РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/965/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Лавриненко Л.М.,

секретар судового засідання Мігда Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 927/965/19, розгляд якої здійснено у порядку загального позовного провадження

За позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

Місцезнаходження та поштовий індекс: вул. Б. Хмельницького, 6, м.Київ, 01601

До відповідача: Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області

Місцезнаходження та поштовий індекс: вул. Садова, будинок 104, м.Прилуки, Чернігівська область, 17500

Про стягнення 466039,67 грн

За участю представників:

позивача: Піун С.П. - адвокат, довіреність №14-194 від 17.05.2019; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №609 від 10.02.2012;

відповідача: не з`явився.

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано позов до Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області про стягнення 466039,67 грн, а саме: 171684,48 грн пені, 86504,01 грн трьох процентів річних та 207851,18 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 та додаткових угод до нього.

Ухвалою суду від 29.11.2019 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.12.2019 о 10:30.

16.12.2019 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 11.12.2019 №1021, в якому відповідач посилається на те, що природний газ, що постачається за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Розрахунки між сторонами договору здійснювались двома способами: за рахунок коштів державного бюджету та коштів, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку із спеціальним режимом використання, відповідно до умов договору. Проводячи розрахунок за надані послуги у визначений спосіб згідно Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 20 від 11.01.2005, сторонами було змінено порядок і строки виконання відповідачем грошових зобов`язань, які зазначені у договорі № 2463/1617-ТЕ-39 від 23.09.2016 з постачання природного газу. Враховуючи, що відповідачем кошти по оплаті отриманого природного газу було перераховано позивачу на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати природного газу, оскільки оплата проводилась за рахунок бюджетних коштів у вигляді субвенцій з державного бюджету на оплату пільг, субсидій та компенсацій населенню, які мають цільовий характер використання та окремий порядок перерахування, встановлений Порядком затвердженим Постановою КМУ № 20 від 11.01.2005. Відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем строків перерахування коштів встановлених Порядками, затвердженими Постановами КМУ №20 від 11.01.2005 та №217 від 18.06.2014, отже, відсутні підстави для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних, у зв`язку з порушенням п.6.1. договору, а тому на думку відповідача у позові слід відмовити.

Відповідач просить суд зменшити заявлену позивачем до стягнення пеню до 10%, а саме до 17168,45 грн, посилаючись на те, що заборгованість населення за отриману теплову енергію перед КП "Прилукитепловодопостачання" станом на 10.12.2019 становить 27184,0 тис.грн. Крім того, відповідач надає послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а тому основним джерелом доходу підприємства є кошти, що надійшли за надані послуги споживачам. Внаслідок несвоєчасних розрахунків споживачів за отримані послуги, підприємство неспроможне своєчасно розрахуватися за спожитий природний газ. Підприємством є збитковим, що підтверджується балансом на 30.09.2019 (збитки відповідача склали 30892,0 тис. грн). Заборгованість держави з різниці в тарифах за надані послуги з постачання теплової енергії населенню становить 27278,4 тис.грн. КП "Прилукитепловодопостачання" самостійно не визначає порядку розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, оплата з такого рахунка відповідних послуг, у тому числі послуг з постачання природного газу, залежить від суми коштів, які надійшли від споживачів. Відповідач в добровільному, позасудовому порядку сплатив основну заборгованість за спожитий природний газ. Нарахування та стягнення 3% річних у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. Стягнення надмірно великих штрафних санкцій, може призвести до зупинки підприємства та унеможливить забезпечення надання життєво необхідних комунальних послуг (постачання теплової енергії, постачання холодної та гарячої води та водовідведення) населенню міста Прилуки, лікарням, дитячим садка, школам та ін.

У судовому засіданні 24.12.2019 представник позивача зазначив, що не отримував відзив на позов та заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання можливості перевірити наявність відзиву на своєму підприємстві та про продовження строку для надання відповіді на відзив.

Суд у судовому засіданні постановив ухвалу про задоволення усного клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання та продовження строку для надання відповіді на відзив; про продовження строку для надання відповіді на відзив до 02.01.2020 та про відкладення підготовчого засідання на 09.01.2020 на 10:00.

Ухвалою суду від 24.12.2019, на підставі ст.120, 121 Господарського процесуального кодексу України, повідомлено сторін про відкладення підготовчого засідання на 09.01.2020 о 10:00.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце підготовчого засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.11.2019 №584 та розпискою представника позивача від 24.12.2019, наявною у матеріалах справи.

Ухвала суду від 24.12.2019, направлена на адресу відповідача (вул. Садова, будинок 104 , м. Прилуки, Чернігівська область, 17500), повернута відділенням поштового зв`язку з відміткою "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення ".

