ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2020 р. Справа№ 910/12809/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представників сторін:

від ТОВ "Європа-Авто": Рибарук М.М. - ордер серії КС № 6873903 від 10.12.19

від ліквідатора банкрута: Зьома В.О. - довіреність б/н від 27.09.19

від ОСОБА_1 : Антонова Г.І. - ордер серії АА №1012713 від 11.12.19

від власника майна боржника: Яковенко А.О. - довіреність № 9917 від 02.08.19

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Авто" на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2019 року

у справі № 910/12809/16 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Авто"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Базіс-Авто"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.10.2019 року у справі №910/12809/16 задоволено заяву ОСОБА_2 як власника майна боржника ТОВ "Базіс-Авто" про намір задовольнити вимоги кредиторів, встановлено ОСОБА_2 строк до 07.11.2019 року для проведення розрахунків з усіма кредиторами та зобов`язано ліквідатора ТОВ "Базіс-Авто" арбітражного керуючого Тищенко Н.П. до 11.11.2019 року подати суду письмовий звіт в порядку, встановленому ч. 5 ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Європа-Авто" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2019 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про намір задовольнити вимоги кредиторів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Європа-Авто" на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2019 року у справі №910/12809/16, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 12.12.2019 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор банкрута просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника скаржника надійшли письмові пояснення по справі, а від представника ОСОБА_1 - заява з процесуальних питань, в якій останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 12.12.2019 року за наслідками розгляду клопотань скаржника про витребування відомостей з ПАТ АБ "Укргазбанк" та ДФС України, які містяться в апеляційній скарзі, судом відмовлено у їх задоволенні у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

В судовому засіданні 12.12.2019 року судом заслухано пояснення представників учасників провадження у справі по суті спору, за наслідками чого здійснено перехід до судових дебатів та оголошено перерву у справі до 23.12.2019 року на підставі ст. 216 ГПК України з метою надання учасникам справи часу для підготовки до судових дебатів.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника скаржника надійшла заява про відвід суддів Грека Б.М. та Отрюха Б.В., в обґрунтування якої заявник посилається на порушення законодавства, а саме Положення про автоматизовану систему документообігу суду під час формування колегії суддів Північного апеляційного господарського суду 11.11.2019 року.

Ухвалою суду від 23.12.2019 року заяву представника ТОВ "Європа-Авто" про відвід суддів Грека Б.М. та Отрюха Б.В. у справі №910/12809/16 визнано необґрунтованою, зупинено апеляційне провадження у справі №910/12809/16 до вирішення питання про відвід суддів Грека Б.М. та Отрюха Б.В., справу № 910/12809/16 передано для визначення складу суду в порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2019 для розгляду заяви ТОВ "Європа-Авто" про відвід суддів Грека Б.М. та Отрюха Б.В. у справі № 910/12809/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Козир Т.П., судді: Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою суду від 02.01.2020 року вищезазначеною колегією суддів відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Європа-Авто" про відвід суддів Грека Б.М. та Отрюха Б.В. у справі №910/12809/16.

Ухвалою суду від 15.01.2020 року поновлено апеляційне провадження у справі №910/12809/16 та призначено справу до розгляду на 30.01.2020 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від ліквідатора банкрута надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, згідно якого останній просить суд долучити до справи лист-відповідь ДПС України про наявність у боржника податкового боргу у розмірі 53 746,73 грн.

Розглянувши в судовому засіданні 30.01.2020 року заявлене клопотання та заслухавши позиції присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки відповідне клопотання подано ліквідатором на стадії судових дебатів, до якої, згідно протоколу судового засідання, суд перейшов ще 12.12.2019 року, що, в свою чергу, не узгоджується з положеннями ГПК України щодо порядку та строків подання суду доказів на підтвердження викладених в апеляційній скарзі обставин.

Представники ініціюючого кредитора та ліквідатора банкрута під час судових дебатів вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2019 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про намір задовольнити вимоги кредиторів.

Представники ОСОБА_1 та власника майна боржника проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

30.01.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2019 року у справі № 910/12809/16 - залишити без змін, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

При цьому, судова колегія враховує, що 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року.

У пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень даного кодексу зазначено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнати таким, що втратив чинність, в тому числі, Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Таким чином, станом на дату розгляду справи в суді апеляційної інстанції (30.01.2020 року) Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втратив чинність.

Разом з тим, як зазначалось, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тобто, суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень переглядає в апеляційному порядку законність винесення судових актів, прийнятих місцевими господарськими судами.

