ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2020 р. Справа№ 910/7662/17
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Кравчука Г.А.
Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 04.02.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника військового прокурора Центрального регіону України та Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України
на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 (повний текст складено 10.08.2018)
у справі №910/7662/17 (суддя Літвінова М.Є.)
за позовом першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі:
1) Кабінету Міністрів України;
2) Міністерства оборони України;
3) Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України
до 1) Київської міської ради;
2) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1:
1) Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);
2) Державне підприємство "Управління капітального будівництва та інвестицій"
про визнання недійсною реєстрації права комунальної власності, визнання права власності та права користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради та Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання недійсною реєстрації права комунальної власності, визнання права власності та права користування земельною ділянкою.
Позов обґрунтовано тим, що земельна ділянка, загальною площею 2,8388 га, за адресою: м. Київ, проспект Відрадний, 42 є військовим майном та вибула з власності держави в особі Кабінету Міністрів України без волі останнього, оскільки передана у комунальну власність територіальній громаді без відповідного рішення Кабінету Міністрів України або Міністерства оборони України в порушення пунктів 44, 45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом №483 від 22.12.1997 Міністра оборони України, у зв`язку з чим прокурор просив:
1) визнати недійсною реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради від 01.04.2015 на земельну ділянку площею 2,8288 га, яка розташована у м. Києві, проспект Відрадний, 42 (кадастровий номер :69:254:0100),
2) визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності на земельну ділянку площею 2,8288 га по проспекту Відрадному, 42 у м. Києві (кадастровий номер :69:254:0100),
3) визнати право користування зазначеною земельною ділянкою за Міністерством оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України.
У відзиві на позов відповідач-1 проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що судом при розгляді справи №910/4266/16 встановлені обставини щодо вибуття спірної земельної ділянки з користування держави в особі Кабінету Міністрів України за погодженням із землекористувачем, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позову прокурора.
У відзиві на позов відповідач-2 проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, право власності на спірну земельну ділянку за територіальною громадою в особі Київської міської ради було зареєстровано відповідно до вимог та у порядку, що встановлені законодавством.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2017 залучено до участі у справі третю особу-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
В поданих суду першої інстанції поясненнях позивач-2 та позивач-3 вказували про те, що земельна ділянка кадастровий номер :69:254:0100, загальною площею 2,8388 га, за адресою: м. Київ, проспект Відрадний, земельна ділянка 42 вибула з власності держави в особі Кабінету Міністрів України без волі останнього, у зв`язку з чим позов прокурора просили задовольнити з підстав, наведених прокурором у позовній заяві.
В поданих суду першої інстанції поясненнях позивач-1 підтримав позов прокурора.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2017 замінено неналежного відповідача Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві на належного відповідача Головне управління юстиції у місті Києві.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2017 залучено до участі у справі третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 Державне підприємство Управління капітального будівництва та інвестицій.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд посилався на чинність рішення Київської міської ради від 26.07.2007 №134/1968 Про передачу земельної ділянки Державному підприємству Управління капітального будівництва та інвестицій для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури на проспекті Відрадний, 42 у Солом`янському районі міста Києва та вказував на відсутність доказів, які би підтверджували, що реєстрація права комунальної власності за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради від 01.04.2015 на спірну земельну ділянку проведена не у спосіб та у порушення порядку, передбачених вимогами чинного законодавства.
Не погодившись із прийнятим рішенням, заступник військового прокурора Центрального регіону України подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. При цьому прокурор зазначив, що позовні вимоги у даній справі є похідними вимогами від позовних вимог прокурора у справі №910/4266/16 про скасування рішення Київської міської ради від 26.07.2007 №134/1968, щодо яких відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 встановлено факт неправомірності прийняття зазначеного рішення.
Також, не погодившись із прийнятим рішенням, Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. При цьому відповідач-3 зазначив, що в межах справи №910/4266/16 встановлено факт перебування на спірній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна державної форми власності, з урахуванням чого зроблено висновок, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони. Вказував на відсутність належних та допустимих доказів дотримання встановленого порядку зміни цільового призначення земельної ділянки.
Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.
Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/7662/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.
Актом прийняття-передачі додаткових документів від 08.10.2018 у справі №910/7662/17 передано до Північного апеляційного господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують надсилання копії апеляційної скарги.
Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 та від 15.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника військового прокурора Центрального регіону України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 та апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 відповідно, та призначено їх до розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в них щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсною реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради від 01.04.2015 на земельну ділянку площею 2,8288 га, яка розташована у м. Києві, проспект Відрадний, 42. Визнано за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності на земельну ділянку площею 2,8288 га, яка розташована у м. Києві, проспект Відрадний, 42. Визнано право користування земельною ділянкою площею 2,8288 га, яка розташована у м. Києві, проспект Відрадний, 42 за Міністерством оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління міністерства оборони України.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що через незаконне рішення Київської міської ради від 26.07.2007 №134/1968 та подальшу реєстрацію за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради права комунальної власності на спірну земельну ділянку, остання вибула з власності держави в особі Кабінету Міністрів України без його волі. При цьому, судом апеляційної інстанції прийнято до уваги те, що у судових рішеннях у справі №910/4266/16 встановлено факт невідповідності чинному законодавству рішення Київської міської ради №134/1968 від 26.07.2007.
Постановою Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №910/7662/17 постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Скасовуючи судові акти у справі №910/7662/17, суд касаційної інстанції виходив з того, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку, що передача спірної земельної ділянки у користування державному підприємству відбулась з порушенням вимог закону; при цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не спростував висновки суду першої інстанції, про те, що рішення Київської міської ради від 26.07.2007 є чинним та не скасованим, а судовим рішенням у справі №910/4266/16, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог про скасування такого рішення Київської міської ради відмовлено. Також, суд касаційної інстанції вказував, що ухвалюючи рішення щодо задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку, апеляційний суд не врахував, що рішення Київської міської ради про передачу у власність такої земельної ділянки Київському квартирно-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України не приймалось, а позивач був лише користувачем земельної ділянки, відтак апеляційний суд дійшов до передчасних висновків щодо задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку згідно вимог статті 392 Цивільного кодексу України. Крім того, Верховний Суд зазначив про передчасність висновку суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до статті 77 Земельного кодексу України (станом на момент розгляду справи) землі оборони можуть перебувати лише в державній власності, а тому наявні підстави для задоволення позову, з огляду на те, що передача спірної земельної ділянки була здійснена у 2007 році на підставі рішення Київської міської ради №134/1968; стаття 77 Земельного кодексу України (станом на 2007 рік) передбачала, що землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019, для розгляду апеляційної скарги у справі №910/7662/17 у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Кравчука Г.А. сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 апеляційні скарги заступника військового прокурора Центрального регіону України та Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 у справі №910/7662/17 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі; призначено розгляд апеляційних скарг.
12.12.2019 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому відповідач-1 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в них щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2020 заяву Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну відповідача-2 його правонаступником Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) задоволено. Здійснено заміну відповідача-2 - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві його правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ).
В судове засідання апеляційної інстанції 04.02.2020 представники позивача-1, третіх осіб не з`явились.
В матеріалах справи міститься повідомлення про вручення, зокрема, позивачу-1, третій особі-1 поштової кореспонденції суду, а саме: ухвали Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 про призначення розгляду апеляційних скарг на 04.02.2020.
Також в матеріалах справи міститься конверт з копією ухвали суду апеляційної інстанції від 09.01.2020, яка надсилалась третій особі-2 Державному підприємству "Управління капітального будівництва та інвестицій" за адресою: 04053, м. Київ, вул.. Січових Стрільців, 59, причиною повернення зазначено за закінченням встановленого строку зберігання.
Вказана адреса є адресою місцезнаходження ДП"Управління капітального будівництва та інвестицій" згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.
У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).
