ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2020 р. Справа № 924/1156/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М. А., розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи - підприємця Гнідко Раїси Василівни м. Хмельницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" с. Митинці Красилівського району Хмельницької області

про стягнення 273742,18 грн., з яких 194888,00 грн. основної заборгованості, 61423,77 грн. інфляційних, 17430,41 грн. 3% річних

Представники сторін:

позивач: Драч В.М. - представник згідно довіреності від 22.10.2018р.

Драч С.О. - представник згідно довіреності від 22.10.2018р.

відповідач: Вознюк Р.П. - представник згідно ордеру № 1002638 від 09.12.2019р.

У судовому засіданні згідно зі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

07.11.2019 до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Гнідко Раїси Василівни м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" с. Митинці Красилівського району Хмельницької області про стягнення 273742,18 грн., з яких 194888,00 грн. основної заборгованості, 61423,77 грн. інфляційних, 17430,41 грн. 3% річних. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на умовах договору оренди транспортних засобів та самохідних машин з обслуговуючим персоналом №30/09БУЖ від 30.09.2017 позивач надав в користування відповідачу трактора з агрегатами та обслуговуючим персоналом для виконання робіт з дискування. Згідно протоколів погодження розрахунку орендної плати до договору сторони встановили, підписали і скріпили печатками факт використання предметів оренди в інтересах орендаря для здійснення ним господарської діяльності. Загальна сума орендної плати за користування предметами оренди по двох протоколах складає 894888,00грн. Вказує, що позивач виконав свої зобов`язання по договору у повному обсязі, однак, відповідач свої зобов`язання по договору виконав лише частково, оскільки перерахував позивачу лише 700000,00грн. Заборгованість відповідача за договором №30/09БУЖ від 30.09.2017 становить 194888,00грн., що і стало підставою для подання даного позову, нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 11.11.2019 року відкрито провадження у справі за позовом фізичної особи - підприємця Гнідко Раїси Василівни м.Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" с. Митинці Красилівського району Хмельницької області про стягнення 273742,18 грн., з яких 194888,00 грн. основної заборгованості, 61423,77 грн. інфляційних, 17430,41 грн. 3% річних, в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.12.2019.

09.12.2019 судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 20.12.2019.

Ухвалою суду від 20.12.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 16.01.2020.

Згідно ухвали суду від 16.01.2020 закрито підготовче провадження у справі №924/1156/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.02.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 04.02.2020 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.02.2020 заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву від 18.12.2019 вказує, що 16.12.2019 між СТОВ "Довіра" та ТОВ "Лотівка Еліт" укладено договір №28/02-2018ДЛ про відступлення права вимоги, за умовами якого СТОВ "Довіра'" передало право вимоги до Гнідко Р.В. за договором купівлі-продажу №001 від 04.02.2013 на користь ТОВ "Лотівка Еліт". На виконання умов цього договору позивачем на рахунок ТОВ "Лотівка Еліт" проведено часткову оплату за договором №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018 про відступлення права вимоги в сумі 931000,00грн. Рішенням господарського суду Хмельницької області від 22.05.2019 по справі №924/51/19 договір №28/02-2018ДЛ про відступлення права вимоги від 28.02.2018 року визнано недійсним. Разом з тим, ТОВ "Лотівка Еліт" на підставі договору поруки № 15/01-ДЛ від 15.01.2016 здійснило погашення кредиторської заборгованості за договором купівлі - продажу від 04.02.2013 в сумі 1119891,36 грн. Враховуючи, що позивач сплатив ТОВ "Лотівка Еліт" 931000,00грн. за договором від 28.02.2018 про відступлення права вимоги, останнє зарахувало позивачу вказану суму як борг за виконання договору поруки від 15.01.2016, у зв`язку із чим залишок боргу позивача перед ТОВ "Лотівка Еліт" становить 188891,36грн. Одночасно, 16.12.2019 між ТОВ "Лотівка Еліт" та ТОВ "СК Бужок" укладено договір про відступлення права вимоги № 16/12-2019ЛЕБ, згідно умов якого ТОВ "Лотівка Еліт" відступило ТОВ "СК Бужок" право вимоги до Гнідко Р.В. на суму основного боргу 188891,36грн. Враховуючи викладене, як вказує представник відповідача, сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 5 996,64 грн.

