номер провадження справи 9/217/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2020 Справа № 908/3185/19

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс", (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 10а)

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Бондаренка Юрія Віталійовича, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 )

про стягнення суми 90798,95 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Бондаренко Ю.В., особисто

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс" до відповідача: Фізичної особи - підприємця Бондаренка Юрія Віталійовича, про стягнення суми 74437,64 грн. основного боргу за договором суборенди №01-02/18Л від 01.02.2018, суми 4906,71 грн. інфляційних втрат, суми 2488,50 грн. - 3% річних, суми 8966,10 грн. пені, всього - загальної суми 90798,95 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2019 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3185/19, присвоєний номер провадження 9/217/19, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 23.12.2019. Ухвалою суду від 23.12.2019 розгляд справи відкладено на 23.01.2020. В судовому засіданні 23.01.2020 оголошено перерву до 03.02.2020.

03.02.2020 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які підтримані позивачем та мотивовані наступним. 01.02.2018 між ФОП Бондаренком Ю.В. та ТОВ «ТК «Економ Плюс» було укладено договір суборенди № 01-02/18Л, за яким позивач передав ФОП Бондаренко Ю.В. у тимчасове платне користування частину приміщення, яким користувався на підставі договору оренди. Враховуючи приписи ст. 764 ЦК України договір суборенди є поновленим на один календарний рік - до 01.02.2020. За умовами п. 5.2 договору суборендар зобов`язався сплачувати орендну плату, передбачену п. 5.1, з урахуванням індексу інфляції по передоплаті щомісячно до 15 числа поточного місяця, в якому суборендар користується майном. Проте, ФОП Бондаренко Ю.В. зобов`язання зі сплати орендних платежів виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 74437,64 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом звірки та свідчить про визнання боржником такого боргу. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму 74437,64 грн. основного боргу, суму 4906,71 грн. інфляційних втрат, суму 2488,50 грн. - 3% річних за порушення грошового зобов`язання та суму 8966,10 грн. пені за прострочку виконання грошового зобов`язання. Позов обґрунтовано ст.ст. 174, 193, 343 ГК України, ст.ст. 526, 610, 612, 625, 764 ЦК України та умовами договору суборенди.

Відповідач, у встановлений судом строк, письмового відзиву не надав. В судовому засіданні в усній формі, зокрема, зазначив, що позов не визнає, оскільки приміщення певний час фактично ним не використовувалося, завезений у приміщення для здійснення господарської діяльності товар (меблі) до цього часу незаконно утримуються позивачем.

Відповідачем 03.02.2020 подано письмову заяву (клопотання) про виклик свідків, які зможуть підтвердити, що позивач продовжує незаконно утримувати товар.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника у справі, якщо обставини справи, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Враховуючи приписи ст. 88 Господарського процесуального кодексу України показання свідка викладаються письмово у заяві свідка, виклик свідка згідно зі ст.ст. 87-89 цього Кодексу здійснюється виключно за наявності письмової заяви свідка (ків) в якій викладені його покази, та у разі, якщо існують суперечності та сумніви між викладеними свідком у своїй заяві обставинами та іншими доказами, що містяться в матеріалах справи. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений судом для подання доказів.

Відповідно до ч. 9 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються.

Матеріали справи № 908/3185/19 не містять відповідних письмових заяв свідків.

На підставі викладеного, у задоволенні заяви (клопотання) відповідача судом відмовлено.

Також відповідачем 03.02.2020 подано до суду клопотання про долучення доказів до справи, яке на підставі ч. 8 ст. 80 ГПК України залишено судом без розгляду з огляду на те, що подане з порушенням строків встановлених ч. 3 ст. 80 ГПК України, без зазначення поважності причин неподання доказу у встановлений законом строк. При цьому, строк для подання відзиву було встановлено - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше ніж 27.12.2019. 03.02.2020 - останній день строку розгляду справи.

Суд також зазначає, що за змістом ч. 9 ст. 80 ГПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Підтвердження надсилання (надання) копій відповідних доказів позивачу відсутнє.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговельна компанія "Економ Плюс" (Сторона 1, позивач у справі) та ФОП Бондаренко Ю.В. (Сторона 2, відповідач у справі) був укладений договір суборенди № 01-02/18Л, відповідно до умов якого Сторона 1 передає, а Сторона 2 приймає в тимчасове платне користування майно за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька, 44, а саме: частину приміщення площею 100 кв.м. Метою суборенди майна є його використання для здійснення господарської діяльності Сторони 2 (роздрібна торгівля меблями).

