ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Справа № 924/645/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карат" на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухваленого 24 жовтня 2019 року (суддя Смаровоз М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон Логістікс Інтернешнл"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карат"

про стягнення 62258 грн 07 коп. основного боргу, 1479 грн річних, 17647 грн 17 коп. пені, 6435 грн 91 коп. інфляційних втрат

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оріон Логістік Інтернешнл» (надалі - Позивач) звернулось в Господарський суд Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карат» (надалі -Відповідач) про стягнення з Відповідача боргу в сумі 62 258 грн 70 коп., а також трьох відсотків річних в розмірі 1479 грн, інфляційних в розмірі 6435 грн 91 коп. та 17647 грн пені.

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 02/10/2017-1 від 2 жовтня 2017 року про організацію автомобільних перевезень вантажів (про транспортно-експедиційне обслуговування), відповідно до умов якого Позивач за дорученням та за кошти Відповідача організовує перевезення вантажу. Як стверджує Позивач, відповідно до вимог договору було надано послуги з організації перевезення вантажу, що підтверджується даними СМR (транспортної накладної) та відміткою вантажоотримувача в графі - "24" СМR про отримання вантажу. Позивач зазначив, що відповідно до заявки вартість транспортно-експедиційних послуг загалом становила 249034 грн 80 коп.. Перевезення було виконано. Оплата послуг Позивача мала бути здійснена Відповідачем по заїзду на термінал. Однак, як стверджує Позивач, станом на момент звернення до суду Відповідачем лише частково сплачені рахунки, а саме рахунок № 647 від 17 серпня 2018 року на суму 62258 грн 70 коп. не сплачений, що й стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 62258 грн 70 коп. основного боргу, 1479 грн 3% річних, 11111 грн 05 коп. пені та 6092 грн 51 коп. інфляційних втрат. Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1770 грн 52 коп.. У решті позову відмовлено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що беручи до уваги вищевикладені обставини, оскільки, як встановлено судом та підтверджено представниками обох сторін, Позивач виконав свої обов`язки щодо надання транспортно-експедиторських послуг з організації перевезення вантажу чотирма автомобілями, при цьому, незважаючи на те, що у заявках не була погоджена ціна, з огляду на те, що остаточна сума за надані послуги вказується в рахунку-фактурі на кожну виконану транспортно-експлуатаційну послугу (пункт 5.1. договору), оскільки відповідно до статті 931 Цивільного кодексу України, якщо розмір плати експедиторові договором транспортного експедирування не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату, враховуючи, що відповідачем було сплачено по 3-х рахунках повну вартість послуг, при цьому вартість за кожну з послуг щодо організації перевезення одним автомобілем становила 62258 грн 70 коп., саме цей розмір плати експедиторові у спірних правовідносинах суд вважає розумною платою в розумінні статті 931 Цивільного кодексу України, відтак, позовні вимоги щодо стягнення 62258,7 грн. основного боргу були задоволенні в цій частині.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 4-6), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема виходив з того, що рішення місцевого господарського суду є необґрунтованим, таким, що прийнято не відповідно до обставин та матеріалів справи. Як зазначає Відповідач враховуючи ту обставину, що Позивач не надав інформації щодо причин збільшення суми за надані послуги, то Відповідачем було перераховано на користь Позивача 186 776 грн 10 коп. вартість наданих послуг. Саме тому Відповідач вважає, що ним повністю оплачені послуги, надані Позивачем по договору. Окрім того, Відповідач зазначає, що судом не було взято до уваги ту обставину, що до Відповідача будь-яких претензій щодо сплати боргу чи його виконання не надходило від Позивача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 9 грудня 2019 року справу №924/645/19 було прийнято до провадження суду в складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., судді Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б.. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача та запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 924/645/19 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 1 921 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 192 100 грн (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 9 грудня 2019 року було повідомлено сторін про те, що розгляд справи №924/645/19 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 10 лютого 2020 року включно.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

При цьому, суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 2 жовтня 2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 02/10/2017-1 про організацію автомобільних перевезень вантажів (про транспортно-експедиційне обслуговування (надалі - Договір; том 1, а.с. 15-18)), в якому зазначено, що цей договір встановлює порядок взаємовідносин, що виникають між сторонами при організації, здійсненні та розрахунках за транспортно-експедиційні послуги (далі ТЕП), пов`язані з перевезенням вантажів у міжнародному та внутрішньому автомобільному сполученні.

