ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

06.02.2020з Справа № 905/913/19

Господарський суд Донецької області у складі

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на дії Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (84400, Донецької області, місто Лиман, вулиця Пушкіна, будинок 12-б; )

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька область, місто Добропілля, місто Білицьке, вулиця Красноармійська, будинок № 1-А, код ЄДРПОУ - 37014600)

до акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Тверська, будинок № 5, код - ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (84404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Кірова, будинок №22, код ЄДРПОУ - 40150216)

про стягнення 108 273,73 гривень, -

за участю представників сторін:

від боржника (скаржника): не з`явився

від стягувача: не з`явився

від ДВС: не з`явився

В С Т А Н О В И В

У провадженні судді Господарського суду Донецької області Фурсової С.М. знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 108 273,73 гривень вартості нестачі вантажу.

Рішенням суду від 05.07.2019 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 108 273,73 гривень задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» 108 273,73 гривень вартості нестачі вантажу, 1 921,00 гривень судового збору.

29.07.2013 на виконання вказаного рішення господарським судом видано наказ у відповідності до вимог ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

На адресу Господарського суду Донецької області 28.01.2020 надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у справі №905/913/19. Скаржником зазначено, що стягувачем пред`явлено наказ суду від 29.07.2019 до виконання Лиманському міському відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким відкрито виконавче провадження №60991016 від 16.01.2020. Як стверджує боржник, станом на дату подачі вказаної скарги ними не була отримана платіжна вимога про примусове списання коштів з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на підставі наказу Господарського суду Донецької області від 29.07.2019 №905/913/19. АТ «Українська залізниця» не погоджується з діями Відділу щодо стягнення грошових коштів, вважає їх протиправними, незаконними та стягнення яких призведе до порушення норм законодавства України.

На підставі викладеного, скаржник просить:

- визнати незаконною постанову Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження №60991016 від 16.01.2020, щодо стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» - 108 273,73 гривень вартості нестачі вантажу, 1 921,00 гривень судового збору;

- скасувати постанову Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження №60991016 від 16.01.2020 на виконання наказу суду від 29.07.2019;

- зобов`язати Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанову про повернення наказу від 29.07.2019 у справі №905/913/19 стягувачу, у відповідності до п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 341 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скаргу може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Постанова про відкриття виконавчого провадження №60991016, законність якої оспорюється боржником, датована 16.01.2020. Доказів направлення/отримання скарги боржником матеріали справи не містять. Скаргу направлено до господарського суду Донецької області засобами поштового зв`язку 24.01.2020, а тому Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» дотримано десятиденний строк на звернення зі скаргою на дії Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у зв`язку з чим господарським судом Донецької області прийнято скаргу до розгляду.

Відповідно до ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.01.2020 скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на дії Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 06.02.2020.

06.02.2020 від державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на скаргу, в якому останній заперечує проти доводів скаржника, просив здійснювати розгляд скарги без його участі. Надав матеріали виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Донецької області від 29.07.2019 у справі №905/913/19.

Учасники судового процесу у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду скарги повідомлені своєчасно та належним чином.

За приписами ч.2 ст.342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За даними отриманого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено зміну найменування підприємства відповідача (боржника), яким на теперішній час є «Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Зміна найменування юридичної особи не має наслідком процесуальну дію, передбачену ст.52 Господарського процесуального кодексу України, але враховується у подальшому.

Дослідивши надані матеріали та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо наступного.

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» встановлена пряма заборона вчиняти виконавчі дії, у тому числі і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів з боржників. До переліку об`єктів права держаної власності, що не підлягають приватизації, включені дані щодо боржника - Акціонерного товариства «Українська залізниця». З урахуванням викладеного, скаржник зазначає, що станом на 16.01.2020 усі виконавчі провадження, в тому числі і ВП №60991016, де боржником є АТ «Українська залізниця», підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Відповідно до п. 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

До додатку 2 «Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20.10.2019 включено Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Як вбачається з матеріалів ВП №60991016, 17.12.2019 стягувач звернувся до Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання рішення.

Постановою Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.01.2020 відкрито виконавче провадження №60991016.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004 року Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Окрім того, у п.п. 18, 23 рішення Європейського суду від 12.05.2011 у справі «Ліпісвіцька проти України» однозначно визначено про те, що судове рішення та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що рішення у справі № 905/913/19, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, має бути виконане.

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З аналізу п. 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», можна дійти висновку, що забороняється вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», за винятком: стягнення грошових коштів та стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Так, рішенням Господарського суду Донецької області від 05.07.2019 стягнуто саме грошові кошти. Отже, заборона вчинення виконавчих дій, встановлена Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», не поширюється на виконання рішення у справі №905/913/19 про стягнення грошових коштів.

Крім того, судом враховано, що скаржником оскаржуються дії та постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.01.2020.

В той же час, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не призводить до безпосереднього стягнення з боржника будь-яких грошових коштів.

Доказів вчинення державним виконавцем інших виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на майно АТ «Українська залізниця», або на відчуження майна боржника у виконавчому провадженні №60991016 матеріали справи не містять.

При цьому, наявність постанови про відкриття виконавчого провадження не позбавляє державного виконавця в подальшому виносити постанови про повернення виконавчого документу стягувачу або про закриття виконавчого провадження, в порядку та випадках, встановлених законом.

Також суд звертає увагу скаржника, що чіткий перелік випадків за яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання встановлений ч. 4 ст. 4 закону України «Про виконавче провадження». У вказаній статті відсутня така підстава, як заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Крім того, стягувачем за наказом Господарського суду Донецької області від 29.07.2019 у справі №905/913/19 є Регіональна філія «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (), а не Акціонерне товариство «Українська залізниця» ().

Таким чином, на переконання суду, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження №60991016 від 16.01.2020 державним виконавцем не було порушено приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

За приписами ст.343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи скаржника є безпідставними та необґрунтованими, а наведені скаржником обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду скарги, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Керуючись ст. ст. 234, 341, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В

У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовити.

У судовому засіданні 06.02.2020 складено та підписано повний текст ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя С.М. Фурсова