Представник позивача у відповіді на відзив від 02.01.2020 зазначає, що 02.02.2020 на адресу відповідача направлено заперечення проти заяви про зарахування суми 188891,36грн. як зустрічної однорідної вимоги за договором від 30.09.2017р. Вказує, що ТОВ "Лотівка Еліт" не є стороною договору купівлі-продажу № 001 від 04.02.2013р., отже не може бути первісним кредитором за ним і не може передати таке право іншим особам. Твердження відповідача щодо здійснення ТОВ "Лотівка Еліт" оплати за зобов`язаннями позивача на підставі договору поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016р. є безпідставним та неправомірним, оскільки вказані кошти були перераховані за іншої правової підстави. Також вказує, що уклавши договір № 28/02-2018 ДЛ про відступлення права вимоги, ТОВ "Лотівка Еліт" стало кредитором за договором купівлі-продажу № 001 від 04.02.2013, що призвело до припинення зобов`язань за договором поруки внаслідок новації. При цьому чинне законодавство не передбачає відновлення дії договору поруки № 15/01-ДЛ від 15.01.2016 у зв`язку з визнанням недійсним договору відступлення права вимоги за рішенням суду. На даний час господарським судом Хмельницької області розглядається справа №924/1113/19 за позовом ФОП Гнідко Р.В. до ТОВ "Лотівка Еліт" про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 931000,00грн. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про факт відсутності однорідного зобов`язання позивача перед відповідачем. Зазначає, що згідно судової практики, викладеної у постановах ВС КГС у спірних правовідносинах між сторонами може мати місце зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності в зобов`язаннях сторін прозорості та безспірності. Крім того, звертає увагу, що не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу строку позовної давності, що має місце по договору купівлі-продажу № 001 від 04.02.2013, за умовами якого кінцевим терміном пред`явлення вимоги до позивача є 01.03.2016р.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

30.09.2017 між фізичною особою - підприємцем Гнідко Раїсою Василівною (далі - орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (далі - орендар) укладено договір №30/09БУЖ оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом (далі - договір).

Згідно п. 1.1 договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми (далі - техніка) разом із обслуговуючим персоналом (далі - обслуговуючий персонал), а орендар зобов`язується прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання.

Відповідно до п. 1.2 договору техніка, що буде використана орендарем для проведення робіт, вказаних у п. 2.1 цього договору: трактор John Deere 8430 з агрегатом БДВП 6,3, в кількості 1 (одна) одиниця; трактор New Holland Т8040, в кількості 1 (одна) одиниця.

Орендар зобов`язується використовувати техніку виключно за її цільовим призначенням, з метою провадження сільськогосподарської діяльності, а саме дискування земельних ділянок орендаря (п. 2.1 договору).

Згідно п. 3.2 договору передача техніки в оренду здійснюється сторонами за актом приймання - передачі. Акт приймання - передачі підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками орендаря та орендодавця (за наявності у орендодавця печатки).

Техніка вважається переданою в оренду з дати підписання сторонами відповідного акту приймання - передачі (п. 4.1 договору).

За змістом п. 4.2 договору строк оренди з 30 вересня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Згідно п. 5.1 договору орендна плата за даним договором становить загальну вартість, виходячи із встановлених розцінок, яку орендар сплачує орендодавцеві протягом дії договору, на підставі протоколу погодження розрахунку орендної плати та розраховується, виходячи з ціни: 400,00 грн. /коп. без ПДВ за один гектар дискування на агрегатах орендодавця; 280,00грн. /коп. без ПДВ за один гектар дискування на агрегатах орендаря.

Виплата орендної плати проводиться протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами протоколу погодження розрахунку орендної плати (п. 5.2 договору).

Розрахунки за цим договором здійснюються в національній грошовій одиниці України (гривня) через установу банку згідно із правилами, передбаченими чинним в Україні законодавством для безготівкових розрахунків (5.3 договору). Під "Банківським днем" у цьому договорі розуміється будь-який день (за винятком суботи, неділі чи офіційно неробочого дня), коли працюють банки, що обслуговують сторін (п. 5.4 договору).

