16 грудня 2019 року.
Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат та 3% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3. судом встановлено, що 3% річних та інфляційні нараховано в меншому розмірі, однак позивач самостійно визначив суму заявлених до стягнення річних та інфляційних, а тому з відповідача слід стягнути 455 грн. 00 коп. інфляційних втрат та 383 грн. 86 коп. 3% річних
Також позивачем заявлено до стягнення 4 567 грн. 86 коп. пені нарахованої за період з 01 січня 2019 року по 16 грудня 2019 року.
Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, встановленому за згодою сторін.
Даний Закон розмір пені не встановлює. Стаття 3 вказаного Закону лише обмежує розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ у випадку, якщо вона передбачена договором.
Водночас умовами договору купівлі-продажу розмір та підстави стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань не був визначений та встановлений.
Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені слід відмовити.
Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з фізичної особи підприємця Олійник Валентини Миколаївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь фізичної особи підприємця Баланчука Сергія Васильовича, АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 13 382 грн. 00 коп. основного боргу, 383 грн. 86 коп. 3% річних, 455 грн. 00 коп. інфляційних втрат та 1 454 грн. 00 коп. судового збору.
3. В решті вимог в позові відмовити.
Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 11 лютого 2020 року.

Суддя А.В.Васянович