У свою чергу, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Також слід врахувати, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників позивача-1, третіх осіб.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 04.02.2020 представники прокуратури, позивачів-2, -3 підтримали апеляційні скарги з викладених у них підстав, просили суд скарги задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти апеляційних скарг, просили суд залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №1028/2 від 17.07.1978 Про надання в користування земельних ділянок квартирно-експлуатаційної частини Київського військового округу в Жовтневому районі постановлено надати в користування квартирно-експлуатаційній частині Київського військового округу, правонаступником якої є Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, земельні ділянки площею близько 70 га, на яких розміщені військові частини та організації Київського військового округу в Жовтневому районі, в тому числі Київське вище військове училище ім. Фрунзе по Брест-Литовському проспекту 71/2; військову частину №63630 площею біля 14 га по вул. Трудових резервів; військове містечко 165 площею біля 39 га по вул. Качалова 3 (наразі адреса проспект Відрадний, 42).
Відповідно до листа начальника розквартирування військ і капітального будівництва Збройних Сил начальника Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України генерал-лейтенанта Мещерякова О.М. від 09.06.2003 №163/2588, з метою забезпечення житлом безквартирних військовослужбовців Київського гарнізону, де на квартирному обліку перебуває 7,3 тис. чоловік, в найбільш стислі строки, активізації будівництва житлових будинків з залученням додаткових коштів інвесторів з різною формою власності, в Міністерстві оборони України створено державне підприємство Управління капітального будівництва та інвестицій.
21.02.2006 начальником Київського квартирно-експлуатаційного управління Івах С.Н. спрямовано на адресу Голови Київської міської ради та начальника ДП Управління капітального будівництва та інвестицій лист №303/25/3-210, відповідно до змісту якого Київське квартирно-експлуатаційне управління, як правонаступник квартирно-експлуатаційної частини Київського військового округу, просило припинити право користування частиною земельною ділянкою площею 2,93 га на користь ДП Управління капітального будівництва та інвестицій.
06.06.2006 Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України листом №303/1/4/923 звернулось до начальника Головного управління земельних ресурсів та Голові Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому зазначено про те, що останній не заперечує проти списання основних фондів, розташованих на земельній ділянці військового містечка №165 по проспекту Відрадному, 42 у Солом`янському районі міста Києва.
У відповідності до частини другої статті 77 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття Київською міською радою рішення №134/1968 від 26.07.2007) землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.
Рішенням Київської міської ради №134/1968 від 26.07.2007 Про передачу земельної ділянки Державному підприємству Управління капітального будівництва та інвестицій для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури на проспекті Відрадний, 42 у Солом`янському районі міста Києва вирішено: 1) припинити Київському квартирно-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України як правонаступнику квартирно-експлуатаційної частини Київського військового округу право користування земельною ділянкою площею 2,85 га, відведеною відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 17.07.1978 №1028/2 Про надання в користування земельних ділянок квартирно-експлуатаційної частини Київського військового округу в Жовтневому районі, та віднести її до земель запасу житлової та громадської забудови; 2) затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки державному підприємству Управління капітального будівництва та інвестицій для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва; 3) передати державному підприємству Управління капітального будівництва та інвестицій, за умови виконання пункту 4 цього рішення, в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 2,85 га для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (долучена прокурором до позовної заяви), право власності на земельну ділянку кадастровий номер :69:254:0100, загальною площею 2,8388 га, за адресою: м. Київ, проспект Відрадний, 42; цільове призначення для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) зареєстровано за територіальною громадою в особі Київської міської ради; форма власності комунальна; дата державної реєстрації 01.04.2015; підстава виникнення права власності п. 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 30.05.2017, надісланого Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві на запит місцевого господарського суду, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :69:254:0100, загальною площею 2,8388 га, за адресою: м. Київ, проспект Відрадний, земельна ділянка 42, зареєстровано за територіальною громадою в особі Київської міської ради; у розділі відомості про оренду, суборенду вказано, що орендарем є Державне підприємство Управління капітального будівництва та інвестицій (дата державної реєстрації речового права 26.11.2007, строк дії речового права 5 років).