Оскільки спірні правовідносини у справі виникли під час дії Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", чинного на той час, і місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, керувався відповідними положеннями даного Закону, то під час перегляду справи в апеляційному порядку на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм законодавства, чинного до введення у дію Кодексу України з процедур банкрутства, застосуванню підлягають норми Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у відповідній редакції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадження господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/12809/16 про банкрутство ТОВ "Базіс-Авто", провадження у якій порушено ухвалою господарського суду міста Києва від 22.08.2016 року за заявою ТОВ "Європа-Авто". Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Тищенко Н.П.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 31.10.2016 року за наслідками розгляду заяв з кредиторськими вимогами до боржника затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Базіс-Авто", до якого судом включено вимоги ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві у загальній сумі 102 627,81 грн., з яких 2 756,00 грн. першої черги, 99 701,81 грн. третьої черги та 170,00 грн. шостої черги, а також вимоги ТОВ "Європа-Авто" у загальній сумі 881 180,00 грн., з яких 13 780,00 грн. першої черги, 667 400,00 грн. четвертої черги та 200 000,00 грн. шостої черги.

Постановою господарського суду міста Києва від 15.12.2016 року у справі № 910/12809/16, серед іншого, ТОВ "Базіс-Авто" визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Тищенко Н.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року визнано ОСОБА_1 . кредитором ТОВ "Базіс-Авто" на суму 1 596 825,00 грн., з яких: 3 200,00 грн. вимоги першої черги та 1 593 625,00 грн. - шостої черги.

Ухвалами господарського суду першої інстанції від 14.12.2017 року, 24.09.2018 року та 14.01.2019 року продовжено ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Тищенко Н.П. строк для надання суду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута для його затвердження відповідно до 14.06.2018 року, 14.12.2018 року та 14.06.2019 року.

19.08.2019 року до господарського суду міста Києва надійшла нотаріально завірена заява засновника боржника ОСОБА_2. про намір задовольнити вимоги кредиторів боржника, в якій останній, посилаючись на статті 31, 39 Закону про банкрутство, повідомив суд про намір та бажання задовольнити всі вимоги конкурсних кредиторів, внесених до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Базіс-Авто".

За наслідками розгляду поданої заяви, ухвалою господарського суду міста Києва від 07.10.2019 року у справі №910/12809/16 заяву ОСОБА_2 як власника майна боржника ТОВ "Базіс-Авто" про намір задовольнити вимоги кредиторів задоволено, встановлено ОСОБА_2 строк до 07.11.2019 року для проведення розрахунків з усіма кредиторами та зобов`язано ліквідатора ТОВ "Базіс-Авто" арбітражного керуючого Тищенко Н.П. до 11.11.2019 року подати суду письмовий звіт в порядку, встановленому ч. 5 ст. 31 Закону про банкрутство.

Вказана ухвала суду мотивована обґрунтованістю вимог заявника та доведеністю суду належними доказами наявність у нього грошових коштів, достатніх для задоволення вимог кредиторів боржника, включених до відповідного реєстру.

ТОВ "Європа-Авто" з даною ухвалою не погоджується та у поданій апеляційній скарзі зазначає, що задоволення заяви ОСОБА_2 про намір задовольнити вимоги кредиторів оскаржуваною ухвалою є підставою для подальшого закриття провадження у справі про банкрутство через виконання боржником всіх зобов`язань перед кредиторами згідно п. 7 ч. 1 ст. 83 Закону про банкрутство, однак частина друга наведеної статті встановлює обмеження на закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 83 Закону - лише до визнання боржника банкрутом, відтак закриття провадження у даній справі на стадій ліквідаційної процедури суперечить вимогам Закону. На думку апелянта, ст. 31 Закону про банкрутство стосується виключно процедури санації, а отже судом невірно застосовано норми матеріального права, зокрема застосовано закон, який не підлягає застосуванню у даних правовідносинах.

Більш того, за твердження апелянта, положеннями Кодексу з процедур банкрутства не передбачено право власника майна боржника погасити вимоги кредиторів в ліквідаційній процедурі.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі посилається на недоведеність належними доказами обставин наявності у заявника достатність коштів з огляду на суперечність наданих суду документів, а також їх сумнівній характер.

Ініціюючий кредитор також вказує на те, що відповідні докази на підтвердження наявності у заявника коштів, достатніх для погашення всіх вимог конкурсних кредиторів, мають бути подані одночасно із заявою, відтак судом безпідставно було зобов`язано ОСОБА_2 надати додаткові докази.