09.01.2020 від позивача на електронну адресу суду надійшла заява від 09.01.2020 № 14/4-110-20, в якій позивач підтримує позов у повному обсязі та враховуючи, що ним були подані всі належні та допустимі докази до матеріалів справи, інших заперечень та доповнень від відповідача не надходило, просить суд закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 09.01.2020 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 28.01.2020 о 10:00.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 09.01.2020: №499 (позивачу) та №10 (відповідачу), але відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника в судове засідання 28.01.2020 не направив.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом також враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Застосовуючи згідно зі ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що згідно зі ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ст.169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 171684,48 грн пені, 86504,01 грн трьох процентів річних та 207851,18 грн інфляційних втрат за неналежне виконанням відповідачем умов договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 та додаткових угод до нього.

До обставин, які є предметом доказування у даній справі, відноситься встановлення факту наявності між сторонами договірних відносин, виконання позивачем умов договору щодо купівлі-продажу природного газу та відповідно неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Позивач посилається на те, що 23.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством «Прилукитепловодопостачання» (споживач) було укладено договір №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", змінено тип Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Внесено зміни до постанови КМУ від 14.12.2016 №1044 «Питання публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" шляхом виключення слова «публічного» у назві та пункті 1 постанови; статут публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", затверджений абзацом другим пункту 1 зазначеної постанови, викладено в новій редакції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 1044 "Питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226) затверджено Статут акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", згідно з яким тип компанії - приватне акціонерне товариство; повне найменування українською мовою - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є стороною договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 і йому належать права та обов`язки постачальника, які виникли на підставі даного договору.

Відповідно до п. 1.1.-1.4. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, з урахуванням п.1,2 додаткової угоди №1 від 23.01.2017 до договору постачання природного газу від 23.09.2016 №2463/1617-ТЕ-39, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Пунктом 2.1. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 визначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 9200,0 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): жовтень - 600; листопад - 1350; грудень - 1850; IV квартал 2016р. - 3800; січень - 2000; лютий - 1800; березень - 1600; І квартал 2017 р. - 5400.

Додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 23.09.2016 №2463/1617-ТЕ-39 п.2.1. договору доповнено абзацом у наступній редакції: постачальник передає споживачу в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) газ обсягом до 1110,0 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях (тис. куб. метрів): квітень - 260; травень - 200; червень - 150; ІІ квартал - 610; липень - 150; серпень - 150; вересень - 200; ІІІ квартал - 500.

Відповідно до розділу 12 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У пунктах 2 додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 23.09.2016 №2463/1617-ТЕ-39 сторони дійшли згоди, що договір діє в частині реалізації природного газу відповідно з 01.10.2016 до 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, який по своїй правовій природі є договором поставки.

У відповідності до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п.3.1. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

-природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

-імпортованого природного газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна комерційна компанія «Нафтогаз України») - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктами 3.4., 3.5. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта (п.3.6. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016).

Кількість природного газу, яка передається споживачу, згідно з п.4.1 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.

Згідно з п.5.1.,5.2. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758. Ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн.

Відповідно до п.5 додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 23.09.2016 №2463/1617-ТЕ-39, п.5.1,5.2 розділу 5 «Ціна газу» викладено у наступній редакції: ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187. Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01.04.2017 становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн.

Відповідно до п. 5.4. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підтвердження факту виконання умов договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 позивач надав до матеріалів справи копії актів приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2016 на суму 3938651,44 грн; від 30.11.2016 на суму 7840979,17 грн; від 31.12.2016 на суму 9633246,88 грн, від 31.01.2017 на суму 11884942,66 грн, від 28.02.2017 на суму 8091485,21 грн, від 31.03.2017 на суму 5330593,42 грн, від 30.04.2017 на суму 569466,66 грн, підписані сторонами та скріплені печатками сторін, які підтверджують передачу позивачем відповідачу за період з 01.10.2016 по 30.04.2017 природного газу на загальну суму 47289365,44 грн (т.1 а.с.38-44).

Враховуючи вищевикладені обставини, а також відсутність зі сторони відповідача заперечень щодо факту отримання від позивача природного газу за період з 01.10.2016 по 30.04.2017 на загальну суму 47289365,44 грн, суд доходить висновку, що позивачем доведено та підтверджено матеріалами справи факт передачі позивачем відповідачу природного газу за вказаний період на загальну суму 47289365,44 грн по договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 6.1. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно з п.6.2. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 19№ Закону України "Про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законом порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 19№ Закону України «Про теплопостачання» в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором.?

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови, відсутності заборгованості за цим договором; |

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних, нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійсняється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою, на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі (п.6.4. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016).

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, по вищезазначених актах приймання-передачі природного газу відповідач зобов`язаний був розрахуватись у наступні строки: від 31.10.2016 на суму 3938651,44 грн - до 25.11.2016 включно; від 30.11.2016 на суму 7840979,17 грн - до 26.12.2016 включно (25.12.2016 - вихідний); від 31.12.2016 на суму 9633246,88 грн - до 25.01.2017 включно; від 31.01.2017 на суму 11884942,66 грн - до 27.02.2017 включно (25.02.2017, 26.02.2017 - вихідні), від 28.02.2017 на суму 8091485,21 грн - до 27.03.2017 включно (25.03.2017, 26.03.2017 - вихідні); від 31.03.2017 на суму 5330593,42 грн - до 25.04.2017 включно; від 30.04.2017 на суму 569466,66 грн - до 25.05.2017 включно.

