ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. Справа №909/82/16

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

за участю представників у справі від:

АТ «Укрексімбанк»: Анохін В.О. (адвокат);

ПАТ «АБ «Укргазбанк»: Слєсаренко Я.В. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в місті Дніпрі, м. Дніпро від 17.10.2019

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 18.09.2019 (повний текст ухвали - 24.09.2019, суддя В.В. Михайлишин)

у справі №909/82/16

за заявою Компанії Naran advisory corporation, м. Беліз

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз», смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини та суть спору.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2016 порушено провадження за заявою ініціюючого кредитора - Компанії Naran advisory corporation у справі про банкрутство боржника ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Тритяченко О.В.

15.02.2016 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ «Корпорація «Агро-Союз».

В порядку та строк, передбачений ч.1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакція що діяла з 19.01.2013 ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ«Укрексімбанк» в місті Дніпрі подано заяву про визнання кредитором з вимогами до боржника в сумі 82 034 881, 71 грн, з яких пеня - 10 754 490, 68 грн та сума судового збору в розмірі 2 756, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.09.2019, заяву ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в м. Дніпрі задоволено частково. Визнано грошові вимоги у сумі 2 756, 00 грн, як вимоги першої черги та у розмірі 20 676 885, 59 грн, як забезпечені заставою майна боржника. Відмовлено у визнанні грошових вимог у сумі 61 355 240, 21 грн.

Ухвала суду в частині задоволення вимог кредитора у сумі 20 676 885,59 грн обгрунтована наявністю заборгованості боржника у кредитних правовідносинах ПрАТ «Агро-Союз», майновим поручителем якого та іпотекодавцем є боржник у цій справі ТОВ «Корпорація «Агро-Союз», а оскільки договірна сума вартості предметів іпотеки складає 20 676 885,59 грн, тому така сума і повинна бути внесена до реєстру вимог кредиторів.

В частині відмови у визнані 61 355 240, 21 грн грошових вимог ухвала не мотивована взагалі, хоча, виходячи із зворотного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відмовляючи у такій частині вимог суд першої інстанції мав на увазі те, що боржник у цій справі про банкрутство не є безпосереднім позичальником грошових коштів, а лише майновим поручителем і іпотекодавцем, то відповідно сума заборгованості боржника ПрАТ «Агро-Союз» яка не покрита вартістю предметів іпотеки, є необґрунтованою і не може бути внесена до реєстру вимог кредиторів. Окрім цього судом зроблено посилання на на п. 21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 № 01-06/606/213 згідно з яким, при визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Апеляційна скарга ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в м. Дніпрі загалом мотивована тим, що п. 21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 № 01-06/606/213 (із змінами) застосовувався при прийнятті постанови Верховного Суду України у справі № 3-151гс16 від 29.03.2017.

Проте, Велика Палата Верховного Суду у п. 8.25 постанови у справі № 902/492/17 від 15.05.2018 відступила від правового висновку Верховного Суду України від 29.03.2017 у справі № 3-151гс16 № та зазначила, що господарські суди при вирішенні питання про визнання заявлених забезпечених кредиторських вимог та включення їх окремо до до реєстру повинні застосовувати ст. 19 Закону України «Про заставу» та ст. 7 Закону України «Про іпотеку» і встановити на підставі належних та допустимих доказів, які саме вимоги кредитора, зазначені у його заяві, забезпечені заставою май на та розмір цих вимог незалежно від вартості цього майна.

З огляду на зазначене, апелянт в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у визнанні грошових вимог у сумі 61 355 240, 21 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким такі вимоги визнати та внести окремо яз забезпечених до реєстру вимог кредиторів боржника.

Сторонами відзивів на апеляційну скаргу не подано.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Необхідно зазначити, що з 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства. Разом з тим враховуючи, що предметом апеляційного перегляду є ухвала суду від 08.10.2019, до спірних правовідносин належить застосовувати Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції з 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство).

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначену норму, апеляційний суд переглядає ухвалу місцевого господарського суду лише в межах відмови у задоволенні грошових вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в м. Дніпрі до ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» в розмірі 61 355 240, 21 грн.