Іншими підставами для скасування оскаржуваної ухвали скаржник зазначає відсутність доказів набуття ОСОБА_2 статусу учасника ТОВ "Базіс-Авто" та його перебування у цьому статусі, а також наявність відносно ОСОБА_2 кримінального провадження за ч. 1 ст. 219 КК України - доведення до банкрутства.

При цьому, за висновками скаржника, судом порушено також норми процесуального права, зокрема строки розгляду заяви про намір, передбачені спеціальною ст. 31 Закону про банкрутство.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги апелянт також вказує на те, що власником майна ТОВ "Базіс-Авто" виступає саме Товариство, а заявник ОСОБА_2 є лише єдиним засновником (учасником) боржника, що свідчить про помилковість задоволення заяви ОСОБА_2 судом першої інстанції.

Однак, колегія суддів не погоджується з вищевикладеними доводами апелянта та за наслідками апеляційного розгляду справи не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали з наведених мотивів з огляду на наступне.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує, що згідно із назвою та преамбулою Закону про банкрутство - цей закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності суб`єкта підприємницької діяльності-боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів. Отже, метою прийняття даного Закону є в першу чергу через задоволення вимог кредиторів досягнути відновлення платоспроможності боржника та зберегти суб`єкт підприємницької діяльності як платника податків та зборів, а ліквідація банкрута в судовому порядку є виключним і крайнім заходом.

Таким чином, відновлення платоспроможності підприємства шляхом одночасного задоволення вимог кредиторів повністю відповідає меті Закону про банкрутство та не порушує балансу інтересів кредитора та боржника у справі про банкрутство.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідне задоволення вимог всіх кредиторів та закриття провадження у справі про банкрутство на цій підставі має здійснюватись виключно у відповідності до певної процедури, визначеної Законом про банкрутство.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону про банкрутство, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника у будь-який час до закінчення ліквідаційної процедури має право одночасно задовольнити усі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів або надати боржнику грошові кошти, достатні для задоволення всіх вимог кредиторів, у порядку та на умовах, передбачених статтею 31 цього Закону.

Статтею 31 наведеного закону передбачено, що власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника протягом усієї процедури санації з метою закриття провадження у справі про банкрутство має право задовольнити всі вимоги конкурсних кредиторів, внесені до реєстру вимог кредиторів, або надати боржнику кошти, достатні для задоволення всіх вимог конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів, за винятком неустойки (штрафу, пені).

Заяву про намір задовольнити вимоги кредиторів власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника має надіслати керуючому санацією, комітету кредиторів та господарському суду, який розглядає справу про банкрутство.

До зазначеної заяви мають бути додані докази, що підтверджують наявність у заявника коштів, достатніх для погашення всіх вимог конкурсних кредиторів.

Власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника може брати участь в обговоренні умов плану санації, мирової угоди, а також звіту керуючого санацією.

Заява про наміри підлягає розгляду господарським судом протягом чотирнадцяти робочих днів з дати її надходження з обов`язковим викликом у судове засідання керуючого санацією та членів комітету кредиторів.

За результатами розгляду заяви про наміри господарський суд виносить ухвалу про задоволення заяви про наміри або ухвалу про відмову у задоволенні такої заяви.

У разі задоволення судом заяви про наміри власник майна боржника повинен протягом одного місяця з дня винесення ухвали господарського суду провести розрахунки з усіма конкурсними кредиторами.

Як було зазначено вище, 19.08.2019 року до господарського суду міста Києва надійшла нотаріально завірена заява засновника боржника ОСОБА_2 про намір задовольнити вимоги кредиторів боржника, в якій останній, посилаючись на статті 31, 39 Закону про банкрутство, повідомив суд про намір та бажання задовольнити всі вимоги конкурсних кредиторів, внесених до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Базіс-Авто".

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є єдиним засновником (учасником) боржника та володіє часткою, що дорівнює 100% статутного капіталу ТОВ "Базіс-Авто", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.09.2019 року, що спростовує відповідні доводи скаржника про відсутність у ОСОБА_2 статусу учасника ТОВ "Базіс-Авто".

У Главі IV Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" встановлено загальні положення управління господарським товариством.

Так, згідно ч. 1 ст. 28 наведеного закону, органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

Загальні збори учасників є вищим органом товариства (ч. 1 ст. 28 Закону).