Відповідач за отриманий за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 у спірному періоді розрахувався у повному обсязі, а саме: за газ спожитий у жовтні 2016 року - 16.12.2016, за газ спожитий у листопаді 2016 року - 17.01.2017, за газ спожитий у грудні 2016 року - 28.02.2017, за газ спожитий у січні 2017 року - 11.04.2017, за газ спожитий у лютому 2017 року - 12.06.2016, за газ спожитий у березні 2017 року - 22.09.2017, за газ спожитий у квітні 2017 року - 17.11.2017, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (т.1 а.с.16-37) та виписок з особового рахунку позивача за період з 16.12.2016 по 17.11.2017 (т.1 а.с.49-196).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що відповідачем у повному обсязі здійснено оплату за газ, отриманий за період з 01.10.2016 по 30.04.2017 за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 у розмірі 47289365,44 грн.

У сторін відсутні розбіжності щодо обсягу, вартості отриманого газу, сум та дат платежів, здійснених відповідачем по договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 та додаткових угод до нього.

Разом з тим, позивач вказує, що оплата за спожитий газ здійснювалась відповідачем з порушенням строків, визначених п.6.1 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, а саме:

- за газ спожитий у жовтні 2016 року повна оплата була здійснена відповідачем 16.12.2016, прострочка оплати з 26.11.2016 по 15.12.2016;

- за газ спожитий у листопаді 2016 року повна оплата була здійснена відповідачем 17.01.2017, прострочка з 27.12.2016 по 16.01.2017;

- за газ спожитий у грудні 2016 року повна оплата була здійснена відповідачем 28.02.2017, прострочка оплати з 26.01.2017 по 27.02.2017;

- за газ спожитий у січні 2017 року повна оплата була здійснена відповідачем 11.04.2017, прострочка оплати з 28.02.2017 по 10.04.2017;

- за газ спожитий у лютому 2017 року повна оплата була здійснена відповідачем 12.06.2017, прострочка оплати 28.03.2017 по 11.06.2017;

- за газ спожитий у березні 2017 року повна оплата була здійснена відповідачем 22.09.2017, прострочка оплати з 26.04.2017 по 21.09.2017;

- за газ спожитий у квітні 2017 року повна оплата була здійснена відповідачем 17.11.2017, прострочка оплати з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати за спожитий природний газ, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 171684,48 грн пені, 86504,01 грн трьох процентів річних та 207851,18 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 207851,18 грн за період січень-жовтень 2017 року та 3% річних у сумі 86504,01 грн, а саме: за газ переданий у жовтні 2016 року - 6456,81 грн 3% річних за період з 26.11.2016 по 15.12.2016; за газ переданий у листопаді 2016 року - 1819,41 грн 3% річних за період з 27.12.2016 по 16.01.2017; за газ переданий у грудні 2016 року - 8253,69 грн 3% річних за період з 26.01.2017 по 27.02.2017; за газ переданий у січні 2017 року - 14891,71 грн 3% річних за період з 28.02.2017 по 10.04.2017; за газ переданий у лютому 2017 року - 23491,70 грн 3% річних за період з 28.03.2017 по 11.06.2017; за газ переданий у березні 2017 року - 24800,04 грн 3% річних за період з 26.04.2017 по 21.09.2017; за газ переданий у квітні 2017 року - 6790,65 грн 3% річних за період з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Пунктом 8.1. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Разом з тим, положеннями статті 617 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до пункту 1.2. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідач у своїх запереченнях на позов, посилається на те, що розрахунки між сторонами договору здійснювались двома способами: за рахунок коштів державного бюджету та коштів, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку із спеціальним режимом використання, відповідно до умов договору. Проводячи розрахунок за надані послуги у визначений спосіб згідно Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 20 від 11.01.2005, сторонами було змінено порядок і строки виконання відповідачем грошових зобов`язань, які зазначені у договорі № 2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016. Враховуючи, що відповідачем кошти по оплаті отриманого природного газу було перераховано позивачу на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати природного газу, оскільки оплата проводилась за рахунок бюджетних коштів у вигляді субвенцій з державного бюджету на оплату пільг, субсидій та компенсацій населенню, які мають цільовий характер використання та окремий порядок перерахування, встановлений Порядком затвердженим Постановою КМУ № 20 від 11.01.2005. Відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем строків перерахування коштів встановлених Порядками, затвердженими Постановами КМУ №20 від 11.01.2005 та №217 від 18.06.2014, отже, відсутні підстави для нарахування відповідачу інфляційних втрат та 3% річних, у зв`язку з порушенням п.6.1. договору.

Як вбачається з матеріалів справи, за газ спожитий в період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, розрахунки проводились грошовими коштами з рахунку із спеціальним режимом використання НОМЕР_1, на підставі додаткової угоди № 1 від 28.01.2016 до договору банківського рахунку № 315899/2 від 01.09.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем, а також на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 за рахунок коштів загального Фонду державного бюджету, укладених між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (сторона 2), Комунальним підприємством «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області (сторона 3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій"(т.1 а.с.206-238), а саме:

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №2703 від 14.11.2016, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 3938651,44 грн з приміткою «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 3938651,44 грн із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за жовтень 2016р. «п» -433872,22 грн, за теплопостачання за жовтень 2016р. «с» - 3504779,22 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 3938651,44 грн, із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за жовтень 2016р. «п» - 433872,22 грн, за теплопостачання за жовтень 2016р. «с» - 3504779,22 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 3938651,44 грн, в тому числі ПДВ - 656441,91 грн за природний газ за жовтень 2016 року згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за жовтень 2016р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 656441,91 грн»; сторона остання перераховує кошти у сумі 3938651,44 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №3045 від 09.12.2016, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 6392934,85 грн з приміткою «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 6392934,85 грн із записом у графі «призначення платежу»: «за теплопостачання за листопад 2016р. «п» -326564,17 грн, за теплопостачання за листопад 2016р. «с» - 6066370,68 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 6392934,85 грн, із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за листопад 2016р. «п» - 326564,17 грн, за теплопостачання за листопад 2016р. «с» - 6066370 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 6392934,85 грн, в тому числі ПДВ - 1065489,14 грн за природний газ за листопад 2016 року згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за листопад 2016р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 1065489,14 грн»; сторона остання перераховує кошти у сумі 6392934,85 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №64 від 12.01.2017, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 6749686,20 грн з приміткою «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 6749686,20 грн із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за грудень 2016р. «п» -498243,48 грн, за теплопостачання за грудень 2016р. «с» - 6251442,72 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 6749686,20 грн, із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за грудень 2016р. «п» - 326564,17 грн, за теплопостачання за грудень 2016р. «с» - 5744691,26 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 6749686,20 грн, в тому числі ПДВ - 1124947,70 грн за природний газ за 2016 р. згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за 2016р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 1124947,70 грн»; сторона остання перераховує кошти у сумі 6749686,20 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №769 від 08.02.2017 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 7399885,51 грн з приміткою «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 7399885,51 грн із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за січень 2017р. «п» -522283,67 грн, за теплопостачання за січень 2017р. «с» - 6877601,84 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 7399885,51грн, із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за січень 2017р. «п» - 522283,67 грн, за теплопостачання за січень 2017р. «с» - 6877601,84 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 7399885,51 грн, в тому числі ПДВ - 1065489,14 грн за природний газ за січень 2017 року згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за січень 2017р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 1065489,14 грн»; сторона остання перераховує кошти у сумі 7399885,51 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №1452 від 06.03.2017 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 7392937,97 грн з приміткою «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 7392937,97 грн із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за лютий 2017р. «п» -591068,39 грн, за теплопостачання за лютий 2017р. «с» - 6801869,58 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 3938651,44 грн, із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за лютий 2017р. «п» - 591068,39 грн, за теплопостачання за лютий 2017р. «с» - 6801869,58 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 7392937,97 грн, в тому числі ПДВ - 1232156,33 грн за природний газ 2017 року згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, № та дата СПР, за природний газ за 2017р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 1232156,33 грн»; сторона остання перераховує кошти у сумі 7392937,97 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №2127 від 12.04.2017 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 6767121,09 грн з приміткою «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 6767121,09 грн із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за березень 2017р. «п» -476369,36 грн, за теплопостачання за березень 2017р. «с» - 6290751,73 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 3938651,44 грн, із записом у графі «призначення платежу» «за теплопостачання за лютий 2017р. «п» - 476369,36 грн, за теплопостачання за лютий 2017р. «с» - 6290751,73 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20»; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 6767121,09 грн, в тому числі ПДВ - 1127853,52 грн за природний газ 2017 року згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, № та дата СПР, за природний газ за 2017р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 1127853,52 грн»; сторона остання перераховує кошти у сумі 6767121,09 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

У пункті 3 спільних протокольних рішень сторонами погоджено, що з метою реалізації цих спільних протокольних рішень сторони зобов`язуються, зокрема, забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (далі - Порядок № 493/688); перераховувати кошти наступній стороні, а сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Статтею 7 Господарського кодексу України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 12 Господарського кодексу України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату послуг теплопостачання, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2015 за №1007/27452 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок» та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі - Порядок).

Пунктом 1.2 Порядку встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України (п.1.3. Порядку).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 493/688 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), який затверджено наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерством фінансів України 03.08.2015 № 493/688, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 19.08.2015

за № 1007/2745 (далі - Порядок № 493/688), цей порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок", ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", ПАТ "Укргазвидобування", виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20.

Пунктом 1.2 Порядку № 493/688 встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

У пункті 2.7 Порядку № 493/688 визначено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за природний газ - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету (далі - Порядок № 256), яким визначається механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в томі числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення.

Пунктом 3 вказаного Порядку № 256 передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Таким чином, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, що затверджений постановою №20 від 11.01.2005 Кабінету Міністрів України, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з виробництвом теплової енергії для надання послуг з опалення та постачанням гарячої води населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на оплату послуг з опалення та постачанням гарячої води.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ №20 від 11.01.2005.

Відповідно, на виконання зазначеного вище Порядку за участю як позивача так і відповідача укладались вищевказані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Підписання Спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Держава, шляхом запровадження спеціалізованих нормативних актів, виконання яких поклала на свої інститути влади, запровадила новий механізм взаєморозрахунків між сторонами даного спору, чим внесла в господарські правовідносини відповідача та позивача елементи адміністративного та бюджетного права.

Покладення обов`язків щодо оформлення та підписання відповідних документів, у даному випадку Спільних протокольних рішень, на органи державної влади, позбавило відповідача можливості самостійно впливати в повній мірі на правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу стосовно виконання обов`язку з оплати отриманого природного газу, який використовувався для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Таким чином, відповідач, не маючи реального правового впливу на дані правовідносини, не може відповідати за невиконання або неналежне виконання обов`язків за спірним договором.

Разом з тим, укладаючи Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами.

Із змісту Спільних протокольних рішень №2703 від 14.11.2016, № 3045 від 09.12.2016, № 64 від 12.01.2017, № 769 від 08.02.2017, № 1452 від 06.03.2017, № 2127 від 12.04.2017 вбачається, що ними передбачалось надання державою коштів на погашення заборгованості за нарахованими пільгами, субсидіями населенню та компенсаціями за рахунок них заборгованості, яка виникла на підставі договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, постачання якого було здійснено в жовтні - грудні 2016 року та січні - квітні 2017 року, та є процедурою погашення зобов`язань відповідача по оплаті за природний газ за рахунок коштів загального фонду держбюджету.

08.11.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", згідно з якою з 01.01.2018 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», з одночасним внесенням змін до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.02.2002 №256.

Оскільки, предметом спору в даній справі є правовідносини, які виникли між сторонами щодо постачання природного газу у жовтні - грудні 2016 року та січні - квітні 2017 року, тобто до моменту втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», з одночасним внесенням змін до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.02.2002 №256, а тому вказані постанови підлягають застосуванню під час розгляду даної справи.

Таким чином, позивач та відповідач підписавши та виконавши вказані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», Державного казначейства України від 03.02.2009 №55/57/43, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, фактично погодились здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодились із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ по договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсувала за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач, не міг вплинути на процес здійснення розрахунків, зважаючи на вимоги чинного законодавства України, у тому числі враховуючи порядок вчинення дій за спільними протокольними рішеннями, оскільки, в даному випадку оплата за отриманий природний газ залежить від своєчасності вчинення дій всіх суб`єктів спільних протокольних рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 922/83/19, від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 01.10.2018 у справі № 904/9145/17, від 04.12.2018 у справі № 927/276/18, від 14.02.2018 у справі № 904/1858/16, від 13.03.2018 у справі № 926/33/17.

За таких обставин, посилання позивача на п.6.1 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, яким визначено, що сторони погодили, що підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором та п. 8.3. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, яким сторони погодили, що з урахуванням пункту п.11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором, судом до уваги не приймається і спростовується вищевикладеними обставинами.

Таким чином, для застосування санкцій, визначених умовами договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Доказів, які підтверджують, що перерахування коштів у зазначений вище період було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених Порядками №20 та №256, суду не надано.

Отже підставою для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, є наявність прострочки оплати основного боргу, що не був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, та який був несвоєчасно оплачений відповідачем.

Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача за прострочку оплати за газ переданий у жовтні 2016 року - 6456,81 грн 3% річних за період з 26.11.2016 по 15.12.2016; за газ переданий у листопаді 2016 року - 1819,41 грн 3% річних за період з 27.12.2016 по 16.01.2017; за газ переданий у грудні 2016 року - 8253,69 грн 3% річних за період з 26.01.2017 по 27.02.2017; за газ переданий у січні 2017 року - 14891,71 грн 3% річних за період з 28.02.2017 по 10.04.2017; за газ переданий у лютому 2017 року - 23491,70 грн 3% річних за період з 28.03.2017 по 11.06.2017; за газ переданий у березні 2017 року - 24800,04 грн 3% річних за період з 26.04.2017 по 21.09.2017; за газ переданий у квітні 2017 року - 6790,65 грн 3% річних за період з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та дослідивши наявні в матеріалах справи платіжні документи щодо здійснених відповідачем оплат за отриманий газ, суд доходить висновку, що 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, та яка була несвоєчасно оплачена відповідачем, а саме:

- вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 6456,81 грн 3% річних за період з 26.11.2016 по 15.12.2016 за газ переданий у жовтні 2016 року та 1819,41 грн 3% річних за період з 27.12.2016 по 16.01.2017 за газ переданий у листопаді 2016 року задоволенню не підлягають, оскільки, як слідує із матеріалів справи, розрахунки за отриманий газ у жовтні 2016 року на суму 3938651,44 грн були проведені в повному обсязі на підставі спільного протокольного рішення №2703 від 14.11.2016; за отриманий газ у листопаді 2016 року на суму 7840979,17 грн були проведені в сумі 632934,85 грн на підставі спільного протокольного рішення №3045 від 09.12.2016, на суму 1054786,37 грн - на підставі спільного протокольного рішення №64 від 12.01.2017 (загальна сума відповідно до спільного протокольного рішення 6749686,20 грн) та 393257,95 грн було сплачено відповідачем у період з 21.12.2016 по 23.12.2016, до настання строку платежу 26.12.2016;

- за газ спожитий в грудні 2016 року на загальну суму 9633246,88 грн оплата була здійснена в сумі 5694899,83 грн на підставі спільного протокольного рішення №64 від 12.01.2017 (загальна сума відповідно до спільного протокольного рішення 6749686,20 грн), на суму 1520868,59 грн - на підставі спільного протокольного рішення №769 від 08.02.2017 (загальна сума відповідно до спільного протокольного рішення 7399885,51 грн), 76304,85 грн сплачено відповідачем 20.01.2017 (до настання строку платежу 25.01.2017) та 2341173,61 грн було сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 26.01.2017 по 22.02.2017.

Таким чином, за прострочку оплати за газ спожитий в грудні 2016 року на загальну суму 9633246,88 грн, 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу 2341173,61 грн, який було сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 26.01.2017 по 22.02.2017, і їх розмір становить 5668,77 грн. Позивачем безпідставно нараховано 3% річних на суму боргу, яка була сплачена відповідно до спільних протокольних рішень;

- за газ спожитий в січні 2017 року на загальну суму 11884942,66 грн оплата була здійснена в сумі 5879016,92 грн на підставі спільного протокольного рішення №769 від 08.02.2017 (загальна сума відповідно до спільного протокольного рішення 7399885,51 грн), 2641427,05 грн - на підставі спільного протокольного рішення №1452 від 06.03.2017 (загальна сума відповідно до спільного протокольного рішення 7392937,97 грн), 3364498,69 грн сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 28.02.2017 по 09.04.2017.

Таким чином, за прострочку оплати за газ спожитий в січні 2017 року на загальну суму 11884942,66 грн, 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу 3364498,69 грн, який було сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 28.02.2017 по 09.04.2017, і їх розмір становить 5774,10 грн. Позивачем безпідставно нараховано 3% річних на суму боргу, яка була сплачена відповідно до спільних протокольних рішень;

- за газ спожитий в лютому 2017 року на загальну суму 8091485,21 грн оплата була здійснена в сумі 4751510,92 грн на підставі спільного протокольного рішення №1452 від 06.03.2017 (загальна сума відповідно до спільного протокольного рішення 7392937,97 грн), 2036271,15 грн - на підставі спільного протокольного рішення №2127 від 12.04.2017 (загальна сума відповідно до спільного протокольного рішення 6767121,09 грн) та 1303703,14 сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 28.03.2017 по 08.06.2017.

Таким чином, за прострочку оплати за газ спожитий в лютому 2017 року на загальну суму 8091485,21 грн, 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу 1303703,14 грн, який було сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 28.03.2017 по 08.06.2017, і їх розмір становить 5284,29 грн. Позивачем безпідставно нараховано 3% річних на суму боргу, яка була сплачена відповідно до спільних протокольних рішень;

- за газ спожитий в березні 2017 року на загальну суму 5330593,42 грн оплата була здійснена в сумі 4730849,94 грн на підставі спільного протокольного рішення №2127 від 12.04.2017 (загальна сума відповідно до спільного протокольного рішення 6767121,09 грн) та 599743,48 грн сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 26.04.2017 по 21.09.2017.

Таким чином, за прострочку оплати за газ спожитий в березні 2017 року на загальну суму 5330593,42 грн, 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу 599743,48 грн, який було сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 26.04.2017 по 21.09.2017, і їх розмір становить 6543,74 грн. Позивачем безпідставно нараховано 3% річних на суму боргу, яка була сплачена відповідно до спільних протокольних рішень;

