ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про задоволення скарги

30.01.2020м. ДніпроСправа № 13/215-10

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Уперєвої Д.В.

та представників:

стягувача (позивача): не з`явився,

боржника (відповідача-1): не з`явився,

боржника (відповідача-2): не з`явився,

державного виконавця: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (вх. № 58690/19) на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області у виконавчому провадженні № 40384643 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 у справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", м. Київ

до відповідача -1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласуня", м. Дніпро

відповідача - 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятин Зернопродукт", м.Полтава

про стягнення 682 751,78 грн. Суддя Колісник І.І. Мартиненко І.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тат-Агро" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення відповідно до умов договору майнової поруки 2000,00 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласуня" та 680751,78 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятин Зернопродукт" за невиконання останнім зобов`язань за договором купівлі-продажу № 050508-ПЗ від 10.05.2008.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2010 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятин Зернопродукт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тат-Агро" основний борг у розмірі 298 000.00 грн, пеню в розмірі 182 301,48 грн, 10% штрафу в розмірі 67 787,77 грн, інфляційні втрати в розмірі 108223,59 грн, 3% річних у розмірі 24438,94 грн, витрати по сплаті державного мита в розмірі 6 817,52 грн, витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 235,55 грн.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ласуня" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятин Зернопродукт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тат-Агро" суму боргу в розмірі 2 000,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ласуня" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тат-Агро" витрати по сплаті державного мита в розмірі 10,00 грн, витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 0,45 грн (т. 1, а.с. 59 - 63).

На виконання зазначеного рішення 26.10.2010 судом видано накази (т. 1, а. с. 68 - 70).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2013 замінено у виконавчому провадженні № 40384643, відкритому 28.10.2013 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції по примусовому виконанню наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010, стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тат-Агро" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніко-Тайс" (т. 1, а. с. 153 - 155)

17.12.2019 до господарського суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (вх. № 58690/19) на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області у виконавчому провадженні № 40384643 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 у справі № 13/215-10.

За узагальненими вимогами скаржника останній просить:

1. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області у виконавчому провадженні № 40384643 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 у справі № 13/215-10, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення передбачених Законом України "Про виконавче провадження" виконавчих дій щодо виявлення майна боржника, здійснення його опису, арешту, вилучення (за необхідності), оцінку та передачу на реалізацію і котра призвела до неможливості виконання станом на 10 грудня 2019 року наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2010 року у справі № 13/215-10 за рахунок наявного у боржника нерухомого майна: нежиле приміщення (свинарник № 1), загальною площею 1953,50 кв.м, за адресою: Полтавська область, Миргородський район , село Андріївка, вул. Кутузова, 55 ; нежиле приміщення (свинарник № 2), за адресою: Полтавська область, Миргородський район, село Андріївка, вулиця Кутузова, 54 .

2. Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вчинити з дотриманням строків та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», виконавчі дії у виконавчому провадженні №40384643 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 у справі № 13/215-10, у тому числі шляхом виявлення та звернення стягнення на майно боржника.

3. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (ідентифікаційний код: 34874347; місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Героїв Пожежників, 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (ідентифікаційний код: 38039872; місцезнаходження: 03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд. 40, оф. 315) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4000,00 грн.

У поданій скарзі скаржник посилається на те, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 у справі № 13/215-10 до цього часу не виконаний. Державний виконавець не вчинив для цього належних, повних, своєчасних та об`єктивних виконавчих дій, що є порушенням норм виконавчо-процесуального законодавства. Зокрема, статей 10, 18, 48, 52 - 61 Закону України «Про виконавче провадження, які визначають порядок та строки здійснення/проведення виявлення майна скаржника, його опис, арешт, вилучення (за необхідності), оцінку та передачу на реалізацію.

За інформацією, що наявна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пирятин Зернопродукт» є власником нежитлових приміщень (свинарники №№ 1, 2), однак жодних виконавчих дій щодо звернення на них стягнення державним виконавцем не вчинено.

Ухвалою суду від 17.12.2019 (суддя Первушин Ю.Ю.) розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 26.12.2019. Засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Первушина Ю.Ю. у відпустці.

Розпорядженням керівника апарату № 2035 від 26.12.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 13/215-10.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2019 скаргу на бездіяльність державного виконавця у справі № 13/215-10 було передано на розгляд судді Ніколенку М.О.

Ухвалою суду від 27.12.2019 (суддя Ніколенко М.О.) призначено розгляд скарги у судовому засіданні на 03.01.2020. Засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ніколенка М.О. у відпустці.

Розпорядженням керівника апарату № 55 від 03.01.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 13/215-10.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2020 скаргу на бездіяльність державного виконавця у справі № 13/215-10 було передано на розгляд судді Коліснику І.І.

Ухвалою суду від 08.01.2020 (суддя Колісник І.І.) зазначену скаргу прийнято та призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.01.2020 за наслідками якого розгляд скарги відкладався до 30.01.2020.

21.01.2020 та 29.01.2020 від скаржника надійшли клопотання про розгляд скарги за наявними у справі документами та за його відсутності.