Згідно із пунктом 1.2 Договору, Позивач за дорученням Відповідача та за його кошти організовує перевезення вантажу.

Як передбачено пунктом 2.1 Договору: ТЕП виконуються відповідно до умов цього Договору, Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, митної Конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП), Європейської угоди про режим праці та відпочинку водіїв (ЄУТР); сторони також будуть дотримуватись положень Конвенції про дорожнє перевезення небезпечних вантажів (АDR) і Європейської угоди про перевезення швидкопсувних вантажів, а також іншими міжнародними та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 2.2 Договору, на кожні окремі ТЕП оформлюється заявка, що містить опис умов та особливостей конкретного перевезення, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно із пунктом 3.1 Договору: Відповідач інформує Позивача про обсяги необхідних транспортно-експедиторських послуг, кількості і необхідному вигляді автомобільного транспорту, не пізніше 48 годин до початку перевезення; інформація передається у вигляді заявки, що містить наступну інформацію: дата і точна адреса місця завантаження і розвантаження вантажу із зазначенням контактних телефонів; маршрут руху; необхідний рухомий склад; відомості про вантаж (вага, вид, вартість інше); адреси проведення митного оформлення при завантаженні та розвантаженні вантажу; строки доставки вантажу одержувачу; форма і строки оплати за ТЕП; митниці перетину кордонів; особливості перевезення конкретного вантажу; інші додаткові вказівки.

Як передбачено пунктом 3.2 Договору, подача і підтвердження заявки проводиться за допомогою факсимільного/електронного зв`язку, що має юридичну силу оригіналу.

Відповідно до пункту 4.1 Відповідач зобов`язався, зокрема: повідомляти у своїй заявці всю необхідну інформацію про перевезення у строки та у відповідності з даними, зазначеними у пункті 3.1 цього Договору.

Як визначено пунктом 4.2 Договору, Позивач зобов`язався, зокрема: письмово (факсом) підтвердити прийом заявки до виконання; забезпечувати доставку вантажу Відповідачу в зазначені в заявці терміни.

В свою чергу пунктом 5.1 Договору визначено, що: ціни за цим Договором попередньо встановлюються і узгоджуються сторонами перед кожним перевезенням за допомогою заявки; остаточна сума за надані послуги вказується в рахунку-фактурі на кожну виконану ТЕП, та може змінюватися, виходячи зі складності виконання заявки, штрафних санкцій та інших підтверджених або узгоджених витрат, понесених експедитором при виконанні ТЕП.

відповідно до пункту 5.2 Договору, розрахунки за виконання ТЕП здійснюються шляхом банківського переказу замовником грошових коштів на рахунок Позивача, якщо інше не обумовлено сторонами в заявці.

Як передбачено пунктом 5.3 Договору: оплата перевезення здійснюється в терміни, визначені в заявці; підставою для оплати ТЕП Відповідачем є копія рахунку-фактури Позивача, з подальшим наданням оригіналу рахунку, акт виконаних робіт та товаросупровідних документів з печаткою.

В силу дії пункту 5.4 Договору всі розрахунки між Позивачем та Відповідачем здійснюються в гривнях.

Згідно пункту 5.5 Договору, за прострочення оплати рахунків за виконані ТЕП, Відповідач виплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Розділом 6 Договору встановлена відповідальність сторін, де в пункті 6.1 Договору вказано, що в разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання та умов виконання заявки на ТЕП за цим Договором, сторони несуть відповідальність відповідно до Конвенції КДПВ, Конвенцією МДП, чинним законодавством України та положеннями даного Договору.