- за газ спожитий в квітні 2017 року на загальну суму 569466,66 грн оплата була здійснена відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Таким чином, за прострочку оплати за період з 26.05.2017 по 21.09.2017 за газ спожитий в квітні 2017 року позивачем правомірно нараховано 3% річних в сумі 6790,65 грн.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача щодо стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 30061,55 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 56442,46 грн трьох процентів річних слід відмовити, оскільки вказані 3% річних нараховані на борг, який був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Предметом позовних вимог також є стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 207851,18 грн за період січень - жовтень 2017 року, а саме: за газ переданий у січні 2017 року - 50136,72 грн інфляційних втрат за період з 01.03.2017 по 31.03.2017; за газ переданий у лютому 2017 року - 57103,51 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2017 по 31.05.2017; за газ переданий у березні 2017 року - 80670,14 грн інфляційних втрат за період з 01.05.2017 по 31.08.2017; за газ переданий у квітні 2017 року - 19940,81 грн за період з 01.06.2017 по 31.10.2017.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19, а також у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та Постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд доходить висновку, що інфляційні втрати підлягають також нарахуванню на борг, який не був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, та який був несвоєчасно оплачений відповідачем, відповідно вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 107075,45 грн з наступних підстав:

-судом встановлено, що за газ спожитий у січні 2017 року борг у сумі 3364498,69 грн сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 28.02.2017 по 09.04.2017.

Із наданого розрахунку заборгованості слідує, що станом на 15.03.2017 заборгованість за спожитий природний газ у січні 2017 року становила 2620651,30 грн та була погашена в повному обсязі 09.04.2017. Відповідно інфляційні втрати підлягають нарахуванню за березень 2017 року на суму 2620651,30 грн і їх розмір становить 47171,72 грн;

-за газ спожитий у лютому 2017 року борг у сумі 1303703,14 сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 28.03.2017 по 08.06.2017.

Із наданого розрахунку заборгованості слідує, що станом на 15.04.2017 заборгованість за спожитий природний газ у лютому 2017 року становила 1193260,63 грн, станом на 15.05.2017 - 855387,17 грн та була повністю погашена 08.06.2017. Відповідно інфляційні втрати за період з 01.04.2019 по 31.05.2017 становлять 21999,03 грн;

-за газ спожитий у березні 2017 року борг у сумі 599743,48 грн сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 26.04.2017 по 21.09.2017.

Із наданого розрахунку заборгованості слідує, що станом на 15.05.2017 заборгованість за спожитий природний газ у березні 2017 року становила 599743,48 грн, станом на 15.06.2017 - 589784,51 грн та не змінювалась до 18.08.2017. Відповідно інфляційні втрати за період з 01.05.2019 по 31.08.2017 становлять 17963,89 грн.

-за газ спожитий у квітні 2017 року на загальну суму 569466,66 грн оплата була здійснена відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Відповідно позивачем правомірно нараховано інфляційні втрати за період з 01.06.2017 по 31.10.2017 у сумі 19940,81 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 107075,45 грн, то відповідно вимоги позивача щодо стягнення 100775,73 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки вони нараховані на борг, який був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Заперечення відповідача про те, що уклавши та підписавши Спільне протокольне рішення сторони змінили організацію проведення розрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій", а тому з погашенням суми основної заборгованості на виконання Спільних протокольних рішень немає підстав у стягненні 3% річних та інфляційних нарахувань, прийняті судом до уваги та при перевірці правильності нарахування 3% річних та інфляційних втрат, судом виключені суми, які були сплачені на підставі Спільних протокольних рішень.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 8.1. договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і цим договором.

Відповідно до п.8.2 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується неня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 23.09.2016 №2463/1617-ТЕ-39, у п. 8.2. замінено слова « 21% річних» на « 16,4%».

Керуючись п.8.2 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 15.01.2018, позивачем нараховано до сплати відповідачу та заявлено до стягнення 171684 грн пені за прострочку оплати вартості поставленого природного газу, а саме: 28900,24 грн за період з 26.01.2017 по 22.02.2017; 40338,58 грн за період з 28.02.2017 по 09.04.2017; 29655,13 грн за період з 28.03.2017 по 08.06.2017; 35668,32 грн за період з 26.04.2017 по 21.09.2017; 37122,21 грн за період з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, та враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка оплати відповідачем за переданий природний газ і позивачем при розрахунку пені виключено борг, що був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, а тому суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачу 171684,48 грн пені за прострочку оплати вартості поставленого природного газу, а саме: 28900,24 грн за період з 26.01.2017 по 22.02.2017; 40338,58 грн за період з 28.02.2017 по 09.04.2017; 29655,13 грн за період з 28.03.2017 по 08.06.2017; 35668,32 грн за період з 26.04.2017 по 21.09.2017; 37122,21 грн за період з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та принципах господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 916/2283/18, від 31.10.2019 у справі № 911/874/19 та від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Обґрунтовуючи свою заяву про зменшення суми пені, відповідач вказує на те, що використовує природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, заборгованість населення за отриману теплову енергію перед КП "Прилукитепловодопостачання" становить 27184,0 тис.грн. Крім того, відповідач надає послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а тому основним джерелом доходу підприємства є кошти, що надійшли за надані послуги споживачам. Внаслідок несвоєчасних розрахунків споживачів за отримані послуги, підприємство неспроможне своєчасно розрахуватися за спожитий природний газ. Підприємством є збитковим, що підтверджується балансом на 30.09.2019 (збитки відповідача склали 30892,0 тис. грн). Заборгованість держави з різниці в тарифах за надані послуги з постачання теплової енергії населенню становить 27278,4 тис.грн. КП "Прилукитепловодопостачання" самостійно не визначає порядку розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, оплата з такого рахунка відповідних послуг, у тому числі послуг з постачання природного газу, залежить від суми коштів, які надійшли від споживачів.

