ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.01.2020 Справа № 905/1616/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

секретар судового засідання (помічник судді) Колтак Т.М.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , м.Маріуполь, Донецька область,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовбетон", м.Маріуполь Донецька область,

про стягнення 218999,79грн.,

за участю представників сторін:

від позивача - Коваленко К.О. - в режимі відеоконференції,

від відповідача - Новікова В.Р., ордер серія АН №1007322,

ОСОБА_1 , м.Маріуполь, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовбетон", м.Маріуполь Донецька область, про стягнення 218 999,79грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що згідно Статуту ТОВ "Азовбетон" в редакції 2015 співзасновниками ТОВ "Азовбетон" були ОСОБА_1 - з часткою в статутному капіталі 10 % (грошовий внесок 50 грн.) та юридична особа Республіки Сейшельські острови компанія "Мерілин Лімітед" - з часткою в статутному капіталі 90 % (грошовий внесок 450 грн.). Згідно відомостей з сайту Мінюст, статутний капітал складає 500 грн. та був сформований 17.08.13р. З матеріалів іншої судової справи позивачу стало відомо про наявність рішення (протоколу) позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Азовбетон" від 18.01.2018, яким його було примусово виключено зі складу учасників ТОВ "Азовбетон" та вирішено провести розрахунки у встановлені законодавством строки. 26.01.18 ТОВ "Азовбетон" перерахувало позивачу на банківський рахунок в ПАТ "Пумб" 50 грн., з призначенням платежу - "повернення вартості частки в статутному фонді ТОВ "Азовбетон" у зв`язку із виходом із останнього", проте інших виплат від відповідача позивач не отримував, вартість частини майна товариства, пропорційна частці у статутному капіталі ТОВ "Азовбетон" позивачу не виплачена. Як вказує позивач, в ході виконавчого провадження вартість майна ТОВ "Азовбетон" оцінено на суму 2025900грн. З урахуванням викладеного, враховуючи те, що у встановлені строки відповідач не виплатив вартість частини майна товариства, пропорційну частці позивача у статутному капіталі, що складає 10 % статутного капіталу, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів у загальному розмірі 218 999,79 грн., що складаються з: 202590,00 грн. - вартість частини майна товариства, пропорційно частці ОСОБА_1 у статутному капіталі; 6077,70 грн. - 3 % річних зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання; 10332,09 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 30.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1616/19; справу №905/1616/19 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 17.10.2019; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 16.10.2019.

Відповідач у відзиві від 16.10.2019 року просив суд відмовити в задоволенні позову оскільки наданий позивачем доказ вартості майна відповідача - лист державного виконавця щодо оцінки майна ТОВ «АЗОВБЕТОН», яку зроблено без урахування балансової вартості майна. Зазначає на тому, що вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті позивачу, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань, пропорційній до частки учасника в статутному капіталі відповідача.

Повідомляє, що 18.01.2018 протоколом Загальних зборів ТОВ «АЗОВБЕТОН» позивача було звільнено з посади директора Товариства, а також виключено зі складу учасників Товариства у зв`язку з перешкоджанням своїми діями досягнення цілей Товариства на підставі ст. 64 Закону України «Про господарські товариства» та пункту 5.5 розділу 5 Статуту, у зв`язку з спричиненням ним незаконного відчуження майна відповідача - пересувного розчино-бетонного вузла ПРБУ-80, - на користь ТОВ «АЗОВБУД-ЛІДЕР», а також штучного сформування заборгованості відповідача перед самим позивачем зі сплати заробітної плати та поворотної фінансової допомоги за відповідними договорами.

Також, вказує на те, що хоча законність продажу пересувного розчино-бетонного вузла ПРБУ-80 не визнаеться та оскаржується відповідачем, проте, не можна достовірно вважати, що таке майно знаходиться на балансі відповідача, а використання його вартості з метою розрахунку суми заборгованості перед позивачем є необгрунтовантим.

В письмовій промові від 23.01.2020 року позивач вказує на те, що з огляду на відсутність бухгалтерських документів ТОВ «АЗОВБЕТОН», єдиним способом визначення вартості майна відповідача є результати проведення оцінки, яка була виконана державним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження №56145883. Також, вказує на факт сдачі відповідачем в оренду пересувного розчино-бетонного вузла ПРБУ-80 третім особам, та правомірність включення його при оцінці вартості майна ТОВ «АЗОВБЕТОН» для визначення вартості частини ОСОБА_1 .

В наданих суду письмових дебатах від 24.01.2020 року відповідач наголошує на тому, що виплата згідно ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" провадиться після затвердження звіту за рік, в якому учасник вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу, проте, провести та затвердити баланс на дату виходу ОСОБА_1 не є можливим, оскільки у відповідача наявна велика кредиторська заборгованість, в тому числі і через штучно створену самим ОСОБА_1 , враховуючи оскарження законності договору купівлі-продажу від 24.10.2017 року №15/17. Вказує на те, що оцінка майна відповідача згідно звіту про оцінку вартості майна по виконавчому провадженню по виконавчому провадженню № 55145254 виконано станом на 20.05.2019 року, тобто більш ніж через рік з моменту виключення позивача зі складу учасників відповідача, у зв`язку з чим такий звіт не може бути покладено в основу розрахунку вартості частини ОСОБА_1 .

