ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року Справа № 902/742/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. , суддя Коломис В.В.

без участі представників сторін

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Астапенка Романа Сергійовича на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 03.10.2019 суддею Міліціановим Романом Валерійовичем, повний текст складено 08.10.2019 у справі № 902/742/19

за позовом Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Надія"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Астапенко Роман Сергійович

про стягнення 124 810,09 грн. заборгованості за неналежне виконання договору про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД05/04-17А від 05.04.2017 року

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Надія" (надалі - Позивач) звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Астапенко Романа Сергійовича про стягнення заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД05/04-17А від 05.04.2017 в розмірі 124810,09 грн., з яких: 93 300,00 грн. основної заборгованості; 16 732,65 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання; 12 446,22 грн. інфляційних збитків; 2 331,22 грн. 3 % річних за користування грошовими коштами, а також 1 921,00 грн. судового збору.

Позовну заяву обґрунтовано неналежним виконанням зі сторони відповідача умов Договору про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД05/04-17А від 05.04.2017.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.10.2019 у справі № 902/742/19 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Астапенка Романа Сергійовича на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" - 93 300,00 грн. основної заборгованості; 16 732,65 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, нарахованої за період з 01.09.2018 по 01.03.2019 рр.; 9 644,87 грн. інфляційних втрат, нарахованих з серпня 2018 по травень 2019 рр.; 2 331,22 грн. 3 % річних за користування грошовими коштами, нарахованих за період з 01.09.2018 по 01.07.2019 рр., та 1 921,00 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору. Нараховано на суму боргу 93 300,00 грн.: - 3% річних за кожен день прострочення протягом періоду з 02.07.2019 року до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу за договором про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД05/04-17А від 05.04.2017 року в розмірі 93 300,00 грн. Відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 2 801,35 грн. інфляційних втрат.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з підтвердженості факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, оскільки матеріалами справи підтверджено обставини передачі позивачем грошових коштів відповідачу та відсутність повернення вказаних коштів наданих у позику останньому.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду Відповідач звернувся з апеляційною до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 03.10.2019 року по справі №902/742/19 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» до фізичної особи-підприємця Астапенко Р.С. про стягнення 124 810,09 гри. заборгованості за неналежне виконання договору про надання поворотної фінансової допомоги від 05.04.2017 року №ПФД05/04-17А відмовити.

В обгрунтування скарги зазначає, що вважає рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 6 грудня 2019 року, з підстав, висвітлених в ній, було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача.

Позивач у поданому до суду відзиві на апеляційну скаргу вважає останню безпідставною, оскільки апелянтом не наведено жодного аргумента на підставердження своєї позиції.

В силу дії частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань про розгляд даної справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, суд виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 05.04.2017 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Надія" (Позикодавець) та Фізичною особою-підприємцем Астапенко Романом Сергійовичем (Позичальник) укладено договір № ПФД05/04-17А про надання поворотної фінансової допомоги.

Пунктом 1.1. Договору сторони погодили, що Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що поворотна фінансова допомога (допомога) - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами і в жодному випадку не має на меті отримання прибутку.

Згідно п. 2.1. Договору Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в розмірі 182 300,00 грн. без ПДВ.

Поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. Поворотна фінансова допомога надається з дати підписання даного Договору шляхом перерахування грошових коштів Позикодавцем на поточний рахунок Позичальника (п.п. 2.2-2.3. Договору).

Згідно п. 2.4. Договору поворотна фінансова допомога надається до 31.08.2017 року.

За порушення строків повернення фінансової допомоги Позичальник сплачу Позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п. 4.2. Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.08.2018 року. Договір може бути скасовано за домовленістю сторін у порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 8.1. Договору).

На виконання умов договору № ПФД05/04-17А від 05.04.2017 року позивачем відповідачу надано поворотну фінансову допомогу в розмірі 182 300, 00 грн. без ІІДВ.

Вищезазначене підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 111 від 05.04.2017 року на суму 89 000,00 грн., № 304 від 04.08.2017 року на суму 16 600,00 грн., № 313 від 08.08.2017 року на суму 50 000,00 грн., № 209 від 19.06.2017 року 3 700,00 грн., № 211 від 20.06.2017 року на суму 9 000,00 грн., № 259 від 17.07.2017 року на суму 14 000,00 грн. (а.с. 18-21, т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково виконано зобов`язання передбачені договором № ПФД05/04-17А від 05.04.2017 року в сумі 89 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 136 від 27.03.2018 року.

З огляду на вищезазначене вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором № ПФД05/04-17А від 05.04.2017 року в частині повернення у встановлений строк грошових коштів становить 93 000,00 грн. (182 300,00 грн - 89 000,00 грн.), що підтверджується випискою з картки рахунку № 3771 за період з 05.04.2017 року по 29.08.2019 року.

Місцевий господарський суд за результатами розгляду спору прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вбачається із позовної заяви, позивач в якості підстави заявлених позовних вимог посилається на укладення між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Надія" (Позикодавець) та Фізичною особою-підприємцем Астапенко Романом Сергійовичем (Позичальник) договору № ПФД05/04-17А про надання поворотної фінансової допомоги.

Матеріали справи не містять ні відзиву, ні будь-якої іншої заяви по суті справи зі сторони відповідача в якому було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову.

Відносини які склалися між сторонами в зв`язку з укладенням між ними договору позики та договору поворотної фінансової допомоги регулюються положеннями глави 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад" (ст.ст.1046-1053 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджено наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено обставини передачі позивачем грошових коштів відповідачу та відсутність повернення вказаних коштів наданих у позику останньому

Беручи до уваги вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 93 000,00 грн. коштів наданих у позику, оскільки доказів повернення всієї суми відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 16 732,65 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 12 446,22 грн. інфляційних збитків, 2 331,22 грн. 3% річних за користування грошовими коштами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно п. 4.1. Договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором відповідно до чинного законодавства України.

За порушення строків повернення фінансової допомоги Позичальник сплачу Позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п. 4.2. Договору).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційні втрати є правомірними, оскільки підстави їх нарахування відповідають вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного договору.

Здійснивши перевірку нарахованих сум пені в розмірі 16732,65 грн. та 3-х процентів річних в розмірі 2331,22 грн. судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про їх задоволення в повному обсязі.

За результатами обчислення інфляційних втрат за період з серпня 2018 по травень 2019 р. (10 місяців), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру інфляційних втрат за вказаний період в сумі 9 644,87 грн., оскільки позивачем у графі "індекси інфляції" зазначено 12 індексів, однак не розширено предмет позовних вимог шляхом включення до періоду нарахувань червня та липня 2019 року. Відповідно, вимоги в частині нарахованих інфляційних втрат в сумі 2801,35 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Оскільки, позивачем нараховано 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01.09.2018 року по 01.07.2019 року, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про нарахування 3% річних, починаючи з періоду не охопленому предметом позовних вимог, з визначенням граничного строку їх нарахування до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу за Договором ПФД05/04-17А від 05.04.2017 року.

Відповідно до ч. ч. 11, 12 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Отже, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 03.10.2019 у справі № 902/742/19 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені апелянтом судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Астапенка Романа Сергійовича від 06.11.19р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 03 жовтня 2019 року у справі №902/742/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №902/742/19 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Коломис В.В.