Згідно з п. 3.2 договору майно вважається переданим в суборенду з моменту підписання акта приймання-передачі уповноваженими представниками сторін до цього договору, який є його невід`ємною частиною. В акті приймання-передачі відображається стан майна, переданого в суборенду.

Відповідно до акту приймання-передачі частини нежитлового приміщення від 01.02.2018 майно, яке є предметом договору суборенди, було передано відповідачу в користування.

В пункті 7.1 договору суборенди передбачений обов`язок Сторони 2 своєчасно та в повному обсязі здійснювати орендні платежі.

У зв`язку з неналежним виконанням ФОП Бондаренко Ю.В. взятих на себе зобов`язань щодо сплати орендних платежів, ТОВ «ТК «Економ Плюс» звернулося до нього з претензію за вих. №28/08/2019/1 від 28.08.2019 про перерахування суми боргу у розмірі 74437,64 грн. за договором суборенди № 01-02/18Л від 01.02.2018. На претензії міститься відмітка відповідача про ознайомлення 29.08.2019 та його підпис.

Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість з орендної плати не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема - договорів.

У відповідності до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З положень статті 774 ЦК України слідує, що до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з 1 ст. 763, ч. 2 ст. 774 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Нежитлове приміщення загальною площею 1911,6 кв.в., за адресою: м.Запоріжжя, вул. Ладозька, 44, частина якого була передана позивачем в суборенду ФОП Бондаренку Ю.В. за вищевказаним договором суборенди, знаходилося у користуванні ТОВ «Торговельна компанія «Економ Плюс», як орендаря, на підставі договору оренди № 01-05/16А від 01.04.2016 (строк дії до 28.02.2019), договору оренди № 01-03/19Л від 01.03.2019, який діє з 01.03.2019 по 01.02.2022. В даних договорах встановлено право орендаря здавати об`єкт, що орендується, в суборенду без узгодження з орендодавцем (підпункт «г» пункту 3.2 розділу 3 договору).

В пункті 4.1 договору суборенди визначено, що він вступає в силу з моменту підписання та діє по 01.02.2019 включно.

Згідно з п. 8.1 вказаного договору після закінчення строку дії цього договору Сторона 2 зобов`язана в триденний строк повернути майно Стороні 1 по акту приймання-передачі в первісному стані.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У статті 764 ЦК України встановлено: якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм слідує, що закон передбачає поновлення договору найму за наявності таких юридичних фактів:

- відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення строку дії договору;

- орендар продовжує користування орендованим майном і заперечення наймодавця протягом одного місяця відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оскільки зазначеними нормами законодавства визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Враховуючи те, що заява відповідача про припинення або зміну умов договору суборенди протягом одного місяця після закінчення строку дії була відсутня, з боку ТОВ «ТК «Економ Плюс» заперечень щодо продовження строку дії договору суборенди від № 01-02/18Л від 01.02.2018, визначеного в п. 4.1, також не висувалось, договір було продовжено до 01.02.2020.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

В пункті 4.3 договору суборенди передбачено право Сторони 2 відмовитися від договору, попередивши Сторону 1 за один місяць до дати розірвання.

Відповідних доказів припинення (розірвання) договору суборенди, повернення майна Стороні 1 за актом приймання-передачі відповідачем суду не надано.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зі змісту ст.ст. 13, 14, 526 ЦК України слідує, що цивільні права і обов`язки здійснюються та виконуються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 285 ГК України орендар зобов`язаний, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Частиною 1 статті 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У пунктах 5.1-5.3 договору суборенди встановлено, що орендна плата в місяць складає 5200,00 грн., в т.ч. ПДВ, нараховується з дати передачі майна по Акту приймання-передачі. У випадку, якщо за попередній місяць індекс інфляції згідно офіційних даних був 100% чи більше, то Сторона 2 сплачує плату за поточний місяць з урахуванням встановленого індексу інфляції за попередній місяць. Оренда плата з урахуванням індексу інфляції сплачується по передоплаті щомісячно до 15 числа поточного місяця, в якому Сторона 2 користується майном. Орендна плата нараховується з моменту фактичної передачі майна по акту приймання-передачі.