Представник позивача в судове засідання 24.01.2020 року з`явився, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 24.01.2020 року з`явився, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, суд встановив.

18.01.2018 року протоколом загальних зборів ТОВ «АЗОВБЕТОН» ОСОБА_1 було звільнено з посади директора відповідача з 18.01.2018, а також виключено зі складу учасників, на підставі ст.64 Закону України «Про господарські товариства» та пункту 5.5. розділу 5 Статуту. Рішення було обумовлено тим, що своїми діями перешкоджає ефективній підприємницькій діяльності товариства, та отримання ним прибутку (а.с. 23-25).

Листом від 10.01.2019 року позивач звернувся до відповідача з проханням виплатити йому 10 % оціночної вартості всього майна відповідача, у зв`язку з чим провести незалежну оцінку вартості майна відповідаач, а саме об`єктів нерухомості і бетонного вузла ПРБУ-80 (а.с.29).

26.01.2019 року відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти в розмірі 50,00грн., із призначенням платежу «повернення вартості частки в статутному фонді ТОВ «АЗОВБЕТОН» у зв`язку із виходом із останнього», що підтверджується квитанцією №TR.1881820.35337.1346 (а.с. 35).

26.01.2019 року позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 50,00грн., із призначенням платежу «повернення, як безпідставно перерахованої частки в статутний фонд ТОВ «АЗОВБЕТОН» в зв`язку з незаконним виходом ОСОБА_1 зі складу засновників», що підтверджується квитанцією №15023463 (а.с. 34).

Рішенням Іллічівського районного суду м. МаріуполяДонецької області від 12.09.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ІОВ «АЗОВБЕТОН» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та поворотної фінансової допомоги задоволено. Сіягнуто в ТОВ «АЗОВБЕТОН» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року в розмірі 124 230,94 грн.; заборгованість за невикористану відпустку за період з 2013 по 2017 роки в розмірі 86 585,22 грн., а також заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги №5 ФП від 01.06.2017 року, № 6 ФП від 07.06.2017 року, № 7 ФП від 09.06.2017 року, № 8 ФГІ від 19.06.2017 року, № 9 ФП від 05.07.2017 року, № 14 ФП від 04.09.2017 року, № 15 ФП від 07.09.2017 року, № 16 ФП від 13.09.2017 року, № 18 ФП від 14.09.2017 року в сумі 1 779 504,00 грн.

Постановою Донецького апеляційного суду від 30.01.2019 року у справі №264/5562/17 рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року в частині стягнення заборгованості за невикористані щорічні відпустки скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «АЗОВБЕТОН» про стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 2013 року по 2017 рік сумі 86585,22 гривень відмовлено. В частині стягнення розміру заборгованості за договорами про надання поворотної фінансової допомоги та судового збору рішення змінено. Стягнуто з ТОВ «АЗОВБЕТОН» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги №5 ФП від 01 червня 2017 року, № 6 ФП від 07 червня 2017 року, № 7 ФП від 09 червня 2017 року, № 8 ФП від 19 червня 2017 року, № 9 ФП від 05 липня 2017 року, № 14 ФП від 04 вересня 2017 року, № 15 ФП від 07 вересня 2017 року, № 16 ФП від 13 вересня 2017 року, № 18 ФП від 14 вересня 2017 року в сумі 1 754504 (один мільйон сімсот пятдесят чотири тисячі пятсот чотири) гривень та судовий збір в розмірі 7888 (сім тисяч вісімсот вісімдесят вісім) гривень.

22.03.2019 року Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче проваджеян з виконання виконавчого листа №264/5562/17, виданого 07.02.2019 року про стягнення з ТОВ «АЗОВБЕТОН» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року в розмірі 124 230,94 грн.; заборгованість за невикористану відпустку за період з 2013 по 2017 роки в розмірі 86 585,22 грн., а також заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги №5 ФП від 01.06.2017 року, № 6 ФП від 07.06.2017 року, № 7 ФП від 09.06.2017 року, № 8 ФП від 19.06.2017 року, № 9 ФП від 05.07.2017 року, № 14 ФП від 04.09.2017 року, № 15 ФП від 07.09.2017 року, № 16 ФП від 13.09.2017 року, № 18 ФП від 14.09.2017 року в сумі 1 779 504,00 грн.