Пунктом 6.2.1 договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату.

Згідно п. 8.1 договору у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором і чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 8.3 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 9.1 договору).

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

На виконання умов договору, 30.09.2017 року між сторонами підписано та скріплено відтисками їх печаток акт приймання - передачі до договору №30/09БУЖ від 30 вересня 2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування таку сільськогосподарську техніку: трактор John Deere 8430 з агрегатом БДВП 6,3, в кількості 1 (одна) одиниця, реєстраційний номер 28976ВХ та трактор New Holland Т8040, в кількості 1 (одна) одиниця.

31.10.2017 сторонами підписано протокол №1 погодження розрахунку орендної плати до договору №30/09БУЖ від 30 вересня 2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом, згідно якого загальна сума орендної плати за користування предметом оренди за період з 04 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року складає 422496,00грн.

Також 30.11.2017 сторонами підписано протокол №1 погодження розрахунку орендної плати до договору №30/09БУЖ від 30 вересня 2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом, згідно якого загальна сума орендної плати за користування предметом оренди за період з 01 листопада 2017 року по 25 листопада 2017 року складає 472392,00грн.

Згідно підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 25.06.2018 відповідач у відповідності до договору №30/09БУЖ від 30 вересня 2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом перерахував позивачу 12.02.2018 - 200000,00грн., 13.02.2018 - 100000,00грн. та 13.04.2018 - 400000,00грн.

В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо сплати орендної плати, позивач нарахував 3 % річних в сумі 17430,41 грн. за періоди 15.11.2017 - 11.02.2018, 14.02.2018 - 12.04.2018 та 14.04.18 - 07.11.19, а також інфляційні втрати в сумі 61423,77 грн. за листопад 2017 року - серпень 2019 року.

Також матеріали справи містять договір купівлі-продажу №001 від 04.02.2013р., укладений між Гнідко Р.В . (покупець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" (продавець), згідно п.п. 1.1, 4.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця зернозбиральний комбайн за ціною 1119 891,36 грн. Пунктом 5.1 даного договору визначений обов`язок покупця здійснити оплату за комбайн до 28 лютого 2013 року.

15.01.2016 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" та товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" укладено договір поруки №15/01-ДЛ, згідно п. 1.1, 2.2 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, ТОВ "Лотівка Еліт" поручається перед СТОВ "Довіра" за своєчасне та повне виконання обов`язків Гнідко Раїси Василівни за договором купівлі-продажу №001 від 04 лютого 2013 року, укладеним між СТОВ "Довіра" та Гнідко Р.В. , в сумі 1119891,36грн. Вказаний договір діє до 28.02.2021 (п. 6.1 договору).

28.02.2018 між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" та товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" укладено договір про відступлення права вимоги №28/02-2018ДЛ, за умовами якого СТОВ "Довіра" передало, а ТОВ "Лотівка Еліт" прийняло на себе право вимоги до Гнідко Р.В. , що належить СТОВ "Довіра" і стає кредитором за договором купівлі-продажу №б/н від 04.02.2013, укладеним між СТОВ "Довіра" та Гнідко Р.В. на суму 1119 891,36грн.

У відповідності до платіжного доручення №9585 від 11.12.2018 ТОВ "Лотівка Еліт" перерахувало на рахунок СТОВ "Довіра" 1119891,36грн. з призначенням платежу: погашення кредиторської заборгованості згідно договору переведення боргу №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018 року.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 22.05.2019 у справі №924/51/19, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.12.2019 року, визнано недійсним договір №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018р. про відступлення права вимоги, укладений між СТОВ "Довіра" та ТОВ "Лотівка Еліт".

02.10.2019 СТОВ "Довіра" зверталось до ТОВ "Лотівка Еліт" з листом №02/10-19Д, в якому вимагало у ТОВ "Лотівка Еліт" як поручителя за договором поруки № 15/01-ДЛ від 15.01.2016 року, сплатити заборгованість Гнідко Р.В. за договором купівлі-продажу №001 від 04.02.2013 в сумі 1119891,36грн. протягом десяти робочих днів.