Пунктом 9.1 Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і буде діяти до 31 грудня 2020 року.

У відповідності до пункту 9.2 Договору, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення терміну дії Договору не повідомить іншу сторону у письмовій формі про розірвання даного Договору, то термін його дії буде автоматично продовжуватися на кожний наступний календарний рік.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Відповідно до доданої Позивачем до позовної заяви копії заявки до Договору № 02/10-2017-1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом: маршрут перевезення Туреччина Україна; вантаж промислове обладнання 4 машини 86 м. куб.; дата завантаження 15-16.08.2018р.; адреса вивантаження м. Хмельницький, вул. Пілотська, 77/7; дата вивантаження 27 серпня 2018 року; вартість послуг 249034 грн 80 коп. та зазначено, що оплата по заїзду на термінал; номери автомобілів - НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 (том 1, а.с. 19).

Дана заявка скріплена підписом та печаткою експедитора - Позивача, однак зі сторони замовника - Відповідача відсутні підпис та печатка.

Відповідно до рахунку на оплату № 644 від 17 серпня 2018 року Позивачем було виставлено рахунок для Відповідача на суму 62258 грн 70 коп. за надані послуги: організація перевезення вантажу по маршруту Газіантеп (Туреччина) Чорноморськ (митний перехід); організація перевезення вантажу по маршруту Чорноморськ (митний перехід) м. Хмельницький (Україна); винагорода експедитора; а/м НОМЕР_2 (том 1, а.с. 61).

Згідно з рахунком на оплату № 645 від 17 серпня 2018 року Позивачем було виставлено рахунок Відповідачу на суму 62258 грн 70 коп. за надані послуги: організація перевезення вантажу по маршруту Газіантеп (Туреччина) Чорноморськ (митний перехід); організація перевезення вантажу по маршруту Чорноморськ (митний перехід) м. Хмельницький (Україна); винагорода експедитора; а/м НОМЕР_3 (том 1, а.с. 62).

Відповідно до рахунку на оплату № 646 від 17 серпня 2018 року Відповідачем було виставлено рахунок Позивачу на суму 62258 грн 70 коп. за надані послуги: організація перевезення вантажу по маршруту Газіантеп (Туреччина) Чорноморськ (митний перехід); організація перевезення вантажу по маршруту Чорноморськ (митний перехід) м. Хмельницький (Україна); винагорода експедитора; а/м НОМЕР_5 (том 1, а.с. 63).

Також, з рахунку на оплату № 647 від 17 серпня 2018 року вбачається, що Позивачем було виставлено рахунок Відповідачу на суму 62258 грн 70 коп. за надані послуги: організація перевезення вантажу по маршруту Газіантеп (Туреччина) Чорноморськ (митний перехід); організація перевезення вантажу по маршруту Чорноморськ (митний перехід) м. Хмельницький (Україна); винагорода експедитора; а/м НОМЕР_5 (том 1, а.с. 64).

Позивачем також було складено, скріплено підписом та печаткою товариства та затверджено акти надання послуг, а саме: № 658 від 4 вересня 2018 року (а/м НОМЕР_2), № 659 від 4 вересня 2018 року (а/м НОМЕР_3), № 660 від 4 вересня 2018 року (а/м НОМЕР_5), № 661 від 4 вересня 2018 року (а/м НОМЕР_5), відповідно до яких на підставі Договору та рахунків на оплату № 644 від 17 серпня 2018 року, № 645 від 17 серпня 2018 року, № 646 від 17 серпня 2018 року, № 647 від 17 серпня 2018 року, згідно даних актів Позивачем виконанні наступні роботи (надані такі послуги): організація перевезення вантажу по маршруту Газіантеп (Туреччина) Чорноморськ (митний перехід); організація перевезення вантажу по маршруту Чорноморськ (митний перехід) м. Хмельницький (Україна); винагорода експедитора вартістю по кожному акту 62258 грн 70 коп., а всього на суму 249034 грн 80 коп..

