ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Справа № 918/516/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Полюхович І.Г.

за участю представників сторін:

позивача: Незнамова Т.О., довіреність №14-355-від 10.10.2019 року

відповідача: Педич Д.П., ордер серія РН829 №015 від 09.01.2020 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 24.10.19р. суддею Марачем В.В. у м.Рівному, повний текст складено 24.10.19р. у справі № 918/516/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, )

до Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради (35600,Рівненська область, м.Дубно, вул.К.Острозького, буд.23, )

про стягнення 900 056,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради, в якому просить стягнути з останнього 900056,29 грн., у тому числі: пеня у розмірі 330 594,31 грн.; три проценти річних у розмірі 113450,51 грн.; інфляційні втрати у розмірі 456 011,47 грн..

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Комунальним підприємством Дубнокомуненергія Дубенської міської ради 23.12.2014 укладено договір №4036/15-БО-28 купівлі - продажу природного газу. На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 6 027 368,79 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, що надані згідно додатку до цього позову. Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу. З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої позивачем пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 330 594,31 грн. за період з 17.02.2015 по 14.07.2016 року.

Крім того, посилаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу 456 011 грн. 47 коп. інфляційних за період з 01.02.2016 по 04.10.2016 року та 113 450 грн. 51 коп. 3% річних за період з 17.02.2015 по 10.10.2018 року.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24 жовтня 2019 року позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради (35600,Ріненська область, м.Дубно, вул.К.Острозького, буд.23, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню в сумі 42209 грн. 35 коп. за період з 15.01.2016 по 14.07.2016, 3% річних в сумі 8365 грн. 38 коп. за період 15.01.2016 по 06.02.2018, інфляційних в сумі 10133 грн. 46 коп. за період з 01.02.2016 по 30.09.2016 року. В решті позову відмовлено в задоволенні. Стягнуто з Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради (35600,Ріненська область, м.Дубно, вул.К.Острозького, буд.23, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) судовий збір у сумі 910 грн. 62 коп.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст. 11, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 626, 655, 692 ЦК України, ст.ст.174, 179, 193, 218 ГК України, договір купівлі продажу природного газу від 23.12.2014р. №4036/15-БО-28, Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03 листопада 2016 року №1730-VIII, постанови Верховного Суду від 20.07.2019р. у справі №902/125/18, від 09.07.2019р. у справі №924/297/18 суд вказав, що на реструктуризовану заборгованість не нараховуються 3% річних, пеня та інфляційні, проте, іншу заборгованість відповідач сплачував власними коштами, а тому здійснивши перерахунки нарахованих штрафних санкцій прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Не погодившись із винесеним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 року у справі №918/516/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 288 384,96 грн. пені, 105 085,13 грн. - 3% річних та 445 878,01 грн. інфляційних втрат скасувати.

Так, на думку скаржника неправомірним є застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки заборгованість у сумі 1 247 827,37 грн. станом на 30.11.2016 року не була погашена. Вказує, що усі нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання здійснені позивачем на прострочену заборгованість до підписання сторонами договору №20/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості.

Також, з посиланням на постанову Верховного Суду у справі №908/3211/16 від 14.02.2018р. вважає, що оскільки, відповідачем не надано доказів відображення ним обсягів заборгованості по спірному договору на день набрання чинності цим Законом (тобто станом на 30.11.2016) при включенні його до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тому відсутні підстави вважати, що дана заборгованість може бути врегульована у відповідності до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, також не погоджується із винесеним рішенням, та вказує, що станом на 30.11.16р. за відповідачем рахувалась заборгованість в сумі 1361923,55 грн.

Звертає увагу, що суд при винесенні даного рішення врахував ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" проте не врахував вимоги ст. 5 цього ж Закону в якій вказується, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Зазначає, що 11.10.18р. між сторонами було укладено договір №20/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості на 60 місяців за спожитий газ на суму 1247827,37 грн. відповідач щомісячно сплачує позивачу кошти в сумі 20797,12 грн.

Таким чином, на переконання відповідача, інфляційні нарахування, три проценти річних та пеня можуть бути нараховані лише із суми в розмірі 114096,18грн., яка виникла з 15 січня 2016року.

Здійснивши власний розрахунок відповідач вказує, що до виконання підлягають стягненню лише кошти в сумі пені 11 408,04 грн. за період з 15.01.2016р. по 14.07.2016р. згідно з розрахунком процентів за користування коштами, 3% річних в сумі 6864,86 грн. за період 15.01.2016 по 06.02.2018, інфляційних в сумі 6161,20 грн. за період з 01.02.2016 по 30.09.2016 року. Всього - 24 434,10 грн..

Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення господарського суду у справі №918/516/19 від 24.10.2019р. скасувати, позовну заяву позивача задовольнити частково на суму - неустойка (пеня) - 11 408,04 грн. за період з 15.01.2016р. по 14.07.2016р. згідно з розрахунком процентів за користування коштами, 3% річних в сумі 6864,86 грн. за період 15.01.2016 по 06.02.2018, інфляційних в сумі 6161,20 грн. за період з 01.02.2016 по 30.09.2016 року. Всього - 24 434,10 грн. Визнати виконавчий документ виданий господарським судом Рівненської області 18.11.19р. у справі №918/516/19 в частині стягнення пені в сумі 30801,31 грн. за період з 15.01.2016 по 14.07.2016, 3% річних в сумі 1500,52 грн. за період з 15.01.2016 по 06.02.2018, інфляційних в сумі 3972,26 грн. за період з 01.02.2016 по 30.09.2016 таким, що не підлягає виконанню, а в решті залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та надала пояснення на обґрунтування свої позиції. Просить рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 року у справі №918/516/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 288 384,96 грн. пені, 105 085,13 грн. - 3% річних та 445 878,01 грн. інфляційних втрат скасувати.

Відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги та підтримав доводи викладені у відзиві, надав пояснення на обґрунтування свої позиції. Разом з тим, просить суд вийти за межі доводів апеляційної скарги, а саме просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення господарського суду у справі №918/516/19 від 24.10.2019р. скасувати, позовну заяву позивача задовольнити частково на суму - неустойка (пеня) - 11 408,04 грн. за період з 15.01.2016р. по 14.07.2016р. згідно з розрахунком процентів за користування коштами, 3% річних в сумі 6864,86 грн. за період 15.01.2016 по 06.02.2018, інфляційних в сумі 6161,20 грн. за період з 01.02.2016 по 30.09.2016 року. Всього - 24 434,10 грн. Визнати виконавчий документ виданий господарським судом Рівненської області 18.11.19р. у справі №918/516/19 в частині стягнення пені в сумі 30801,31 грн. за період з 15.01.2016 по 14.07.2016, 3% річних в сумі 1500,52 грн. за період з 15.01.2016 по 06.02.2018, інфляційних в сумі 3972,26 грн. за період з 01.02.2016 по 30.09.2016 таким, що не підлягає виконанню, а в решті залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, як продавцем та Комунальним підприємством Дубнокомуненергія Дубенської міської ради, як покупцем 23.12.2014 укладено договір №4036/15-БО-28 купівлі - продажу природного газу.

Згідно із п. 1.2. договору визначено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору встановлено відповідальність за невиконання покупцем умов п. 6.1 договору щодо порядку оплати природного газу. Відповідно до вищевказаного пункту договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У п. 9.3. сторони передбачили, що строк протягом якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюються тривалістю у 5 (п`ять) років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11).

На виконання умов договору позивач в період з січня по грудень 2015 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 6 027 368,79 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (а.с.33-39).

Актом звірки розрахунків сторонами було підтверджено, що станом на 30.09.2018р. за відповідачем рахується основний борг в сумі 1 247 827,37 грн., нарахування інфляційних втрат, три відсотки річних та пеня становлять нуль.

11.10.2018 року між сторонами відповідно до вимог вказаного Закону було укладено договір №20/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості на 60 місяців за спожитий природний газ на суму 1 247 827,37 грн., додатком якого є графік погашення заборгованості. Згідно цього графіку відповідач щомісяця сплачує на користь позивача 20 797,12 грн. в рахунок погашення заборгованості.

Враховуючи порушення відповідачем термінів виконання грошових зобов`язань за договором №4036/15-БО-28 купівлі-продажу природного газу від 23 грудня 2014 року, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 330 594,31 грн. за період з 17.02.2015 по 14.07.2016 року, 456 011 грн. 47 коп. інфляційні втрати за період з 01.02.2016 по 04.10.2016 року та 113 450 грн. 51 коп. 3% річних за період з 17.02.2015 по 10.10.2018 року згідно доданого розрахунку.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Аналізом обставин справи встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладеного ними договору купівлі-продажу природного газу №4036/15-БО-28 від 23.12.2014р.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За нормами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України,ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, у зв`язку із простроченням відповідачем платежів за договором, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 330 594,31 грн. за період з 17.02.2015 по 14.07.2016 року, 456 011 грн. 47 коп. інфляційні за період з 01.02.2016 по 04.10.2016 року та 113 450 грн. 51 коп. 3% річних за період з 17.02.2015 по 10.10.2018 року.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що 30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.10.2016р., який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ст. 3 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017р. затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з Законом № 1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р..