У відповідь на вказаний лист ТОВ "Лотівка Еліт" листом №11-10-19/Л від 11.10.2019 повідомило, що на виконання умов договору про відступлення права вимоги №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018 ТОВ "Лотівка Еліт" перерахувало на рахунок СТОВ "Довіра" кошти в сумі 1119891,36грн. Враховуючи, що договір про відступлення права вимоги від 28.02.2018 року визнано судом недійсним, ТОВ "Лотівка Еліт" просило зарахувати кошти, які були перераховані 11.12.2018 року, в якості оплати за договором поруки від 15.01.2016р.

Згідно листа №01/11-19Д від 01.11.2019 СТОВ "Довіра" зарахувало кошти, які були перераховані ТОВ "Лотівка Еліт" 11.12.2018 в сумі 1119891,36грн., в якості оплати за договором поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016р.

25.11.2019 ТОВ "Лотівка Еліт" звернулось з листом №25/11-19 до Гнідко Р.В. про зарахування 931000,00грн., сплачених Гнідко Р.В. на виконання визнаного судом недійсним договору про відступлення права вимоги, в якості сплати боргу за договором поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016 року.

Крім того, у листі №26/11-19 від 25.11.2019 ТОВ "Лотівка Еліт" вимагало від Гнідко Р.В. сплати залишку заборгованості за договором поруки № 15/01-ДЛ від 15.01.2016 в сумі 188891,36грн.

Листи №25/11-19 та №26/11-19 надіслані на адресу Гнідко Р.В. рекомендованим листом з описом вкладення.

16.12.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" укладено договір про відступлення права вимоги №16/12-2019ЛЕБ, за умовами якого ТОВ "Лотівка Еліт" передало, а ТОВ "СК Бужок" прийняло на себе право вимоги до Гнідко Раїси Василівни , що належить ТОВ "Лотівка Еліт", і стає кредитором за договором поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016 року на суму 188891,36грн. ТОВ "Лотівка Еліт" на підставі договору поруки здійснив погашення боргу Гнідко Р.В. перед сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" за договором купівлі- продажу №001 від 04.02.2013 року та набув право вимоги до Гнідко Р.В.

17.12.2019 року ТОВ "СК Бужок" направило на адресу Гнідко Р.В. заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої вказано про зарахування зустрічних однорідних вимог за договором №30/09БУЖ від 30.09.2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом та за договором про відступлення права вимоги №16/12-2019ЛЕБ від 16.12.2019 в розмірі 188891,36грн.

У відповідь на вказану заяву позивач направив на адресу відповідача заперечення на заяву про зарахування від 02.01.2020.

Аналізуючи надані докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.09.2017 сторонами укладено договір оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом №30/09БУЖ, за умовами якого позивач зобов`язався передати відповідачу в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми разом із обслуговуючим персоналом, а відповідач зобов`язався прийняти техніку позивача та сплачувати йому орендну плату за її використання (п. 1.1 договору).

Позивач на виконання умов договору передав у строкове платне користування відповідачу сільськогосподарську техніку: трактор John Deere 8430 з агрегатом БДВП 6,3, в кількості 1 (одна) одиниця, реєстраційний номер 28976ВХ та трактор New Holland Т8040, в кількості 1 (одна) одиниця, що підтверджується актом приймання - передачі до договору №30/09БУЖ від 30.09.2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом від 30.09.2017 року.

Приписами ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Сторони у п. 5.1 договору визначили, що орендна плата за даним договором становить загальну вартість, виходячи із встановлених розцінок, яких орендар сплачує орендодавцеві протягом дії договору, на підставі протоколу погодження розрахунку орендної плати та розраховується, виходячи з ціни: 400,00 грн. /коп. без ПДВ за один гектар дискування на агрегатах орендодавця; 280,00грн. /коп. без ПДВ за один гектар дискування на агрегатах орендаря.

Виплата орендної плати проводиться протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами протоколу погодження розрахунку орендної плати (п. 5.2 договору).

Розрахунки за цим договором здійснюються в національній грошовій одиниці України (гривня) через установу банку згідно із правилами, передбаченими чинним в Україні законодавством для безготівкових розрахунків (5.3 договору). Під "Банківським днем" у цьому договорі розуміється будь-який день (за винятком суботи, неділі чи офіційно неробочого дня), коли працюють банки, що обслуговують сторін (п. 5.4 договору).