28.01.2020 до суду від державного виконавця надійшло клопотання в якому останній повідомляє суд, що на його адресу матеріали скарги не надходили, а лише після надсилання судом телефонограми йому стало відомо про розгляд даної скарги. У зв`язку з цим державний виконавець просить суд відкласти розгляд скарги на іншу дату та надіслати на його адресу матеріали скарги.

Дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Скарга разом із доданими до неї документами скаржником направлялась на адресу державного виконавця.

Крім того, розгляд даної скарги вперше було призначено судом (суддя Колісник І.І.) на 20.01.2020, після чого судове засідання відкладалось на 30.01.2020.

Відкладаючи розгляд скарги на 30.01.2020, суд, керуючись, перш за все, статтею 6 Європейської конвенції з прав людини 1950 року щодо розумних строків розгляду справи, вийшов за межі десятиденного строку розгляду скарги, передбаченого статтею 342 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення належного повідомлення учасників справи про розгляд скарги та виконання завдань господарського судочинства в частині рівності та змагальності усіх учасників судового процесу.

Державний виконавець про судові засідання повідомлявся належним чином, у тому числі телефонограмами. Як убачається з наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу суду від 08.01.2020 державний виконавець отримав 13.01.2020 (т. 10, а.с. 43 ). Про відкладення розгляду скарги на 30.01.2020 державний виконавець повідомлявся судом телефонограмою, яку ним отримано 23.01.2020.

За таких обставин державний виконавець був обізнаний про розгляд даної скарги й мав достатньо часу для ознайомлення з її змістом, однак наявним процесуальним правом щодо цього не скористався.

У справі № 13/215-10 наявна подана 22.01.2020 державним виконавцем копія виконавчого провадження № 40384643 разом із відзивом на іншу скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на бездіяльність державного виконавця (т. 10, а.с. 59 - 256; т. 11, а.с. 1 - 28).

У відзиві державний виконавець зазначає, що згідно з довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що в 2013 році державний виконавцем було накладено арешт на нежитлову будівлю (свинарник № 1) та на нежитлову будівлю (свинарник № 2), що розташовані за адресою: Полтавська область, Миргородський район, село Андріївка, вулиця Кутузова, 54 та 55.

16.08.2019 державний виконавець здійснив виїзд за адресою: Полтавська область, Миргородський район, село Андріївка, вулиця Кутузова, 55 з метою встановлення фактичного знаходження нежитлових будівель (свинарник № 1, свинарник № 2 ). В результаті виїзду встановлено, що за адресою: Полтавська область , Миргородський район, село Андріївка, вулиця Кутузова, 55 фактично знаходиться одне нежитлове приміщення, інше розібране. Одне з нежитлових приміщень з 2011 року перебуває у фактичному користуванні громадянина ОСОБА_1. , який повідомив, що ним подано судовий позов про визнання права власності на нежитлове майно, котре ним використовується.

У подальшому Відділ примусового виконання рішень було залучено третьою особою до участі у справі № 541/1728/19, яка розглядається Миргородським міськрайонним судом щодо спору про визнання за ОСОБА_1. права власності на нерухоме майно боржника.

Представники стягувача, боржників та державний виконавець у судові засідання не з`явились, боржники про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час і місце розгляду скарги учасники справи повідомлялися відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

За частиною другою статті 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржників, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин розгляд скарги здійснюється за відсутності учасників справи.

У судовому засіданні 30.01.2020 підписано вступну та резолютивну частини ухвали.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 327 цього Кодексу встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який є виконавчим документом.

Виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню, визначені також статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження", серед яких - накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За частинами другою, третьою статті 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Дослідивши матеріали поданої скарги, господарський суд вважає за необхідне задовольнити її з огляду на таке.

За інформацією про виконавче провадження ВП № 40384643 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 було відкрито 28.10.2013.

Виконавче провадження № 40384643 об`єднане у зведене виконавче провадження №57485054 та знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (на час розгляду скарги назву органу виконавчої служби змінено на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)) (т. 9, а.с. 194 - 197).

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на все нерухоме майно боржника - ТОВ "Пирятин Зернопродукт" (крім нежитлової будівлі рятувальної станції за адресою: Полтавська область, Штшацький район, с. Низова Яковенщина, вул. Щорса, 6, загальною площею 581,1 кв.м) був накладений арешт, про що свідчить відповідний запис про реєстрацію обтяження 01.02.2016 № 13073517 (т. 9, а.с. 170-171).

Матеріалами справи підтверджується наявність у боржника - ТОВ «Пирятин Зернопродукт» у власності нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень (свинарник № 1, свинарник № 2), що знаходяться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, село Андріївка, вулиця Кутузова, 54, 55, доказами чого є: свідоцтво про право власності від 31.10.2008 на нежитлову будівлю (свинарник № 2) (т. 9, а.с. 193), Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (т. 9, а.с. 170-171).

Наявність у власності ТОВ «Пирятин Зернопродукт» нежитлових приміщень не стала наслідком вчинення державним виконавцем ефективних дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (опис, арешт, вилучення (за необхідності), оцінка та передача на реалізацію), спрямованих на своєчасне і фактичне виконання наказу господарського суду, що й стало причиною звернення стягувача у справі зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 (із змін. і доп.) «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно частини першої статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 цього Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За частинами п`ятою, сьомою статті 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Статтею 18 Закону № 1404 законодавець встановив обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Зокрема, зазначена законодавча норма передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Частинами четвертою, п`ятою статті 24 Закону № 1404 передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Нормами частини другої статті 36 Закону № 1404 встановлено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено конкретних строків, протягом яких державний виконавець повинен здійснити всі необхідні заходи в межах виконавчого провадження щодо фактичного виконання наказу суду.

Разом з тим, відповідно до частини восьмої статті 48 цього Закону, виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

За частиною п`ятою статті 48 Закону № 1404 у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Отже, звернення стягнення на майно боржника є одним із способів виконання судового рішення.

З наявного у справі акта державного виконавця від 16.08.2019 вбачається його виїзд у село Андріївка Миргородського району Полтавської області за адресою місцезнаходження нежитлових будівель боржника (свинарники №№ 1, 2) для їх огляду. За змістом цього акта на час огляду знаходиться фактично одне приміщення, яке з 2011 року перебуває у фактичному користуванні громадянина ОСОБА_1. , який у судовому порядку намагається визнати на нього своє право власності. Інше нежитлове приміщення начебто з 2010 розібране (т. 10, а.с. 236).

Наявність судового провадження підтверджується копією ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у справі № 541/1728/19 (провадження №2/541/909/2019) (том 10, а.с. 239).

Цей акт не є належним й допустимим доказом здійснення державним виконавцем своєчасних та ефективних заходів щодо виконання судового рішення у цій справі, оскільки фіксує дії виконавця лише у серпні 2019 року. Достовірність інформації за актом не підтверджена посиланням на офіційне джерело, можливе для прийняття. Запит державного виконавця від 21.10.2019 № 02.3/13527 на адресу сільської ради щодо надання вичерпної інформації відносно зазначених нежитлових будівель разом із правовстановлюючими документами залишений без відповіді по суті (т. 10, а.с. 239 - 242).

Наявність судового провадження у цивільній справі про визнання права власності на спірне майно за іншою особою (ОСОБА_1. ) не впливає на обов`язок державного виконавця діяти в межах чинного законодавства України щодо виявлення майна боржника й звернення на нього стягнення, що повинно було бути зроблено ще з початку відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, окрім іншого, таких засад як обов`язковість виконання рішень та розумність строків виконавчого провадження.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини 1950 року та практику Суду як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Конституційний Суд України у пункті 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України суд зазначив, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_10 проти Італії", заява №22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

На момент звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" із відповідною скаргою до суду наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 у справі № 13/215-10 державним виконавцем у повному обсязі не виконано.

Невиконання судового рішення з 2013 року є недопустимим.

За таких обставин бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в межах предмета скарги є неправомірною, а скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця - обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких - витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини другої статті 126 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами й визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката позивачем надані: договір про надання правової допомоги № 09-08-2019 від 09.08.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009, акт прийму-передачі документів від 09.08.2019, акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг від 10.12.2019 на загальну суму 4000,00 грн, квитанція від 21.10.2019 про сплату 4 000,00 грн з призначенням платежу "Оплата за надання адвокатських послуг згідно з договором № 09-08-2019 від 09.08.2019" (т. 9, а.с. 198 - 203).

Згідно зі статтею 344 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

З урахуванням викладеного на орган державної виконавчої служби покладаються витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО - ТАЙС" на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області у виконавчому провадженні № 40384643 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 задовольнити.

2. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області у виконавчому провадженні № 40384643 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 у справі № 13/215-10, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення передбачених Законом України "Про виконавче провадження" виконавчих дій щодо виявлення майна боржника, здійснення його опису, арешту, вилучення (за необхідності), оцінку та передачу на реалізацію і котра призвела до неможливості виконання станом на 10 грудня 2019 року наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2010 року у справі № 13/215-10 за рахунок наявного у боржника нерухомого майна: нежиле приміщення (свинарник № 1), загальною площею 1953,50 кв.м, за адресою: Полтавська область, Миргородський район , село Андріївка, вул. Кутузова, 55 ; нежиле приміщення (свинарник № 2), за адресою: Полтавська область, Миргородський район, село Андріївка, вулиця Кутузова, 54 .

3. Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вчинити з дотриманням строків та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», виконавчі дії у виконавчому провадженні №40384643 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 у справі № 13/215-10, у тому числі шляхом виявлення та звернення стягнення на майно боржника.

4. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (ідентифікаційний код: 34874347; місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Героїв Пожежників, 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (ідентифікаційний код: 38039872; місцезнаходження: 03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд. 40, оф. 315) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили 30.01.2020 з моменту її підписання та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 04.02.2020.

Суддя І.І. Колісник