Згідно ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, в тому числі і прийняття рішень про виділ, злиття, поділ, приєднання, ліквідацію та перетворення товариства, обрання комісії з припинення (ліквідаційної комісії), затвердження порядку припинення товариства, порядку розподілу між учасниками товариства у разі його ліквідації майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, затвердження ліквідаційного балансу товариства.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 є єдиним засновником (учасником) боржника та володіє часткою, що дорівнює 100% статутного капіталу ТОВ "Базіс-Авто", то саме він є власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) боржника, а отже має право на звернення до суду з відповідною заявою у порядку статей 31, 39 Закону про банкрутство, з огляду на що місцевим господарським судом правомірно прийнято заяву останнього до розгляду та здійснено її розгляд по суті.

Судом також встановлено, що на підтвердження своїх намірів та на виконання вимог ухвали суду від 19.09.2019 року, заявником надано суду довідку АТ "Універсал банк" про поточний рахунок клієнта ОСОБА_2 від 26.09.2019 року, виписку АТ "Універсал банк" з поточного рахунку клієнта ОСОБА_2 станом на 25.09.2019 року, довідку АБ "Укргазбанк" про поточний рахунок клієнта ОСОБА_2 від 26.09.2019 року та виписку АБ "Укргазбанк" з поточного рахунку клієнта ОСОБА_2 за період з 16.08.2019 року по 26.09.2019 року.

Посилання апелянта, як на підставу для скасування оскаржуваної ували, на те, що відповідні докази на підтвердження наявності у заявника коштів, достатніх для погашення всіх вимог конкурсних кредиторів, мають бути подані одночасно із заявою, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки будь-яка зацікавлена особа не обмежена у праві надати суду додаткові докази на підтвердження своїх доводів або заперечень до закінчення розгляду відповідної заяви або клопотання по суті і суд, приймаючи рішення за наслідками їх розгляду, оцінює та досліджує усі докази, які містяться у справі, у їх сукупності.

Отже, помилковим є твердження щодо необхідності розгляду поданої ОСОБА_2 заяви, виходячи лише з доданих до неї документів.

Так, згідно поданих документів, у заявника на рахунку № НОМЕР_1 у АТ "Універсал банк" станом на 26.09.2019 року знаходиться 1 398 225,00 грн., а на рахунку № НОМЕР_2 IBAN НОМЕР_3 в АТ "Укргазбанк" станом на 26.09.2019 року - 1 250 000,00 грн.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що станом на дату розгляду в судовому засіданні 07.10.2019 року заяви ОСОБА_2 у справі містяться належні та допустимі докази на підтвердження наявності у заявника коштів у розмірі 2 648 225,00 грн.

З огляду на викладене, під час перегляду справи не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про суперечність наданих суду документів, а також на їх сумнівній характер, оскільки відповідні документи видані банківськими установами, містять підписи уповноважених на це осіб та скріплені печатками банків.

Із затвердженого ухвалою суду від 31.10.2016 року реєстру вимог кредиторів ТОВ "Базіс-Авто" вбачається, що до реєстру внесені вимоги ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві у загальній сумі 102 627,81 грн. та ТОВ "Європа-Авто" у загальній сумі 881 180,00 грн. Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року визнано вимоги ОСОБА_1 до боржника на суму 1 596 825,00 грн.

Отже, сума кредиторської заборгованості боржника складає у сукупності 2 580 632,81 грн., що є меншою ніж загальна сума коштів на рахунках заявника.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що наявність співвідношення коштів власника майна (органу, уповноваженого управляти майном) боржника та суми кредиторських вимог боржника свідчить про наявність у власника майна боржника достатніх коштів для погашення всіх вимог конкурсних кредиторів боржника, внесених до реєстру вимог кредиторів.

За викладених обставин місцевий господарський суд дійшов заснованого на законі висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про наміри задовольнити вимоги кредиторів ТОВ "Базіс-Авто" на підставі вимог ст.ст. 31, 39 Закону про банкрутство.

Посилання апелянта на наявність відносно ОСОБА_2 кримінального провадження за ч. 1 ст. 219 КК України, на нелегальне походження коштів останнього, а також на недобросовісність нотаріуса, який посвідчив заяву ОСОБА_2 про намір задовольнити вимоги кредиторів, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки вони не мають значення для розгляду заяви, не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, і як наслідок не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи скаржника про порушення судом норми процесуального права, зокрема строків розгляду заяви про намір, передбачених спеціальною ст. 31 Закону про банкрутство, судом апеляційної інстанції також підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 31 Закону про банкрутство, заява про наміри підлягає розгляду господарським судом протягом чотирнадцяти робочих днів з дати її надходження з обов`язковим викликом у судове засідання керуючого санацією та членів комітету кредиторів.