З листа Кальміуського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №33669 від 03.06.2019 року вбачається, що за зведеним виконавчим провадженням ВП №56145883 про стягнення з ТОВ «Азовбетон» на користь стягувачів загальної суми боргу в розмірі 2 123 794,32 грн. проведено арешт та опис майна боржника. Згідно виснову суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання майно буде передано на реалізацію за наступною ціною: - 13/50 частки комплексу, 740,6 кв.м за адресою - Донецька обл., м. Маріуполь, пров.Учбовнй, 3-а - 1 150 900,00 грн.; - пересувний розчинно-бетонний вузол ПРБУ-80 - 875 000,00 грн. (а.с. 22).

Суду надана копія звіту про оцінку вартості майна по виконавчому провадженю №55145254, розробленого суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Барановою В.В. на замовлення Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, згідно з яким загальна ринкова вартість об`єктів оцінки для їх реалізації становить 2025900,00грн. без ПДВ, з яких: - 13/50 частки комплексу, 740,6 кв.м за адресою - Донецька обл., м. Маріуполь, пров.Учбовнй, 3-а - 1 150 900,00 грн.; - пересувний розчинно-бетонний вузол ПРБУ-80 - 875 000,00 грн. (а.с. 117- 136).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку cуд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див.mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Реалізуючи своє право на судовий захист позивач звернувся із позовом до суду з вимогами про стягнення з ТОВ «Азовбетон» на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 218 999 грн. 79 коп., з яких: 202 590 грн. суму основного боргу, 6 077 грн. 70 коп. - 3% річних та 10 332 грн. 09 коп. - інфляційних втрат.

Підставами для подання позову стало виключення позивача зі складу засновників відповідача з 18.01.2018.

За змістом п.3 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ст.167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарського товариства, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів), а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з ч.2 ст.148 ЦК України (в редакції, що діяла станом на дату виключення позивача зі складу відповідача), учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Згідно до положень ч.2 ст. 64 Закону України "Про господарські товариства" виключення учасника з товариства призводить до наслідків, передбачених статтями 54 і 55 Закону.

Норми статті 54 Закону України "Про господарські товариства" (які діяли станом на дату виключення позивача зі складу відповідача) передбачають, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Таким чином, враховуючи, що позивача було виключено із ТОВ «Азовбетон» у 2018р., а станом на час розгляду справи розрахунок із ним не проведено, суд вважає, що його право на отримання частки вартості майна відповідача станом на дату виходу є порушеним.

Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту свого порушеного права суд виходить із наступного.

Положеннями п.п. 4.19, 4.20 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 року № 4 роз`яснено, що вартість частини майна товариства, що належить до виплати учаснику, який вийшов з товариства, повинна визначатися виходячи з вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов`язань товариства.

Учасник ТОВ або ТДВ має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а отже, господарським судом має бути задоволено клопотання учасника, який вийшов (виключений) з ТОВ або ТДВ, про здійснення експертної оцінки дійсної (ринкової) вартості необоротних і оборотних активів товариства та його зобов`язань для обчислення вартості частини майна, що належить до сплати такому учаснику.

Аналогічне тлумачення наведених норм закону також міститься у постанові Верховного суду України від 18.11.2014р. у справі №910/10168/13 та висновках Великої палати Верховного суду, викладених в Постанові від 24.04.2018р.

Як встановлено судом, розрахунок вартості частини майна відповідача пропорційно частці позивача у статутному капіталі був здійснений на підставі вартості окремо визначеного майна відповідача в рамках виконавчого провадження №55145254. До складу майна відповідача окрім 13/50 частки комплексу, 740,6 кв.м за адресою - Донецька обл., м. Маріуполь, пров.Учбовнй, 3-а, було включено майно - пересувний розчинно-бетонний вузел ПРБУ-80.

Метою проведення оцінки була реалізація цього майна в рамках зведеного виконавчим провадження ВП №56145883 про стягнення з ТОВ «Азовбетон» на користь стягувачів загальної суми боргу в розмірі 2 123 794,32 грн.

При цьому, оцінка цього майна була проведена без врахування вартості зобов`язань (пасивів) товариства.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що наданий позивачем звіт про оцінку вартості майна по виконавчому провадженню №55145254 не є належним доказом вартості майна відповідача, оскільки зроблений з іншою метою та не відображає вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов`язань товариства.

Крім того, з наявних в матеріалах справи документів, пояснень сторін, не вбачається доведеність права власності відповідача на пересувний розчино-бетонний вузол ПРБУ-80, а тому безпідставним є включення його до майна відповідача для проведення розрахунків з позивачем у зв`язку з його виходом з товариства.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем не надано доказів, які б надавали можливість суду встановити вартість майна відповідача з урахуванням його майнових зобов`язань. Клопотання про витребування відповідних доказів від відповідача чи від інших осіб позивач до суду не звертався.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволені позову через недоведеність позивачем суми, що згідно до ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 42, 73, 86, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , м.Маріуполь, Донецька область, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовбетон", м.Маріуполь Донецька область, про стягнення 218999,79грн., - відмовити повністю.

В судовому засіданні 24.01.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.02.2020.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз