ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.02.2020 Справа № 905/2247/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., при секретарі судового засідання (помічник судді за дорученням) Кульбакової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Приватного підприємства "Фірма Атом" до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 69 121 грн 66 коп,-

за участю представників сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції): Цюпка О.В. (за ордером);

від відповідача: не з'явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Фірма Атом" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 69 121 грн 66 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем вимог договору постачання №402/ДМТЗ-17 від 07.11.2017.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справа №905/2247/19 передана до провадження судді Зекунова Е.В. на підставі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, у зв'язку з перебуванням у провадженні судді Зекунова Е.В. справи №905/1965/19 про банкрутство Акціонерного товариства "К.Енерго" ().

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.12.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/2247/19 за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 14.01.2020 року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.01.2020 відкладено розгляд справи на 04.02.2020.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2017 між позивачем, ПП «Фірма Атом», та відповідачем, АТ «К.Енерго» (до 09.08.2019 ПАТ «Київенерго»), було укладено договір постачання № 402/ДМТЗ-17 (надалі Договір) за яким позивач зобов'язувався поставити відповідачу товар, зазначений у специфікації, а відповідач зобов'язувався прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом оплати з 100% відтермінуванням платежу протягом 90 календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної.

Покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар (п.6.1.1. Договору).

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання обома Сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2017 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх грошових зобов'язань (п.10.1 Договору).

За період з 23.05.2017 по 12.04.2018 ПП «Фірма Атом» поставила на користь відповідача товар на загальну суму 308 097,73 грн., що підтверджується накладними № РН-0000146 від 23.05.2017, № РН-0000147 від 23.05.2017, № РН-0000148 від 23.05.2017, № РН-0000149 від 23.05.2017, № РН-0000150 від 23.05.2017, № РН-0000151 від № РН-0000152 від 23.05.2017, № РН-0000153 від 24.05.2017, № РН-0000154 від 24.05.2017, № РН-0000155 від 24.05.2017, № РН-0000156 від № РН-0000179 від 19.06.2017, № РН-0000180 від 19.06.2017, № РН 0000182 від 20.06.2017, № РН-0000183 від 20.06.2017, № РН-0000184 від № РН-0000185 від 20.06.2017, № РН-0000186 від 20.06.2017, № РН- 0000187 від 20.06.2017, № РН-0000188 від 21.06.2017, № РН-0000189 від № РН-0000190 від 21.06.2017, № РН-0000191 від 21.06.2017, № РН-0000218 від 19.07.2017, № РН-0000219 від 19.07.2017, №РН-0000220 від 19.07.2017, № РН-0000221 від 19.07.2017, № РН 1-0000222 від 19.07.2017, №РН 000224 від 20.07.2017, № РН-0000225 від 20.07.2017, № РН-0000226 № РН-0000227 від 20.07.2017, № РН-0000229 від 20.07.2017, № РН- 0000230 від 20.07.2017, № РН-0000231 від 20.07.2017, № РН-0000279 від № РН-0000280 від 21.08.2017, № РН-0000281 від 21.08.2017, № РН- 0000283 від 21.08.2017, № РН-0000284 від 21.08.2017, № РН-0000285 від № РН-0000286 від 21.08.2017, № РН-0000287 від 21.08.2017, № РН- 0000288 від 21.08.2017, № РН-0000298 від 01.09.2017, № РН-0000299 від № РН-0000300 від 04.09.2017, № РН-0000323 від 20.09.2017, № РН- 0000324 від 20.09.2017, № РН-0000325 від 20.09.2017, № РН-0000326 від № РН-0000327 від 20.09.2017, № РН-0000328 від 20.09.2017, № РІІ- 0000329 від 20.09.2017, № РН-0000330 від 20.09.2017, № РН-0000331 від № РН-0000332 від 20.09.2017, № РН-0000374 від 12.10.2017, № РН- 0000375 від 12.10.2017, № РН-0000376 від 12.10.2017, № РН-0000377 від № РН-0000378 від 12.10.2017, № РН-0000379 від 12.10.2017, № РН- 0000380 від 12.10.2017, № РН-0000408 від 13.11.2017, № РН-0000409 від №РН-0000410 від 13.11.2017, № РН-0000411 від 13.11.2017, № РН- 0000412 від 13.11.2017, № РН-0000416 від 13.11.2017, № РН-0000417 від № РН-0000471 від 20.12.2017, № РН-0000005 від 23.01.2018, № РН- 0000006 від 23.01.2018, № РН-0000007 від 23.01.2018, № РН-0000008 від 23.01.2018, № РН-0000009 від 24.01.2018, № РН-0000010 від 24.01.2018, № РН-0000044 від 22.02.2018, № РН-0000050 від 22.02.2018, № РН-0000051 від № РН-0000052 від 22.02.2018, № РН-0000071 від 21.03.2018, № РН- 0000076 від 22.03.2018, № РН-0000096 від 12.04.2018.

В свою чергу відповідач свої зобов'язання в частині оплати поставленого товару виконав неналежним чином внаслідок чого станом на день подання позовної заяви утворилася заборгованість в сумі 60 384,88 грн.

Позивач звернувся до відповідача з Вимогою (повторно) №32 від 12.12.2018 з проханням сплатити заборгованість за поставлені, згідно договору поставки № 402/ДМТЗ-17 від 04.04.2017 товари у сумі 60 384,88 грн.

Вимога позивача про виконання умов договору від 12.12.2018 залишена відповідачем без задоволення.

Вважаючи порушеним своє право ПП «Фірма Атом» звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з АТ «К.Енерго» заборгованості за поставлений товар в сумі 60384,88 грн., три проценти річних в сумі 2456,75 грн. та інфляційні втрати у сумі 6280,03 грн.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також умовами Договору постачання № 402/ДМТЗ-17 від 07.04.2017.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом оплати з 100% відтермінуванням платежу протягом 90 календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної.

У судовому засіданні встановлено, що постачання товару було здійснене позивачем в період з 23.05.2017 по 12.04.2018, отже товар мав бути оплачений відповідачем у повному обсязі не пізніше 11.07.2018.

Відповідач не відмовився від прийняття поставлених товарів та не повідомив постачальника про будь-які недоліки чи невідповідності. Матеріали справи не мстять складених Сторонами будь-яких актів невідповідності щодо якості чи кількості поставленого товару.

З огляду на зазначене суд вважає, що товар був поставлений постачальником та прийнятий АТ «К.Енерго» належним чином, без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів.

За вказаних підстав, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних.

Сплату заборгованості по спірному договору на загальну суму 60384,88 грн. боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду не надано. Отже, позовна вимога про стягнення з АТ «К.Енерго» суми основного боргу у сумі 60384,88 грн. по Договору №402/ДМТЗ-17 від 07.04.2017 підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Вважаючи доведеним факт порушення грошових зобов'язань Відповідачем на суму основного боргу у розмірі сумі 60384,88 грн. Позивач просить стягнути з АТ «К.Енерго»:

6280,03 грн. - інфляційні втрати нараховані за період з з серпня 2018 по листопад 2019.

2456,75 грн. - 3% річних нараховані за період з 11.07.2018 по 18.11.2019.

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Перевіривши розрахунок в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат в межах періоду визначеного позивачем, суд вважає його арифметично та методологічно вірним, отже позовні вимоги про стягнення з АТ «К.Енерго» 6280,03 грн. - інфляційних втрат нарахованих за період з серпня 2018 по листопад 2019 та 2456,75 грн. - 3% річних нарахованих за період з 11.07.2018 по 18.11.2019 підлягають задоволенню.

Щодо витрат Позивача на правову допомогу, суд зазначає наступне.

У позовній заяві Приватне підприємство "Фірма Атом" просить стягнути з АТ «К.Енерго» витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн.

На підтвердження факту понесення таких витрат Позивачем надано Договір про надання правової допомоги б/н від 31.10.2019 укладений між Приватним підприємством "Фірма Атом" (далі - Клієнт) та адвокатом Цюпка О.В. (далі-Адвокат).

Зі змісту п. 1.1 Договору вбачається, Адвокат зобов'язується надати Клієнту правову допомогу пов'язану із стягненням з АТ «К.Енерго» заборгованості за поставлений товар згідно договору №402/ДМТЗ-17 від 07.04.2017.

За послуги передбачені п.1.1 Договору клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду), розмір якої визначається наступним чином:

-за складання позовної заяви та представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції, - 7000, 00 грн. (сім тисяч гривень 00 коп.), які сплачуються на протязі 3-х днів з дня укладення цього Договору (п.3.1).

Факт оплати Приватним підприємством "Фірма Атом" для Цюпка О.В 7000,00 грн. вартості надання правової допомоги згідно Договору від б/н від 31.10.2019 підтверджується платіжним дорученням від 04.11.2019 № 1318.

Також позивачем надано опис робіт виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги від 31.10.2019.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наразі, будь-яких заперечень щодо заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу від відповідача на адресу суду не надходило.

Отже, з огляду на положення ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, беручи до уваги співмірність витрат на оплату послуг адвоката із ціною позову та складністю справи, дослідивши надані позивачем докази в підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку, що належні до компенсації відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі, а саме в сумі 7000,00 грн.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на АТ «К.Енерго»

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства "Фірма Атом" до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 69 121 грн 66 коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "К.Енерго" (85612, Донецька обл., Мар'їнський район, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок 34, ) на користь Приватного підприємства "Фірма Атом" (03113, м.Київ, вулиця Дружківська, будинок 10, ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 60384,88 грн, 3% річних у розмірі 2456,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 6280, 03 грн,судовий збір у розмірі 1921,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 04 лютого 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано10.02.2020 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов