ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Суми

06.02.2020 Справа № 920/939/19
Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши заяву б/н від 27.01.2020 Неговської І.В., представника Фізичної особи - підприємця Ал-Давоуді Шахаван, про компенсацію судових витрат у справі № 920/939/19

за позовом: Фізичної особи-підприємця Ал-Давоуді Шахаван ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ),

до відповідача: Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Садова, 33, )

про визнання права користування приміщенням,

за участю представників сторін:

від позивача: Неговська І.В., ордер серії СМ №28.10.2019; договір №5 від 11.02.2019;

Ал-Давоуді Шахаван;

від відповідача: Заїка І.В., довіреність від 28.12.2019 №06.01-27/17; Петрова Л.П., довіреність від 28.12.2019 №06.01-27/16;

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області № 920/939/19 від 23.01.2020 позов задоволено: визнано за фізичною особою - підприємцем Ал-Давоуді Шахаван право користування пішохідним переходом площею 612,1 кв.м., що розташований на перехресті вул. СКД та вул. Харківська у м. Суми, на умовах, визначених договором оренди нерухомого майна №УМКВ - 0401 від 10.12.2010, укладеним між Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та фізичною особою - підприємцем Ал-Давоуді Шахаваном, строком до 10.12.2025; визнано договір оренди нерухомого майна № УМКВ - 0401 від 10.12.2010, укладений між Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та фізичною особою - підприємцем Ал-Давоуді Шахаваном, продовженим та діючим до 10.12.2025 року; стягнуто з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на користь фізичної особи - підприємця Ал-Давоуді Шахаван 3842 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

28.01.2020 до суду надійшла заява б/н від 27.01.2020 Неговської І.В., представника Фізичної особи - підприємця Ал-Давоуді Шахаван, про компенсацію судових витрат у справі № 920/939/19, в якій просить суд стягнути з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Ал-Давоуді Шахавана 14 203 грн. 75 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 29.01.2020у справі №920/939/19 розгляд заяви призначено на 06.02.2020.

Представник позивача (заявника) в судовому засіданні вимоги, викладені в заяві, підтримав у повному обсязі.

Відповідач в письмових запереченнях №90/20юр від 06.02.2020 просить суд відмовити в задоволенні вимог позивача, посилаючись на те, що заявлені витрати є завищеними та необґрунтованими. Крім того, позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Згідно п. 3 ч. 1. ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зі змісту ч.3 ст. 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 126 ГПКУ передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п.1, п. 2 ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. З урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

В постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Згідно з п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п`ятою статті 49 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Всупереч зазначеному, відповідного попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, позовна заява не містить.

Згідно з ч.1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважним причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

В той же час, судом встановлено, що відповідна заява представником позивача або позивачем особисто до закінчення судових дебатів у справі не подавалась.

Крім того, в обґрунтування понесених витрат на професійну правову (правничу) допомогу представником позивача - адвокатом Неговською І.В. подано суду наступні докази:

- Акт №1 здачі-приймання виконаних правових послуг за договором надання правової (правничої) допомоги від 24.01.2020,

- Квитанція №01/27.01.20 від 27.01.2020;

- Ордер серії СМ №33 від 28.10.2019;

- Договір №5 про надання правової (правничої) допомоги від 11.02.2019.

Судом встановлено, що згідно з п. 3.1. Договору №5 про надання правової (правничої) допомоги від 11.02.2019 за правову допомогу, передбачену в п. 2.1. Договору замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатками до цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору №5 про надання правової (правничої) допомоги від 11.02.2019 умови та порядок розрахунків з Адвокатом за надання правової допомоги визначаються сторонами в додатках до цього Договору.

В той же час, зазначені вище додатки до Договору №5 про надання правової (правничої) допомоги від 11.02.2019 в матеріалах справи відсутні, що позбавляє суд можливості перевірити, чи вірно виконано заявником нарахування витрат адвоката.

Крім того, позов обґрунтовано тим, що останній було подано на захист права, яке порушено департаментом забезпечення ресурсних платежів наслідок надсилання листа від 15.08.2019 № 06.01-16/2775, тобто після спливу майже шести місяців після укладання договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.02.2019 №5, що дає підстави сумніватися, що правнича допомога адвокатом надавалась саме по справі №920/939/19, оскільки Акт №1 від 24.01.2020 здачі-приймання виконаних правових послуг за договором надання правової (правничої) допомоги (далі - Акт №1) не містить посилання у межах якої саме справи надавались послуги.

Судом також встановлено, що у наданих Акту № 1 та квитанції №01/27.01.20 від 27.01.2020 зазначено, що адвокатом здійснювалась участь у судових засіданнях 29.10.2019, 04.12.2019, 16.12.2019, 15.01.2020, які тривали по 0,5 години, а 23.01.2020 - 2 години, що не відповідає дійсності та спростовується протоколами судових засідань, які містяться в матеріалах справи.

Частинами першою та другою статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини другої статті 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Отже, для позивача першою по суті справи є позовна заява, в якій має бути зазначено про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу.

В той же час в порушення вказаних вимог позивач разом з першою заявою по суті спору (позовною заявою) не подав господарському суду Сумської області попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, що є підставою для відмови у відшкодуванні заявлених після розгляду справи судових витрат на правничу допомогу.

Аналогічну позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №904/4494/18.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог, викладених в заяві від 27.01.2020 Неговської І.В., представника Фізичної особи - підприємця Ал-Давоуді Шахаван, про компенсацію судових витрат у справі № 920/939/19 та відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви від 27.01.2020 Неговської І.В., представника Фізичної особи - підприємця Ал-Давоуді Шахаван, про компенсацію судових витрат у справі №920/939/19 - відмовити.

2. В прийнятті додаткового рішення у справі №920/939/19 - відмовити

3. Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку, встановленому статтями 255-257 ГПК України.

Повний текст ухвали підписано 11.02.2020.

Суддя О.Ю. Соп`яненко