За змістом ст. 2 ГПК України суд при здійсненні судочинства зобов`язаний керуватися принципами верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності.

Згідно з приписами ст.ст. 74, 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Матеріали справи свідчать, що згідно з виставленими позивачем рахунками на оплату суборенди приміщення за період з лютого 2018 по липень 2019, до сплати відповідачем за вказаний період належала загальна сума 99686,18 грн. Відповідачем, із порушенням встановлених договором порядку та строків оплати, були здійснені часткові оплати за користування приміщенням на загальну суму 25248,54 грн., що підтверджується наданими позивачем доказами (копіями платіжних доручень), внаслідок чого заборгованість склала 74437,64 грн. У призначеннях платежів платіжних доручень, за якими вносилась часткова оплата, в тому числі є посилання на рахунки, виставлені за березень, квітень 2019, що, в свою чергу, також свідчить про згоду відповідача щодо поновлення договору суборенди на новий строк.

Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором суборенди щодо сплати орендних платежів підтверджується матеріалами справи, відповідачем не спростований. Заперечення відповідача спростовуються вищенаведеними висновками суду. При цьому, посилання відповідача на незаконне утримання позивачем належного йому майна (меблів) не є обставинами, дослідження та встановлення яких є необхідним в межах даної справи, оскільки не впливає на вирішення спору по суті.

Європейський суд з прав людини (Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 74437,64 грн. заборгованості з орендної плати є обґрунтованими, доведеними, нарахування здійснено вірно, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 8966,10 грн. пені нарахованої за загальний період з 15.11.2018 по 12.11.2019 включно, за несплату орендної плати за листопад 2018 - липень 2019.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами п.п. 9.1, 9.2 договору суборенди передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання умов договору сторони несуть майнову відповідальність у відповідності до діючого законодавства. У випадку несвоєчасного внесення орендної плати з урахуванням індексації та/або інших платежів Сторона 2 сплачує Стороні 1 пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочки виконання грошових зобов`язань, а також інфляційні втрати за весь час прострочки.

Позивачем, згідно з наданим розрахунком, нараховано пеню на заборгованість з орендної плати, починаючи з 15 числа поточного місяця користування майном.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.10.2018 по справі № 927/490/18).

Отже, у випадку, коли визначено виконання зобов`язання з вказівкою дати, до якої воно повинно бути здійснено, цей обов`язок підлягає виконанню включно з цією датою.

Враховуючи наведене, судом здійснено перерахунок пені за заявлений позивачем період з урахуванням початку прострочки з 16 числа місяця (по кожному з нарахувань), внаслідок чого встановлено, що до стягнення фактично належить пеня в розмірі 8430,03 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наданими розрахунками позивача, 3% річних нараховано на заборгованість за весь час прострочення (з урахуванням здійснених часткових оплат) за загальний період з 15.02.2018 по 12.11.2019 в розмірі 2488,50 грн., інфляційні втрати - за загальний період з лютого 2018 по вересень 2019 в розмірі 4906,71 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини щодо початку періоду прострочки внесення орендної плати з 16, а не з 15 числа, належна до стягнення сума 3% річних згідно зі здійсненим судом перерахунком складає 2474,37 грн.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (яка є чинною), згідно з якою розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При розрахунку інфляційних витрат господарським судом взято до уваги, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за весь місяць. Оскільки умовами договору суборенди визначено, що граничним строком внесення орендної плати є 15 число поточного місяця користування майном та, відповідно, прострочення виникає з 16 числа (тобто має місце прострочення за меншу кількість днів місяця), нарахування інфляційних втрат необхідно здійснювати з місяця, наступного за тим, в якому повинен був бути здійснений платіж, тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню - в розмірі 4269,09 грн.

Таким чином, в цілому, позовні вимоги задовольняються частково.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Бондаренка Юрія Віталійовича, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс", (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 10а) суму 74437 (сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять сім) грн. 64 коп. основного боргу, суму 2474 (дві тисячі чотириста сімдесят чотири) грн. 37 коп. - 3% річних, суму 4269 (чотири тисячі двісті шістдесят дев`ять тисяч) грн. 09 коп. інфляційних втрат, суму 8430 (вісім тисяч чотириста тридцять) грн. 03 коп. пені, суму 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частині позову - відмовити.

Повне рішення складено та підписано 10.02.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва