УХВАЛА

м. Київ

20.01.2020Справа № 910/14460/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства «Тисменицягаз»

до відповідачів Міністерства енергетики та захисту довкілля України

Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

про стягнення 16222300,00 грн.,

Представники:

від позивача Вознюк Є.В. (за дов.)

від відповідача-1 не прибули

від відповідача-2 Усачова А.І. (за дов.)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Тисменицягаз» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (відповідача-1) та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, (далі - НКРЕКП) (відповідача-2), про стягнення компенсації за завдану шкоду у розмірі 16222300,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

02.03.2015 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України видало наказ № 122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних підприємств на 2015 рік» (далі - наказ № 122). Додатком до вказаного наказу для ПАТ «Тисменицягаз» були затверджені граничні розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат (далі - ВТВ) в розмірі 1805,00 тис. куб.

Не погоджуючись із вказаним наказом, ПАТ «Тисменицягаз» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із вимогою про його скасування через умисне заниження Міненерговугілля обсягів ВТВ. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі № 826/15132/15, яка набрала законної сили, додаток до наказу № 122, яким встановлювались обсяги ВТВ для позивача, був скасований. Приймаючи рішення про скасування додатку до наказу № 122, суд вказав, що прийняття оскаржуваного наказу призвело до необґрунтованого зменшення розмірів річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу позивачів. Таким чином, факт умисного заниження обсягів ВТВ підтверджено адміністративним судом у справі №826/15132/15.

ПАТ «Тисменицягаз» є газорозподільним підприємством та в 2015 році провадив господарську діяльність із розподілу природного газу споживачам на території Тисменицького району на підставі ліцензій:

з 01.01.2015 по 30.03.2015, виданої згідно з рішенням НКРЕ від 19.08.2010 №1125;

з 31.03.2015 по 31.12.2015, виданої згідно рішення НКРЕКП від 26.03.2015 №931.

Згідно з постановою НКРЕ від 03.04.2013 № 369 «Про затвердження Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу» та положень Методики розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою НКРЕ від 04.09.2002 № 983, обсяги ВТВ входять у матеріальні витрати газорозподільного підприємства (п. 4.1.2. Додатку № 2 до Постанови № 369) та враховуються при встановленні тарифу на розподіл газу (п. 4.5. Методики).

При розрахунку тарифу на розподіл природного газу для ПАТ «Тисменицягаз» в 2015 році НКРЕКП застосовувало обсяги ВТВ, що були затверджені скасованим додатком до наказу Міненерговугілля № 122. Тобто, затверджуючи тариф на розподіл газу для позивача (постанови НКРЕКП № 609 від 30.04.2014, № 530 від 03.03.2015, № 1915 від 30.06.2015 та № 2414 від 24.09.2015), НКРЕКП виходило із розміру компенсації вартості обсягів ВТВ позивача, які були суттєво занижені Міненерговугілля, що в свою чергу призвело до неможливості ПАТ «Тисменицягаз» своєчасно розраховуватись із постачальниками ресурсу газу для потреб ВТВ.

За таких обставин, позивач був змушений придбавати природний газ для потреб ВТВ за власні кошти, не враховані в тарифі на розподіл. Вказане спричинило суттєве фінансове навантаження на газорозподільне підприємство та, як наслідок, утворення кредиторської заборгованості перед постачальниками природного газу. Витрати, що були понесені позивачем на придбання обсягу ВТВ, неврахованого в тарифі на розподіл, в подальшому не були компенсовані державою, що призвело до виникнення судового спору із вимогою про стягнення з позивача на користь ПАТ «Нафтогаз України» заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 11820194,63 грн. (справа № 909/965/16).

За твердженням позивача, в тарифі на 2015 рік не враховано обсяг газу, спожитого ПАТ «Тисменицягаз» на потреби ВТВ в розмірі 2,131 млн. куб м. на загальну суму 16974,9 тис.грн. з ПДВ, а з врахуванням отриманої в 2016 році компенсації - в розмірі 2,036 млн. куб.м. на суму 16222,3 тис. грн. з ПДВ.