Відповідно до звіту про дебетові та кредитові операції по рахунку Позивача № НОМЕР_1 за період з 1 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року, Відповідачем було перераховано 186776 грн 10 коп. оплати за транспортні перевезення згідно рахунку № 646, рахунку № 645, рахунку № 644 від 17 серпня 2018 року (том 1, а.с. 23).

Позивач посилаючись на те, що ним було надано на виконання умов Договору відповідні послуги, які частково залишився неоплаченими Відповідачем, звернувся до суду за захистом, порушеного на його думку, права, з позовом до про стягнення заборгованості в сумі 62 258 грн 70 коп. та здійснених на неї нарахувань пені, інфляційних та річних.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 3 статті 3, та статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу дії статті 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як передбачено статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

У відповідності до статті статтею 931 Цивільного кодексу України: розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом; якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Колегія суддів звертає увагу, що Відповідач в заперечення позовних вимог Позивача, подав копію своєї заявки до Договору в котрій зазначено наступне: маршрут перевезення - Туреччина-Україна, промислове обладнання - 4 машини 86м.куб, адреса завантаження Baspinar/Gazianep/Turkey; дата завантаження - 15-16.08.2018р., адреса митного оформлення - Еренкой; митний перехід - Чорноморський порт; адреса митного оформлення - м. Хмельницький, вул. Північна, 95/1; адреса вивантаження - м. Хмельницький, вул. Пілотська, 77/7; дата вивантаження - 27 серпня 2018 року; вартість послуг - 186776 грн 10 коп. та зазначено оплата по заїзду. Однак дані в графі про автомобілі не зазначені.

Дана заявка скріплена підписом та печаткою Відповідача, однак зі сторони Позивача відсутні підпис та печатка (том 1, а.с. 43).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви Позивачем додано заявку до Договору, в якій зазначено: маршрут перевезення Туреччина Україна; вантаж промислове обладнання 4 машини 86 м. куб.; дата завантаження 15-16 серпня 2018 року; адреса вивантаження м. Хмельницький, вул. Пілотська, 77/7; дата вивантаження 27 серпня 2018 року; вартість послуг 249034 грн 80 коп. та зазначено, що оплата по заїзду на термінал; номери автомобілів - НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

Водночас, зважаючи на заперечення Позивачем та Відповідачем заявки одне одного, колегія судів звертає увагу, що умовами Договору визначено, що Відповідач інформує Позивача про обсяги необхідних транспортно-експедиторських послуг, кількості і необхідному вигляді автомобільного транспорту, не пізніше 48 годин до початку перевезення. Інформація передається у вигляді заявки, що містить наступну інформацію: дата і точна адреса місця завантаження і розвантаження вантажу із зазначенням контактних телефонів; маршрут руху; необхідний рухомий склад; відомості про вантаж (вага, вид, вартість інше); адреси проведення митного оформлення при завантаженні та розвантаженні вантажу; строки доставки вантажу одержувачу; форма і строки оплати за ТЕП; митниці перетину кордонів; особливості перевезення конкретного вантажу; інші додаткові вказівки. Як передбачено пунктом 3.2 Договору, подача і підтвердження заявки проводиться за допомогою факсимільного/електронного зв`язку, що має юридичну силу оригіналу.

Крім того, відповідно до пункту 4.1 Договору, Відповідач зобов`язався, зокрема: повідомляти у своїй заявці всю необхідну інформацію про перевезення у строки та у відповідності з даними, зазначеними у пункті 3.1 Договору.

В свою чергу, Позивач зобов`язався, зокрема: письмово (факсом) підтвердити прийом заявки до виконання; забезпечувати доставку вантажу Відповідачу в зазначені в заявці терміни.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 5.1 Договору визначено, що: ціни за цим Договором попередньо встановлюються і узгоджуються сторонами перед кожним перевезенням за допомогою заявки; остаточна сума за надані послуги вказується в рахунку-фактурі на кожну виконану ТЕП, та може змінюватися, виходячи зі складності виконання заявки, штрафних санкцій та інших підтверджених або узгоджених витрат, понесених Позивачем при виконанні ТЕП.