Вказані твердження відповідача, як підстава для зменшення суми пені, судом до уваги не можуть бути прийняті з наступних підстав:

Як встановлено судом, постачання природного газу за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 дійсно здійснювалось для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за газ спожитий у жовтні - грудні 2016 року та січні - квітні 2017 року.

Із наданого відповідачем додаткового договору № 1 до договору банківського рахунку № 315899/2 від 01.09.2014 вбачається, що для зарахування коштів, що надходять за теплову енергію та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, рахунки відкриваються окремо за категоріями споживачів. Зокрема, для населення було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують факт відсутності коштів на вказаному рахунку у жовтні - грудні 2016 року та січні - квітні 2017 року для погашення заборгованості, а також належних доказів наявності дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості в різниці в тарифах за вказаний період по населенню.

Відповідачем надана інформація щодо дебіторської та кредиторської заборгованості, а також заборгованості в різниці в тарифах станом на 10.12.2019, період за який позивачем не нараховувалась пеня і який не є предметом розгляду у даній справі.

Також слід зазначити, що інформація щодо дебіторської та кредиторської заборгованості, а також заборгованості в різниці в тарифах станом на 10.12.2019 надана відповідачем односторонньо та не підтверджена відповідними доказами.

Надані відповідачем листи від 16.09.2013 № 1138 та від 13.09.2013 № 05-06/2854 також не відносяться до періоду, в якому здійснювалось постачання природного газу та періоду, за який нарахована пеня за прострочку оплати, а датовані майже на чотири роки раніше.

Відповідачем також не надано суду доказів та не доведено, що сума пені 171684,48 грн є надмірно великою у порівнянні із збитками кредитора, виходячи із загальної суми поставки по договору - 47289365,44 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для зменшення пені, а тому клопотання відповідача щодо зменшення пені задоволенню не підлягає.

Посилання відповідача на те, що частково оплата здійснювалась за рахунок коштів, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку із спеціальним режимом використання, відповідно до умов договору та Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, а тому відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати природного газу, отриманого на підставі договору № 2363/1617-ТЕ-39 від 23.09.2016, судом до уваги не може бути прийнято з наступних підстав:

У відповідності до ст.19-1 Закону України «Про теплопостачання» оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від18.06.2014 затверджений «Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки».

Пунктами 3, 4 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 (далі - Порядок № 217), передбачено, що теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями). Теплогенеруючі організації, які купують природний газ у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками для виробництва теплової енергії та здійснюють її продаж тільки теплопостачальним організаціям для подальшої реалізації споживачам теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за вироблену теплову енергію за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями), та укладають відповідні договори з теплопостачальними організаціями.

Судом встановлено, що відповідно до додаткового договору № 1 до договору банківського рахунку № 315899/2 від 01.09.2014 відповідачу для зарахування коштів, що надходять за теплову енергію та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для населення було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

У відповідності до статті 1 Порядку № 217, цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Вказаним Порядком № 217 встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений Порядок № 217 не стосується договірних зобов`язань сторін у частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Отже, здійснення оплати за отриманий природний газ, відповідно до вищевказаного Порядку № 217, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, у тому числі, від сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки: обов`язок зі сплати поставленого позивачем відповідачу природного газу, відповідно до умов договору № 2363/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, покладено саме на відповідача як покупця; відповідач щодо обсягу та вартості отриманого газу за спірний період не заперечував та здійснював оплату за поставлений природний газ. Також підпунктом 2 абзацу 1 п.6.2 договору № 2363/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 передбачено, що у будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до п.6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Оскільки, спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 4632,33 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України; ст. 4 Закону України „Про судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601 () до Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області, вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500 () про стягнення 466039,67 грн боргу задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області, вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500 () на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601 () 171684,48 грн пені, 30061,55 грн трьох процентів річних, 107075,45 грн інфляційних втрат та 4632,33 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У позові в частині стягнення з Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області, вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500 () на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601 () 56442,46 грн трьох процентів річних та 100775,73 грн інфляційних втрат відмовити.

5. У задоволенні клопотання Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області, вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500 () про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) до 10% відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено та підписано 04.02.2020.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

До відома сторін:

- адреса Господарського суду Чернігівської області: проспект Миру, 20, м. Чернігів, Україна;

- засоби зв`язку контактні телефони: 672-847; 676-311, факс 774-462; електронна адреса Господарського суду Чернігівської області: e-mail: .

Суддя Л. М. Лавриненко