Ці витрати, на думку позивача, підлягають відшкодуванню відповідачами, оскільки понесені внаслідок незаконних дій відповідачів.

Відповідач-1 позовні вимоги відхилив повністю. Однією з підстав, на якій ґрунтувались заперечення відповідача-1, була недоведеність позивачем реальності використання обсягу виробничо-технологічних витрат та втрат природного газу у процесі його транспортування газорозподільними мережами.

Також відповідач-1 зазначив, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі № 826/15132/15 скасовано додаток до наказу від 02.03.2015 № 122 в частині, зокрема, встановлення для ПАТ «Тисменицягаз» розміру ВТВ природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік.

Разом з тим сам наказ від 02.03.2015 № 122 не скасовано та не визнано протиправним чи незаконним. Скасування ж додатку до наказу від 02.03.2015 № 122, який не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не тягне за собою жодних правових наслідків.

Відповідач-2 заперечив проти задоволення позову у зв`язку з відсутністю у його діях такого елементу цивільного правопорушення як протиправна поведінка, оскільки постанови відповідача-2 № 609 від 30.04.2014, № 530 від 03.03.2015, № 1915 від 30.06.2015, № 2414 від 24.09.2015 не оскаржувались в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки вирішення спору пов`язано із з`ясуванням фактичного обсягу виробничо-технологічних витрат позивача, для чого потрібні спеціальні знання, суд своєю ухвалою від 20.11.2017 призначив у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Матеріали справи повернулись до суду з висновком експертів № 1927/18-45/24146/24147/19-71 від 30.08.2019 за результатами проведення комісійної економічної експертизи.

Суд поновив провадження в справі, постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Суд своєю ухвалою від 20.01.2020 замінив відповідача-1 - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, на його правонаступника - Міністерство енергетики та захисту довкілля України.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, подала клопотання про зупинення провадження у справі № 910/14460/17 до вирішення справи № 826/10612/18.

Зокрема, в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі № 826/10612/18 за позовом публічного акціонерного товариства «Тисменицягаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про:

- визнання протиправною бездіяльності НКРЕКП щодо незабезпечення належного розгляду звернень позивача про перегляд тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для ПАТ «Тисменицягаз» у бік економічно обґрунтованого;

- зобов`язання НКРЕКП встановити для ПАТ «Тисменицягаз» економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, включивши до складу такого тарифу витрати на оплату природного газу для виробничо-технічних витрат (ВТВ) та нормованих втрат за 2014-2017 роки в частині, що не була компенсована внаслідок невідповідності тарифу на розподіл природного газу економічно обґрунтованому рівню, а саме 11646,24 тис. грн з ПДВ; компенсацію недоотриманої тарифної виручки за 2017 рік в сумі 704,75 тис. грн. з ПДВ.

За твердженням НКРЕКП, у справах № 910/14460/17 та № 826/10612/18 один і той же предмет та одні і ті ж підстави, оскільки в обох позовах мова йде про одні і ті ж компенсації (збитки) за 2015 рік.

Позивач заперечив проти зупинення провадження у справі та зазначив, що предмети спору у справі № 826/10612/18 та у справі № 910/14460/17 не тотожні. Так, у справі № 826/10612/18 предметом є встановлення економічно-обґрунтованого тарифу, а в справі № 910/14460/17 - стягнення майнової шкоди.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку зупинення провадження у справі № 910/14460/17 до вирішення справи № 826/10612/18, оскільки встановлені в останній обставини матимуть преюдиційне значення для вирішення справи № 910/14460/17. При цьому суд зазначає, що при вирішенні справи № 910/14460/17 встановити обставин обґрунтованості тарифів неможливо, оскільки спори про встановлення тарифів не відносяться до юрисдикції господарських судів.

У зв`язку з цим суд задовольняє клопотання відповідача-2.

На підставі викладеного, керуючись статтями 227, 228, 234 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити провадження у справі № 910/14460/17 до вирішення справи № 826/10612/18.

Ухвала набрала законної сили 20.01.2020.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 10 днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 05.02.2020.

Суддя С. А. Ковтун