Пунктом 6.2.1 договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату.

Суд встановив, що 31.10.2017 та 30.11.2017 сторони підписали протоколи погодження розрахунку орендної плати до договору №30/09БУЖ від 30.09.2017р. оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом, згідно яких загальна сума орендної плати за користування предметом оренди за період з 04 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року згідно протоколу від 31.10.2017 складає 422496,00грн. та за період з 01 листопада 2017 року по 25 листопада 2017 року згідно протоколу від 30.11.2017 складає 472392,00грн.

Таким чином, з урахуванням п. 5.2 договору відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу 422496,00грн. орендної плати у строк по 14.11.2017 включно, 472392,00грн. - по 14.12.2017 включно.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що відповідач лише частково розрахувався із позивачем за договором №30/09БУЖ від 30 вересня 2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом: 12.02.2018 - 200000,00грн., 13.02.2018 - 100000,00грн. та 13.04.2018 - 400000,00грн., а всього на суму 700 000,00 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 25.06.2018 та не заперечується сторонами у справі.

Решту суми орендної плати у розмірі 194888,00 грн. відповідач не сплатив, доказів протилежного матеріали справи не містять, у зв`язку із чим вимога позивача про стягнення з відповідача 194888,00 грн. основної заборгованості є обґрунтованою та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи відповідача з приводу того, що сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 5 996,64 грн., в зв`язку з проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог, суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2013р. між позивачем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" було укладено договір купівлі-продажу №001 від 04.02.2013р., згідно умов п.п. 1.1, 4.1 якого позивач придбав зернозбиральний комбайн за ціною 1 119 891,36 грн. та відповідно до п. 5.1 договору зобов`язався здійснити оплату за нього до 28 лютого 2013 року.

15.01.2016 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" та товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" укладено договір поруки №15/01-ДЛ, згідно п. 1.1, 2.2 якого ТОВ "Лотівка Еліт" поручилось перед СТОВ "Довіра" за своєчасне та повне виконання обов`язків Гнідко Раїси Василівни за вищевказаним договором купівлі-продажу №001 від 04 лютого 2013 року. Вказаний договір діє до 28.02.2021 (п. 6.1 договору).

В той же час 28.02.2018 між СТОВ "Довіра" та ТОВ "Лотівка Еліт" було укладено договір про відступлення права вимоги №28/02-2018ДЛ, за умовами якого СТОВ "Довіра" передало, а ТОВ "Лотівка Еліт" прийняло на себе право вимоги до Гнідко Р.В. , що належить СТОВ "Довіра" і стало кредитором за договором купівлі-продажу №б/н від 04.02.2013, укладеним між СТОВ "Довіра" та Гнідко Р.В. на суму 1 119 891,36грн. На підставі вказаного договору ТОВ "Лотівка Еліт" перерахувало на рахунок СТОВ "Довіра" кошти в сумі 1119891,36грн. згідно платіжного доручення №9585 від 11.12.2018.

В подальшому рішенням господарського суду Хмельницької області від 22.05.2019 у справі №924/51/19, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.12.2019 року, визнано недійсним договір №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018р. про відступлення права вимоги, укладений між СТОВ "Довіра" та ТОВ "Лотівка Еліт".

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Вказаним спростовується твердження представника позивача про припинення зобов`язань за договором поруки внаслідок новації (укладення договору відступлення права вимоги №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018).

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст. 554 ЦК України).

02.10.2019 СТОВ "Довіра" звернулось до ТОВ "Лотівка Еліт", як до поручителя за договором поруки № 15/01-ДЛ від 15.01.2016 року, з вимогою №02/10-19Д сплатити заборгованість Гнідко Р.В. за договором купівлі-продажу №001 від 04.02.2013 в сумі 1119891,36грн. протягом десяти робочих днів.

Приписами ч.1 ст. 555 ЦК України визначено, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

Суд встановив, що ТОВ "Лотівка Еліт" не повідомило позивача про отриману вимогу від СТОВ "Довіра", доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.