Предметом розгляду даної справи є кредитні правовідносини. Спір у справі стосується можливості внесення до реєстру вимог кредиторів вимог забезпеченого кредитора у розмірі боргу позичальника, а не вартості майна іпотекодавця (майнового поручителя), яким забезпечено такі вимоги.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 14.11.2006 між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (08.05.2009 змінено найменування на ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») та ТОВ «Виробниче підприємство «Агро-Союз» (позичальником-1), АТЗТ «Агро-Союз» (позичальником-2; назву якого змінено на ПрАТ «Агро-Союз», про що зазначено у додатковій угоді № 5006№2-23 від 29.11.2011 до генеральної угоди № 5006№2 від 14.11.2006) укладено генеральну угоду № 5006№2 із змінами і доповненнями.

Згідно п. 2 додаткової угоди № 5006№2-21 від 05.01.2011 до генеральної угоди № 5006№2 від 14.11.2006, виключено зі складу позичальників ТОВ «Виробниче підприємство «Агро-Союз».

Пунктом 1.1. додаткової угоди № 5006№2-25 від 12.11.2013 до генеральної угоди, внесено зміни в пункт 4.3. генеральної угоди та встановлено, що термін користування кредитом за цією генеральною угодою встановлюється до 31.01.2019.

12.06.2014 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (іпотекодержателем) та ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 50114Z24.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору, іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з генеральної угоди № 5006№2 від 14.11.2006 з усіма чинними договорами, які укладаються в рамках генеральної угоди, є її невід`ємними частинами та складають єдиний документ, укладеного між АТЗТ «Агро-Союз» та банком.

Відповідно до пунктів 1.3., 1.3.1. договору, предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у генеральній угоді зобов`язань позичальника, є нерухоме майно, що складається з нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м. Хмельницький, вул. Чорновола, 155/1:

Відповідно до пункту 1.4. договору сторонами погоджено, що станом на дату укладення іпотечного договору, заставна вартість предмету іпотеки становить 7 057 190, 00 гривень, та в подальшому була змінена з урахуванням положень пункту 2.1.9 договору.

Крім цього, 16.12.2009 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (іпотекодержатель) та ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» укладено іпотечний договір № 50109Z31 зі змінами та доповненнями.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного вище договору, іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з генеральної угоди № 5006№2 від 14.11.2006 з усіма чинними договорами, які укладаються в рамках генеральної угоди, є її невід`ємними частинами та складають єдиний документ, укладеного між ПрАТ «Агро-Союз» (позичальником) та банком.

Предметом іпотеки (згідно договору про внесення змін № 50109Z31-3 від 12.11.2013 року до іпотечного договору від 16.12.2009 № 50109Z31), що є забезпеченням викладених у генеральній угоді зобов`язань позичальника, є нерухоме майно згідно переліку, яке знаходиться за різними адресами у смт Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Крім цього, 12.06.2014 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (іпотекодержатель) та ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» укладено іпотечний договір № 50114X25.

Відповідно до п. 1.1. даного договору, іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з генеральної угоди № 5006№2 від 14.11.2016 з усіма чинними договорами, які укладаються в рамках генеральної угоди, є її невід`ємними частинами та складають єдиний документ, укладеного між ПрАТ «Агро-Союз» (позичальником) та банком.

Відповідно до пункту 1.3 договору, предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у генеральній угоді зобов`язань позичальника, є нерухоме майно, що складається з офісно-складських та виробничих будівель, що розташовані за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вулиця Смілянська, будинок 164/5:

Відповідно до пункту 1.4 договору, заставна вартість предмету іпотеки становить 3 788 600,00 грн.

У заяві про визнання вимог забезпеченого кредитора зазначено, що загальна сума заставної вартості предметів іпотеки за іпотечним договорами, укладеними між кредитором та боржником, станом на 11.02.2016 становить 20 676 885,50 грн.

Як наслідок, відповідно до п. 2.1.4., 2.1.5. договорів іпотеки, у разі невиконання позичальником умов генеральної угоди та/або невиконання іпотекодавцем умов цього договору, кредитор моє право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. За рахунок предмета іпотеки також має право задовольнити в повному обсязі вимоги, що випливають з кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, комісії, та інших платежів; неустойку, пеню, витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрати на утримання, збереження предмету іпотеки та страхування предмета іпотеки, а також інші збитки, завдані порушенням основного зобов`язання чи умов договору.