Однак, як вбачається із дослідження заявка, доданої Позивачем до позову, заявка скріплена підписом та печаткою Позивача, однак зі сторони Відповідача відсутні підпис та печатка.

При цьому, заявка, долучена Відповідачем до відзиву, скріплена підписом та печаткою Відповідача, однак зі сторони Позивача відсутній підпис та печатка.

Відтак, колегією суддів дослідивши два взаємосуперечливі та різні за своїм змістовним наповненням докази, відзначається, що як Позивачем так і Відповідачем не доведено факту подання і підтвердження заявок (як заявки, доданої до позову, так і заявки, долученої Відповідачем до відзиву) у порядку, за формою та змістом, визначеними умовами Договору.

При цьому, як вбачається з інших доказів, долучених до матеріалів справи Позивач виконав свої обов`язки щодо надання транспортно-експедиторських послуг з організації перевезення вантажу чотирма автомобілями. Крім того, Позивачем було подано наступні копії чотирьох транспортних накладних (CMR) з відмітками Відповідача про отримання вантажу, у яких зазначені усі чотири автомобіля із вказівкою на їх номерні знаки.

Жодних відміток щодо невідповідності поставленого товару заявленому заявником, а ні по якості, а ні по кількості - відсутні.

Водночас суд констатує, що відповідно до товарно-транспортної накладної від 17 серпня 2018 року зазначено автомобіль НОМЕР_2, означена накладна погоджена зі сторони Відповідача, оскільки скріплена підписом та печаткою товариства (том 1, а.с. 54).

У відповідності до товарно-транспортної накладної від 17 серпня 2018 року Позивачем надано послуги з організації перевезення вантажу зазначеним автомобілем НОМЕР_3, що підтверджується даними в графі "24" та підписом, печаткою вантажоотримувача - Відповідача (том 1, а.с. 55).

Згідно товарно-транспортної накладної від 17 серпня 2018 року Позивачем надано послуги з організації перевезення вантажу зазначеним автомобілем НОМЕР_4, що підтверджується даними в графі "24" та підписом, печаткою вантажоотримувача - Відповідача (том 1, а.с. 56)

Як вбачається з товарно-транспортної накладної від 17 серпня 2018 року Позивач надав послуги з організації перевезення вантажу зазначеним автомобілем НОМЕР_5, що підтверджується даними в графі "24" та підписом, печаткою вантажоотримувача - Відповідача.

Колегія суду ще раз наголошує на тому, що на переконання суду в разі наявності будь-яких заперечень чи не погоджень зі сторони Відповідача, він би не підписував дані Товарно-транспортні накладні із проставленням на них відтиску своєї печатки, що свідчить про отримання такого товару (чотири автомобілі) і саме по зазначених вище Товарно-транспортних накладних (без будь-яких заперечень щодо відповідності про які зазначає Відповідач в своїх запереченнях уже при розгляді справи).

Однак, незважаючи на те, що Позивачем 17 серпня 2018 року виставило чотири рахунки по трьом з яких повністю здійснено оплати: № 644 (із вказівкою на автомобіль із номерним знаком НОМЕР_2) - на загальну суму - 62258 грн 70 грн.; № 645 (із вказівкою на автомобіль із номерним знаком НОМЕР_3 ) на загальну суму - 62258 грн 70 коп.; № 646 (із вказівкою на автомобіль із номерним знаком НОМЕР_4) на загальну суму - 62258 грн 70 коп.. Крім того існує четвертий рахунок № 647 (із вказівкою на автомобіль із номерним знаком НОМЕР_5) - на загальну суму 62258 грн 70 коп..

Водночас, у відповідності до звіту про дебетові та кредитові операції по рахунку Позивача НОМЕР_1 за період з 1 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року, 17 серпня 2018 року Відповідачем було перераховано 186776 грн 10 коп. з призначенням платежу «Оплата за транспортні перевезення згідно рахунків № 646, 645, 644 від 17.08.2018р.» (том 1, а.с. 23).

Наведеним доказом на переконання апеляційного господарського суду спростовується твердження Відповідача про те, що Відповідачем було перераховано 186 776 грн 10 коп. за надання послуг щодо усіх 4-х (а не лише 3-х) перевезень, оскільки Відповідач перерахував 186776 грн 10 коп. з призначенням платежу «Оплата за транспортні перевезення згідно рахунків № 646, 645, 644 від 17.08.2018р.» (три рахунки), а не «Оплата за транспортні перевезення згідно рахунків № 647, 646, 645, 644 від 17.08.2018р.».

Окрім того, Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що ним було направлено на адресу Позивача претензію № 661/09 від 18 вересня 2018 року, адресовану директору Позивача, в котрій зазначено про те, що у зв`язку з тим, що Позивачем було несвоєчасно поставлено товар, згідно Договору та заявки до нього, а саме на 8 днів пізніше обумовленого строку, Відповідач поніс збитки. З огляду на вказане апелянт вважає, що у зв`язку із неналежним виконанням Позивачем умов Договору щодо доставки вантажу, Відповідач вважає, що він зазнав збитків: 47136 грн. - вартість перельоту працівників, 76700 грн. - вартість проживання працівників. При цьому, Відповідач звертає увагу, що до вказаної суми може бути додана вартість проведених робіт по установці обладнання (а.с. 86-91).

Враховуючи зазначене, Відповідач вважає, що Позивач повинен сплатити штраф та збитки на загальну суму 169226 грн, а тому, просить розглянути дану претензію від 18 вересня 2018 року.

Водночас апеляційний господарський суд критично оцінює такі доводи апелянта.

При цьому, колегія суддів зауважує, що дані правовідносини Позивача та Відповідача з-приводу ніби-то несвоєчасної поставки Позивачем товару (що ніби-то є підставою для нарахування штрафних санкцій Відповідачем) не є предметом розгляду в даній справі (Відповідачем не подано зустрічного позову з цього приводу), а відтак дослідження обставин і заперечень з цього приводу не входить в предмет доказу по даній справі не може вплинути на оцінку доказів по справі з приводу безпосереднього факту поставки товару та з приводу встановлення факту існування відсутносні заборгованості за поставку товару по Договору.

При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що з огляду на все вищевказане Відповідач не позбавлений права звернення з окремим позовом щодо якості поставки товару та строків його поставки, у разі існування такого спору між сторонами.

Окрім того, суд констатує, що в підтвердження своїх позовних вимог Позивачем було долучено до матеріалів справи копії наступних податкових накладних: № 145 від 17 серпня 2018 року; № 146 від 17 серпня 2018 року; № 147 від 17 серпня 2018 року; № 149 від 17 серпня 2018 року; № 150 від 17 серпня 2018 року; № 10 від 4 вересня 2018 року; № 9 від 4 вересня 2018 року.

Відповідно до статті 931 Цивільного кодексу України, якщо розмір плати експедиторові договором транспортного експедирування не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відтак, враховуючи вищевстановлені обставини в даній судовій постанові, якими підтверджено належне виконання Позивачем свої обов`язки щодо надання транспортно-експедиторських послуг з організації перевезення вантажу чотирма автомобілями, при цьому, незважаючи на суперечливість суми перевезення у заявках (що опосередковано вказує про не погодження ціни), з огляду на те, що остаточна сума за надані послуги вказується в рахунку-фактурі по кожній виконаній транспортно-експлуатаційній послузі, враховуючи, що Відповідачем було сплачено по 3-х рахунках повну вартість послуг (вартість за кожну з послуг щодо організації перевезення одним автомобілем становила 62258 грн 70 коп.), колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення плати експедиторові в сумі 62 258 грн 70 коп.. З огляду на вищевказане апеляційний господарський суд позовні вимоги щодо стягнення 62258 грн 70 коп. основного боргу з огляду на їх обгрунтованість та підставність.

Дане вчинено і судом першої інстнації.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення 17 647 грн 17 коп. пені, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу дії частини 4 статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до пункту 5.5 Договору, за прострочення оплати рахунків за виконані транспортно-експедиційні послуги, Відповідач виплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Як зазначив суд першої інстанції в оспорюваному рішенні, суд зазначив, що задоволює позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 11 111 грн 05 коп., в задоволенні 6 536 грн 12 коп. пені відмовляє. Разом з тим, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що а ні в оспорюваному рішенні, а ні в матеріалах справи не міститься жодний розрахунок, правильність котрого можна було б перевірити. Відповідно, колегія суду констатує факт того, що вказуючи в оспорюваному рішенні суму пені що підлягають до стягнення, суд першої інстанції взагалі не обгрунтував підставність такого рішення.

Відповідно судом апеляційної інстанції здійснено власний перерахунок суми пені (а.с 42 ). Здійснивши даний перерахунок суд звернув увагу на той факт, що Позивачем здійснено нарахування пені за період, що перевищує шість місяців.

Водночас, згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно суд здійснюючи свій розрахунок обмежив період нарахування пені в термін шість місяців відповідно до вищевказаного законодавства.

Згідно здійсненого розрахунку (а.с. 42) сума пені, що підлягає до стягнення складає 11111 грн 05 коп..

З огляду на все вищевказане суд задоволює позов в частині стягнення пені в розмірі 11111 грн 05 коп. з огляду на підставність та обгрунтованість позову в цій частині.

Відповідно Північно-західний апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимоги в частині стягненні 6 536 грн 12 коп. пені.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін (проте вказує на необхідність здійснення розрахунку, та долучення його до матеріалів справи, або його детальне наведення в судовому рішенні).

Що ж стосується позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних в сумі 1479 грн та 6435 грн 91 коп. інфляційних втрат за період з 5 вересня 2018 року по 20 червня 2019 року, то колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, зважаючи на положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, колегія суддів констатує, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки становлять способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким кредитор наділений з огляду на нормативне закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу (місяць), протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 5 липня 2019 року в справі №905/600/18, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року №921/212/18.

Окрім того, колегія суддів констатує, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата 3 % річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, колегія суддів ще раз наголошує на тому, що суд першої інстанції приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог Позивача щодо стягнення річних та інфляційних втрат (як і пені, що вище описано) не навів свій розрахунок, а ні в оспорюваному рішенні, а ні окремим документом (котрий можна було б перевірити).

Відповідно судом апеляційної інстанції здійснено власний перерахунок річних (а.с 42). Здійснивши даний перерахунок суд звернув увагу на той факт, що Позивачем при здійсненні розрахунку річних визначено їх в розмірі 1479 грн, однак при здійсненні розрахунку апеляційних господарським судом дана сума становить 1483 грн 96 коп., водночас колегія суддів не наділена правом виходити за верхню межу розрахункової вимоги, визначеної Позивачем

З огляду на все вищевказане суд задоволює позов в частині стягнення річних в розмірі 1479 грн з огляду на підставність та обгрунтованість позову в цій частині.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в частині стягнення річних (проте вказує на необхідність здійснення розрахунку річних та інфляційних втрат, з долученням його до матеріалів справи, або його детальне наведення в судовому рішенні).

Окрім того судом апеляційної інстанції здійснено власний перерахунок інфляційних втрат (а.с 42). При цьому, судом встановлено, що за спірний період підставним до стягнення є інфляційні в розмірі 6092 грн 51 коп.

З огляду на все вищевказане суд задоволює позов в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 6092 грн 51 коп. з огляду на підставність та обгрунтованість позову в цій частині.

Відповідно Північно-західний апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимоги в частині стягненні 343 грн 47 коп. інфляційних втрат.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду і в частині стягнення інфляційних втрат.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карат" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 24 жовтня 2019 року в справі № 924/645/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 24 жовтня 2019 року в справі № 924/645/19 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №924/645/19 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.