Водночас, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як зазначалося вище, пунктом 1.2 договору №4036/15-БО-28 від 23.12.14р. (а.с. 11) передбачено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Отже, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону №1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону №1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII.

За наведеного, судова колегія зауважує, що твердження позивача про необхідність застосування положень статей 1, 2, 3 вказаного Закону, а саме включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості спростовується наведеним вище, а тому не береться апеляційним судом до уваги.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16, 15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018 у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18, від 21.08.2018 у справі № 925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18, від 12.02.2019 у справі № 917/440/18, від 26.02.2019 у справі № 926/992/18, від 04.04.2019 у справі № 906/576/18, від 13.05.2019 у справі № 914/1535/18, від 14.05.2019 у справі № 905/300/18, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, у справі №924/297/18 від 09.07.2019, у справі №902/125/18 від 20.07.2019, у справі № 916/2278/18 від 25.07.2019.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду у справі №908/3211/16 від 14.02.2018р. не береться судом апеляційної інстанції, оскільки у вказаній постанові відсутній висновок щодо необхідності включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а зазначення у цій постанові про включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості є наведенням фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій, а не правовою позицією Верховного Суду про необхідність включення підприємства до вказаного реєстру для застосування частини 3 статті 7 Закону.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на момент набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.10.2016 № 1730-VIII (30.11.2016р.) заборгованість відповідача не була погашена, до набрання чинності Закону від 03.11.2016р. №1730-VIII, що підтверджується актом звірки розрахунків станом 30.09.2018 року, згідно із яким за відповідачем рахувалася заборгованість 1 247 827,37 грн. (а. с. 76).

Разом з тим, 11.10.2018 року між сторонами відповідно до вимог вказаного Закону було укладено Договір №20/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості на 60 місяців за спожитий природний газ на суму 1 247 827,37 грн., додатком якого є графік погашення заборгованості. Згідно цього графіку відповідач щомісяця сплачує на користь позивача 20 797,12 грн. в рахунок погашення заборгованості.

За приписами частини першої статті 5 Закону №1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону.

Таким чином, враховуючи положення Закону, у зв`язку з реструктуризацією заборгованості за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, неустойка (пеня), інфляційні та проценти річних не нараховуються. Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних на реструктуризовану заборгованість за зобов`язаннями грудня 2015 року здійснено в порушення ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач несвоєчасно сплачував заборгованість за зобов`язаннями грудня 2015 року власними коштами.

За наведеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних повинно здійснюватися на заборгованість за зобов`язаннями грудня 2015 року, за мінусом часткової оплати відповідачем власними коштами (часткова оплата вказана у розрахунку пені, 3% річних та інфляційних, здійсненого позивачем (а.с. 31-32) та суми 1 247 827 грн. 37 коп. реструктуризованої за договором №20/1/1730-РЗ про реструктуризацію від 11.10.2018 року.

Отже, щодо нарахування пені, судова колегія зауважує наступне.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань настають такі правові наслідки як сплата неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору встановлено відповідальність за невиконання покупцем умов п. 6.1 договору щодо порядку оплати природного газу. Відповідно до вищевказаного пункту договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років (п. 9.3 договору).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1статті 550 ЦК України).

Нормами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до змісту ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, судова колегія, перевіривши розрахунок пені, здійснений судом першої інстанції, вважає його правильним та арифметично вірним у розмірі 42209,35 грн..

Щодо інфляційних та 3% річних, суд апеляційної інстанції вказує на таке.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція викладена у п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Так зокрема, найменший період визначення індексу інфляції складає місяць, однак всупереч наведеному позивач нарахував інфляційні тільки за перші чотири дні місяця, що є недопустимим, а тому судова колегія, погоджується із місцевим господарським судом, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних за період з 01.10.2016 по 04.10.2016 року не підлягають задоволенню.

Отже, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який здійснений місцевим господарським судом, вважає його правильним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 10133,46 грн.

Також, перевіривши розрахунок 3% річних, який здійснений судом першої інстанції, судова колегія вважає його правильним у розмірі 8365,38 грн., і дана сума підлягає до стягнення.

За наведеного, з урахуванням здійсненого перерахунку пені, 3% річних та інфляційних, судом першої інстанції було правомірно задоволено позов частково, а тому колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для виходу за межі апеляційної скарги, як просить відповідач, відповідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2019р. у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.19р. у справі № 918/516/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.19р. у справі № 918/516/19 Рівненської області від 24.10.19р. у справі № 918/516/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу № 918/516/19 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "11" лютого 2020 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.