Згідно даних ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в м. Дніпрі заборгованість боржника ПрАТ «Агро-Союз», що забезпечене майном боржника ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» та заперечується сторонами (учасниками) провадження у справі про банкрутство, становить 82 032 125, 71 грн, в тому числі пеня 10 754 490, 68 грн, із яких: 47 854 186, 92 грн прострочена заборгованість за кредитом; 9 781 266, 10 грн пеня за основним боргом; 10 266 928, 55 грн прострочені проценти за кредитом; 259 210, 18 грн проценти за кредитом; 888 402, 84 грн пеня за процентами; 475 888, 61 грн прострочена комісія за управління; 84 821, 74 грн пеня за комісією за управління; 1 419 264, 28 грн 3 % річних від простроченої суми; 11 002 156, 49 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 1, ч.ч.5, 6, 7 ст. 3, ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» унормовано, що у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між кредитором і боржником укладено три іпотечних договори: № 50109Z31 від 16.12.2009, № 50114Z24 від 12.06.2014, № 50114Z25 від 12.06.2014.

Відповідно до п.п. 1.4, 3.4. іпотечного договору № 50114Z24 від 12.06.2014 та листа кредитора до боржника № 050/16-25/1 від 26.01.2016 вартість предмету іпотеки становить 7 603 878, 00 грн; п. 1.3. іпотечного договору № 50109Z31 від 16.12.2009 вартість предмету іпотеки 6 754 580, 00 грн, а згідно п.п. 1.4., 3.4. іпотечного договору № 50114Z25 від 12.06.2014, вартість предмету іпотеки 6 318 427, 50 грн., загалом на суму вартості предметів іпотеки становить 20 676 885, 50 грн.

Судом апеляційної інстанції під час прийняття постанови враховується, що Велика Палата Верховного Суду у п. 8.25 постанови у справі № 902/492/17 від 15.05.2018 відступила від правового висновку Верховного Суду України від 29.03.2017 у справі № 3-151гс16 № та зазначила, що господарські суди при вирішенні питання про визнання заявлених забезпечених кредиторських вимог та включення їх окремо до реєстру повинні застосовувати ст. 19 Закону України «Про заставу» та ст. 7 Закону України «Про іпотеку» і встановити на підставі належних та допустимих доказів, які саме вимоги кредитора, зазначені у його заяві, забезпечені заставою май на та розмір цих вимог незалежно від вартості цього майна.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, оскільки сторонами (учасниками) провадження у справі про банкрутство не оспорюється сума заборгованості боржника ПрАТ «Агро-Союз», що забезпечене майном боржника ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» та становить 82 032 125, 71 грн, яким забезпечується виконання усіх зобов`язань боржника, що виникли із кредитних договорів та договорів іпотеки, висновки суду першої інстанції про те, що до реєстру вимог кредиторів окремо повинні бути внесені вимоги заставного кредитора за сумарною, договірною вартістю предметів іпотеки (забезпечення), є помилковим.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції в частині відмови у визнанні решти вимог забезпеченого кредитора у розмірі 61 355 240, 21 грн. та внесенні їх окремо до реєстру вимог кредиторів боржника.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно якої за подання апеляційної скарги ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні заяви в суді першої інстанції, а також задоволення апеляційної скарги, відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції належить покласти на боржника.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в місті Дніпрі задовольнити.

2.Скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 18.09.2019 у справі №909/82/16 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в місті Дніпрі у сумі 61 355 240, 21 грн як забезпеченого кредитора.

В цій частині прийняти нове рішення, яким визнати вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в місті Дніпрі у сумі розмірі 61 355 240, 21 грн як забезпеченого кредитора.

У решта частині оскаржувану ухвалу залишити без змін.

3. Стягнути (відшкодувати згідно з ч.2 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства) з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в місті Дніпрі суму у розмірі 5 286 грн. на відшкодування витрат на оплату судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей передбачених Кодексом України з питань банкрутства.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.02.2020

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

Т.Б. Бонк