При цьому згідно листа ТОВ "Лотівка Еліт" №11-10-19/Л від 11.10.2019 та листа СТОВ "Довіра" №01/11-19Д від 01.11.2019 кошти в сумі 1119891,36 грн., які ТОВ "Лотівка Еліт" 11.12.2018 перерахувало СТОВ "Довіра" згідно договору про відступлення права вимоги №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018, були зараховані в якості оплати за договором поруки від 15.01.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, до ТОВ "Лотівка Еліт" перейшли права СТОВ "Довіра" у зобов`язанні, що виникло на підставі договору купівлі-продажу №001 від 04.02.2013, зокрема право вимагати від позивача сплати коштів за зернозбиральний комбайн в сумі 1119891,36грн. В свою чергу, зважаючи на приписи ч.1 ст. 555 ЦК України позивач вправі був висунути проти вимоги поручителя ТОВ "Лотівка Еліт" всі заперечення, які він мав проти вимоги СТОВ "Довіра", в тому числі і стосовно спливу строку позовної давності.

25.11.2019 ТОВ "Лотівка Еліт" звернулась з листом №25/11-19 до Гнідко Р.В. про зарахування 931000,00грн., сплачених Гнідко Р.В. на виконання визнаного судом недійсним договору про відступлення права вимоги, в якості сплати боргу за договором поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016 року. І в листі №26/11-19 від 25.11.2019 ТОВ "Лотівка Еліт" вимагало від Гнідко Р.В. сплати залишку заборгованості за договором поруки № 15/01-ДЛ від 15.01.2016 в сумі 188891,36грн.

В подальшому 16.12.2019 між ТОВ "Лотівка Еліт" та відповідачем укладено договір про відступлення права вимоги №16/12-2019ЛЕБ, за умовами якого ТОВ "Лотівка Еліт" передає, а відповідач приймає на себе право вимоги до Гнідко Раїси Василівни , що належить ТОВ "Лотівка Еліт", і стає кредитором за договором поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016 року на суму 188891,36грн.

При цьому суд приймає до уваги, що предметом вищевказаного договору відступлення було саме право вимоги ТОВ "Лотівка Еліт" до Гнідко Р.В. за договором купівлі-продажу №001 від 04.02.2013 року (на суму 188891,36 грн.), зобов`язання за яким ТОВ "Лотівка Еліт" виконало згідно договору поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016 року.

17.12.2019 року відповідач направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої вказано про зарахування зустрічних однорідних вимог за договором №30/09БУЖ від 30.09.2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом та за договором про відступлення права вимоги №16/12-2019ЛЕБ від 16.12.2019 в розмірі 188891,36грн.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Згідно зі ст. 601 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 203 ГК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду у справі № 914/3217/16 від 30.10.2018р.)

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено статтею 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 5 ст. 203 ГК України визначено, що не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

При цьому односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинений після спливу строку позовної давності щодо вимоги сторони, яка заявила про зарахування зустрічних однорідних вимог, є нікчемним і відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання його недійсним не вимагається.

Отже, суд під час розгляду справи в частині вимоги про стягнення заборгованості має самостійно дати оцінку дійсності правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог. Якщо суд дійде висновку про нікчемність такого правочину, то суд має зазначити про це в мотивувальній частині судового рішення і відповідно до цього висновку вирішити спір в частині вимоги про стягнення заборгованості (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі № 359/10663/18 від 11.12.2019).

Суд враховує, що заборгованість в сумі 188 891,36 грн., яку відповідач зарахував за заявою від 17.12.2019 року в рахунок заборгованості, що є предметом спору у даній справі, є заборгованістю позивача за зернозбиральний комбайн згідно договору купівлі-продажу №001 від 04.02.2013, оскільки саме вказане право вимоги було передано відповідачу за договором відступлення права вимоги №16/12-2019ЛЕБ від 16.12.2019.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.5.1 договору купівлі-продажу №001 від 04.02.2013 року позивач зобов`язувався здійснити оплату за комбайн до 28 лютого 2013 року.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За таких обставин строк позовної давності щодо вимог про оплату вартості комбайну згідно договору купівлі-продажу №001 від 04.02.2013 року закінчився 28 лютого 2016 року.