Колегією суддів встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі №910/4266/16, у задоволенні позову першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави про скасування рішення Київської міської ради від 26.07.2007 №134/1968 відмовлено.
У вказаному рішенні суд дійшов висновку щодо обґрунтованості доводів прокурора про прийняття Київською міською радою рішення від 26.07.2007 №134/1968 "Про передачу земельної ділянки державному підприємству "Управління капітального будівництва та інвестицій" для будівництва житлового комплексу з об`єктами інфраструктури на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі міста Києва" з порушенням вимог законодавства щодо порядку припинення права користування (вилучення) земельних ділянок, що належать до земель оборони. Водночас, судами у справі №910/4266/16 встановлено пропуск строку позовної давності, що стало підставою для відмови у задоволенні позову.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 12.12.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/4266/16 залишено без змін.
Предметом позову у справі, що розглядається, є вимоги про визнання недійсною реєстрації права комунальної власності, визнання права власності та права користування земельною ділянкою.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).
Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. У іншому випадку у позові слід відмовити.
У статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наведено визначення поняттю "державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з яким, державна реєстрація це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне визначення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.
Частиною другою статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №917/553/17.
Таким чином, вимога про визнання недійсною державної реєстрації права комунальної власності є похідною від вимоги про визнання недійсним рішення Київської міської ради від 26.07.2007 №34/1968 про передачу земельної ділянки, тому такий спосіб захисту є неналежним способом захисту порушеного права, у звязку з чим дана вимога не підлягає задоволенню.
Враховуючи те, що рішення Київської міської ради від 26.07.2007 №34/1968 є чинним та не скасованим, а судовим рішенням у справі №910/4266/16, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог про скасування такого рішення Київської міської ради відмовлено, з урахуванням принципу юридичної визначеності, в основі якої лежить принцим res judicata, відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися, яке гарантує остаточність рішень, колегія суддів вважає, що передача спірної земельної ділянки у користування державному підприємству відбулось у відповідності до вимог закону.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (справа "Сакхінадзе проти Грузії"), яка є джерелом права, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. Таке очікування може вважатися правомірним, коли воно ґрунтується на нормі закону або правовому акті, що зачіпає правовий інтерес.
Таким чином, отримавши відповідне рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування, підприємство має усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням щодо користування спірною земельною ділянкою.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.
Також ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу "належного урядування" та вимозі "законності", закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Крім того, статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.
Відповідно до змісту частини першої статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно із частиною першою статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Згідно із частиною другою статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У відповідності до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, право власності на земельну ділянку у юридичної чи фізичної особи може виникнути лише на підставі рішення повноважного органу державної влади, чи місцевого самоврядування про передання у власність такої земельної ділянки.
Як зазначено вище, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 17.07.1978 №1028/2 квартирно-експлуатаційній частині Київського військового округу, правонаступником якої є Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, надано спірну земельну ділянку в користування, а не у власність.
Тобто квартирно-експлуатаційнійна частина Київського військового округу, правонаступником якої є Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України було виключно користувачем, а не власником спірної земельної ділянки.
Разом з тим, прокурором заявлено позовну вимогу про визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності на спірну земельну ділянку.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Звертаючись з позовом про визнання за позивачем-1 права власності на спірну земельну ділянку, прокурор не врахував, що рішення Київської міської ради про передачу у власність такої земельної ділянки Київському квартирно-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України не приймалось, а позивач був лише користувачем земельної ділянки, відтак вимога про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку згідно вимог статті 392 Цивільного кодексу України є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Позовна вимога щодо визнання права користування земельною ділянкою за Міністерством оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України також не підлягає задоволенню, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про визнання за позивачем-1 права власності на спірну земельну ділянку.
Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Судовий збір за подачу апеляційних скарг відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на скаржників.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги заступника військового прокурора Центрального регіону України та Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2018 у справі №910/7662/17 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/7662/17 повернути Господарському суду міста Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 10.02.2020.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир