Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1261/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Солдатова Н.В. - дов. №01001-20 від 13.01.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Брусилів"

про стягнення 79467,69 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог)

Державне підприємство "Радомишльське лісомисливське господарство" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Брусилів" 3984,51грн основного боргу та 79467,69грн пені.

Ухвалою суду від 16.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.01.2020.

22.01.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 36-37).

11.01.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 43-44), згідно якої останній повідомляє, що 29.11.2019 відповідач перерахував остаточну суму заборгованості у розмірі 3984,52 грн, тому підприємство заявляє про зменшення розміру позовних вимог та просить стягнути з відповідача 79467,69грн пені.

Згідно з ч.2 ст.46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання.

Враховуючи, що заяву про зменшення розміру позовних вимог подано до першого судового засідання, що не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд ухвалив прийняти вказану заяву до розгляду. Спір вирішується з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні 14.01.2020 оголошувалася перерва до 12 год. 00 хв. 29.01.2020.

22.01.2020 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

27.01.2020 від позивача надійшли копії рахунків та нарядів на відпуск лісопродукції. Вказані документи судом долучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила з мотивів, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив мотивів.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення представника відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством "Радомишльське лісомисливське господарство" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Брусилів" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу №95-2019 від 20.09.2019, згідно з п. 1.1. якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити деревину дров`яну соснову ПВ.

Позивач вказує, що, на виконання взятих на себе договірних зобов`язань, поставив відповідачу деревину дров`яну соснову ПВ в кількості 134,498 мЗ на загальну суму 67249,51 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними серія ЖТВ №158245 від 11.10.2019, серія ЖТВ №158201 від 04.10.2019, серія ЖТВ №158241 від 11.10.2019.

Оскільки відповідач, на час звернення з позовом до суду, на виконання взятих на себе зобов`язань, розрахунки провів лише частково у розмірі 63265,00грн (60000,00грн 20.09.2019 та 3265,00грн 21.11.2019 (а.с.16,17)), загальна сума заборгованості за отриманий ним товар станом на час звернення позивача до суду, за даними останнього, склала 3984,51грн.

13.11.2019 року позивач звернувся до відповідача з вимогою №1166, згідно якої просив сплатити вказану заборгованість, однак відповіді не отримав.

Не проведення відповідачем у повному обсязі розрахунків стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу позивач заявив до стягнення з відповідача 79467,69грн пені.

Згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 36-37) та заперечень на відповідь на відзив (а.с. 52-53), факт поставки позивачем товару на суму 67249,51грн відповідач не заперечував. Разом з тим пояснив, що на виконання умов Договору здійснив 100% попередню оплату у розмірі 60000,00грн, тому обов`язок в частині оплати товару за Договором виконав у повному обсязі. Відповідно, прострочення платежу відсутнє.

Вважає, що всі інші поставки товару здійснені поза межами Договору №25-2019 від 20.09.2019, тому положення останнього на них не можуть розповсюджуватися. За вказаного, відповідач вважає, що підстави для нарахування пені на підставі п. 4.4. Договору відсутні.

Позивач у відповіді на відзив (а.с. 43-44) повідомив, що 29.11.2019 відповідач перерахував остаточну суму заборгованості у розмірі 3984,52грн, тому заявив про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача лише 79467,69грн пені. Вважає, що сплата частини заборгованості у розмірі 3265,00грн після направлення вимоги та 3984,52грн - після отримання позовної заяви, свідчить про визнання відповідачем суми боргу, згідно Договору №95-2019 від 20.09.2019.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення сторін, господарський суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, відносини між сторонами виникли на підставі Договору купівлі-продажу №95-2019 від 20.09.2019.

За частиною 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами п. 1.1. Договору, позивач зобов`язався поставити деревину дров`яну соснову ПВ у кількості 120м.3, загальною вартістю 60000,00грн.

За п. 3 Договору, платіж здійснюється на умовах 100 % попередньої оплати за товар, шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару, допускається відстрочка платежу строком до 15 календарних днів.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач, на виконання умов Договору, 20.09.2019 здійснив 100% попередню оплату у розмірі 60000,00грн (а.с. 16), тобто за весь обсяг визначеного Договором товару.

При цьому товарно-транспортними та видатковими накладними №158201 від 04.10.2019, №158241 від 11.10.2019 та №158245 від 11.10.2019 (а.с. 13-15) підтверджено, що позивач поставив відповідачу товар, на загальну суму 67249,51 грн, тобто у обсязі, що перевищує Договірний на 14,5 мЗ. Вказаний товар отримано відповідачем, що не заперечував останній у відзиві на позовну заяву та його представник у судових засіданнях.

Враховуючи наявність спору між сторонами стосовно підстав поставки товару у кількості 14,5 мЗ на загальну суму 7249,51грн, суд враховує, що у п. 1.1., 1.2., 3.1. Договору сторони визначили загальну кількість товару - 120,00 мЗ та його вартість у розмірі 60000,00грн (ціна за 1 мЗ з ПДВ - 500,00грн), яка сплачується на умовах 100% попередньої оплати.

Згідно з п. 5.4. Договору, якщо інше не передбачено цим Договором або чинним в Україні законодавством, зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Зміни у цей Договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або чинному в Україні законодавстві.

Будь-які додаткові угоди, в тому числі, щодо зміни кількості та вартості товару, сторони не укладали.

Вказане свідчить про те, що сторони не погодили у Договорі зобов`язання сторін та умови оплати товару, якщо його вартість, при поставці понад визначений Договором об`єм, перевищує суму Договору, а також не погодили відповідальність при поставці та розрахунках, якщо перевищено визначений Договором об`єм поставки та вартість.

Отже, враховуючи, що Договором не визначено інше, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.1,2 ст. 192 ГПК України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Платіжним дорученням №5562 від 29.11.2019 підтверджено, що відповідач сплатив залишок заборгованості у розмірі 3984,51 грн після відкриття провадження у справі (а.с. 45). Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем з поставки товару по видатковим накладним №158201 від 04.10.2019, №158241 від 11.10.2019 та №158245 від 11.10.2019 (а.с. 13-15) відсутня, що стало підставою для зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення вартості поставленого товару.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Водночас ст. 547 ЦК України в імперативному порядку визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Зважаючи на те, що крім врегульованого розміру попередньої оплати та відповідальності за порушення зобов`язань щодо її сплати, інших строків проведення розрахунків та санкцій при несвоєчасному їх здійсненні, які могли б бути застосованими до спірних правовідносин, сторони Договором не обумовили, тому вимогу в частині стянення пені у розмірі 7249,51грн суд вважає безпідставною.

Водночас суд вважає за доцільне звернути увагу, що позивач, відповідно до п. 4.4. Договору, обраховує пеню у розмірі 25%, тоді як ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" обмежує її нарахування подвійною обліковою ставкою НБУ.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивач не довів суду належними та достатніми доказами обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача 79467,69грн пені задоволенню не підлягає.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Брусилів" про стягнення 79467,69грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.02.20

Суддя Вельмакіна Т.М.

1- у справу;

2 - позивачу (12201, Житомирська обл., Радомишльський район, АДРЕСА_1 ) - рек.

3 - відповідачу ( АДРЕСА_2 ) - рек.