Отже, відповідач звернувся до позивача щодо зарахування зустрічних вимог (заява від 17.12.2019) вже після спливу позовної давності за його вимогами до позивача, що є порушенням приписів ст. 602 ЦК України.

Тому вищевказаний односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог є нікчемним і відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання його недійсним не вимагається.

В зв`язку із зазначеним відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту погашення заборгованості, що є предметом спору у даній справі, отже, позовні вимоги про стягнення 194 888,00грн. заборгованості за договором №30/09БУЖ від 30.09.2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3 % річних в сумі 17430,41 грн. за періоди 15.11.2017 - 11.02.2018, 14.02.2018 - 12.04.2018 та 14.04.18-07.11.19, а також інфляційні втрати в сумі 61423,77 грн. за листопад 2017 року - серпень 2019 року.

Суд, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення 3% річних, встановив, що обґрунтованим є нарахування 3% річних в розмірі 17395,68 грн., оскільки позивач двічі нарахував 3% річних на одну і ту ж суму (422496,00 грн.) за 15.12.2018. У стягненні 34,73грн слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення 61423,77грн. інфляційних втрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У п. 3.1 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 року № 14 роз`яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до п. 3.2 вищевказаної постанови індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення.

Суд встановив, що позивач невірно визначив період для обрахунку інфляційних втрат, оскільки позивач здійснив інфляційні нарахування починаючи з місяця, в якому виникла заборгованість, а не з наступного місяця. Крім того, позивач двічі нарахував інфляційні на одну і ту ж суму (422496,00 грн.) за грудень 2018 року.

Зважаючи на викладене, суд провів перерахунок та встановив, що інфляційні нарахування за період з грудня 2018 року по серпень 2019 року становлять 46954,65 грн., зокрема:

- за грудень 2018 року, нараховані на заборгованість в розмірі 422496,00 грн., в сумі 4224,96 грн.;

- за січень 2019 року, нараховані на заборгованість в розмірі 894888,00 грн. - 13423,32 грн.;

- за лютий-березень 2019 року, нараховані на заборгованість в розмірі 594888,00 грн. (з врахуванням оплати 12.02.2018 - 200000,00грн. та 13.02.2018 - 100000,00грн.) - 11956,65 грн.;

- за квітень-серпень 2019 року, нараховані на заборгованість в розмірі 194888,00 грн. (з врахуванням оплати 13.04.2018 - 400000,00грн.) - 17349,72 грн.

У стягненні інфляційних втрат в сумі 14469,12 грн. слід відмовити, в зв`язку з їх безпідставністю.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 194888,00грн. основної заборгованості, 17395,68грн. 3% річних, 46 954,65грн. інфляційних втрат. У стягненні 34,73грн. 3% річних та 14 469,12 грн. інфляційних втрат суд відмовляє.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи - підприємця Гнідко Раїси Василівни м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" с. Митинці Красилівського району Хмельницької області про стягнення 273742,18 грн., з яких 194888,00 грн. основної заборгованості, 61423,77 грн. інфляційних, 17430,41 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (Хмельницька обл., Красилівський район, с. Митинці, вул. Центральна, 83, корпус В, код 03785869) на користь фізичної особи - підприємця Гнідко Раїси Василівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 194888,00грн. (сто дев`яносто чотири тисячі вісімсот вісімдесят вісім гривень 00 коп.) основної заборгованості, 17395,68грн. (сімнадцять тисяч триста дев`яносто п`ять гривень 68 коп.) 3% річних, 46 954,65грн. (сорок шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні 65 коп.) інфляційних втрат, 3888,57грн. (три тисячі вісімсот вісімдесят вісім гривень 57 коп.) витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У стягненні 34,73 грн. 3% річних та 14 469,12 грн. інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 11.02.2020.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддруковано у 3 примірниках:

1 - до справи,

2 - позивачу ( АДРЕСА_2 ),

3 - відповідачу (31062, Хмельницька обл., Красилівський р-н, с. Митинці, вул. Центральна, 83, корпус В)

Надіслати усім рекомендованим листом з повідомленням про вручення.