Як було зазначено вище, нотаріально завірена заява засновника боржника ОСОБА_2 про намір задовольнити вимоги кредиторів боржника надійшла до господарського суду міста Києва 19.08.2019 року.

Однак, на той час матеріали справи № 910/12809/16 були відсутні у господарського суду міста Києва у зв`язку з їх направленням до суду апеляційної інстанції та згодом були повернуті до місцевого господарського суду лише 17.09.2019 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.09.2019 року поновлено провадження у даній справі та, серед іншого, призначено до розгляду заяву засновника боржника ОСОБА_2 про намір задовольнити вимог кредиторів.

Таким чином, граничний строк розгляду заяви є 03.10.2019 року.

Натомість, оскаржувану ухвалу за наслідками розгляду вказаної заяви місцевим судом прийнято 07.10.2019 року, чим не дотримано строки її розгляду на 4 календарних дні.

Згідно частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції", рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що хоча судом першої інстанції і не було дотримано строк розгляду заяви засновника боржника ОСОБА_2 про намір задовольнити вимог кредиторів, встановлений ч. 3 ст. 31 Закону про банкрутство, на 4 календарних дні, проте вказане порушення не є значним і його не можна розцінювати як порушення розумних строків розгляду справи судом, з огляду на обставини даної конкретної справи та кількість вчинених судом дій.

Окрім того, таке порушення не призвело до прийняття неправильного судового рішення, а відтак не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Судова колегія також вважає помилковим посилання апелянта на положення Кодексу з процедур банкрутства, яким не передбачено право власника майна боржника погасити вимоги кредиторів в ліквідаційній процедурі, оскільки, як було зазначено вище, в даному випадку застосуванню підлягають саме норми Закону про банкрутство, зокрема статті 31 та 39 Закону.

Крім того, суд апеляційної інстанції не може погодитись з твердженням скаржника про те, що ст. 31 Закону про банкрутство стосується виключно процедури санації, і що закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 83 наведеного Закону можливе лише до визнання боржника банкрутом.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону про банкрутство, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника у будь-який час до закінчення ліквідаційної процедури має право одночасно задовольнити усі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів або надати боржнику грошові кошти, достатні для задоволення всіх вимог кредиторів, у порядку та на умовах, передбачених статтею 31 цього Закону.

Тобто, наведена норма Закону прямо передбачає можливість власника майна (органу, уповноваженого управляти майном) боржника у будь-який час на стадії ліквідаційної процедури до закінчення розгляду справи та закриття відповідного провадження одночасно задовольнити усі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 39 Закону про банкрутство у разі виконання зобов`язань боржника власником майна боржника надання звіту ліквідатором відбувається у порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.

Частиною третьої наведеної статті передбачено, що за результатами розгляду звіту ліквідатора господарський суд виносить ухвалу про припинення провадження у справі про банкрутство у разі задоволення всіх вимог кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону про банкрутство, господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо затверджений звіт ліквідатора в порядку, передбаченому цим Законом.

В силу ч. 2 наведеної статті, у випадку, передбаченому п. 6 ч. 1 цієї статті провадження у справі про банкрутство може бути припинено лише після визнання боржника банкрутом.

Отже, аналізуючи вказані норми, судова колегія звертає увагу скаржника, що в даному випадку, у разі задоволення вимог кредиторів боржника власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) боржника, провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону про банкрутство у зв`язку із затвердженням відповідного звіту ліквідатора, що передбачено на стадії ліквідаційної процедури, а не на підставі п. 7 ч. 1 ст. 83 Закону щодо виконання боржником усіх зобов`язань перед кредиторами, як про це помилко зазначає ТОВ "Європа-Авто".

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Таким чином, посилання скаржника про порушенням господарським судом міста Києва норм матеріального та процесуального права під час прийняття ухвали від 07.10.2019 року у даній справі не знайшли свого підтвердження за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначену вище ухвалу прийнято відповідно до норм законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставні, необґрунтовані, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Авто" на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2019 року у справі № 910/12809/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2019 року у справі №910/12809/16 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 04.02.2020 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

Б.М. Грек