ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2020 р. Справа№ 910/8470/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Євсікова О.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 (повне рішення складено 16.09.2019)

у справі №910/8470/19 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс"

про стягнення 23210,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" про стягнення 23210,00 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при проходженні через станцію Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці, залізницею, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, було проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вагоні №52291044 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, що є порушенням положень Правил перевезення вантажів та Статуту залізниць України, у зв`язку з чим позивачу було нараховано штраф на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що комерційний акт складено з порушенням пункту 10 Правил складання актів, а зважування маси вантажу у вагоні здійснене з порушенням п.3.46 Інструкції про порядок застосування засобів вагоновимірювальної техніки на залізничному транспорті України та ст. 14 Статуту залізниць України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8470/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" штраф в розмірі 23210,00 грн та судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту допущення вантажовідправником порушень - зазначення відповідачем у накладній невірної маси вантажу; при цьому, судом встановлено, що розмір штрафу відповідає вимогам положень Статуту та фактичним обставинам справи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8470/19, залишити позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" про стягнення 23210,00 грн штрафу без задоволення; судові витрати покласти на відповідача.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8470/19. Постановлено розгляд справи здійснювати без участі сторін в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2019, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" у справі №910/8470/19 у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів Куксова В.В., Кравчука Г.А. сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Євсіков О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2019 постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" у справі №910/8470/19 колегією суддів у складі: суддів Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач), Євсікова О.О., Чорногуза М.Г., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2019.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

У грудні 2018 зі станції відправлення Основа Південної залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" відправило на станцію Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці вантаж, що підтверджується залізничною накладною №43259209.

При проходженні вагону №52291044 через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці залізницею здійснено перевірку маси вантажу та виявлено, що маса вантажу не відповідає масі, вказаній відповідачем у накладній.

Згідно акта загальної форми станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №148 від 27.12.2018 при повторному переваженні на справних вагонних 150 т. електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, що пройшли перевірку 29.12.2017, встановлено брутто - 94400м, тара документа - 22200 кг, нетто - 72200 кг, тара документа - 72200 кг, понад вантажопідйомності - 2200 кг.

Про невідповідність у перевізному документі маси вантажу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці складено комерційний акт №450003/275/1 від 27.12.2018, з якого вбачається, що маса вантажу у вагоні №52291044 складає 72200 кг, що на 72200 кг більше, ніж вказано у накладній та на 2200 кг більше вантажопідйомності вагону.

Внаслідок порушення відповідачем Правил перевезення вантажу та Статуту залізниць України, зокрема щодо внесення відомостей у накладну, позивачем нараховано штраф у розмірі 23210,00 грн на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення штрафу за порушення положень Правил перевезення вантажу та Статуту залізниць України у вищезазначеному розмірі.

Виходячи зі змісту статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (пункт 2 Статуту).

На підстав Статуту Мінтранс затверджує: Правила перевезення вантажів (далі - Правила); Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (пункт 5 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктами 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 24 Статуту встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно зі п. 30 Статуту завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами. Залізниці можуть брати на себе виконання вантажних робіт за договорами з відправниками або одержувачами.

Відповідно до п. 37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до п. 52 Статуту маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує у разі недостачі норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Як встановлено вище, відповідач, як вантажовідправник вантажу, не вказав у залізничній накладній №43440209 масу вантажу у вагоні №52291044, про що складено комерційний акт №450003/275/1 від 27.12.2018, в якому, зокрема, зазначено: «вага брутто - 94400 кг, тара за документом - 22200 кг, вага нетто - 72200 кг, більше ваги зазначеної в документі на 72200 кг, понад вантажопідйомність на 2200 кг. В документі зазначено: вагон порожній, фактично вагон завантажений щебенем».

Пунктом 5.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138) визначено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Статтею 122 Статуту залізниць України встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати згідно зі статтею 118 цього Статуту, при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Стаття 118 Статуту залізниць України передбачає, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Факт неправильного зазначення відповідачем маси вантажу засвідчений належним чином комерційним актом №450003/275/1 від 27.12.2019.

Посилання відповідача на те, що комерційний акт складено з порушенням пункту 10 Правил складання актів є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що комерційний акт №450003/275/1 від 27.12.2019 підписано уповноваженими особами, а саме: заступником начальника станції Клюєвим А.С., агентом з розшуку вантажів та багажу Рєзнік О.Ю. та приймальником поїздів Кокошинською В.М .

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 64 та частини третьої статті 65 Господарського кодексу України, підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, наведену в постанові від 23.11.2018 у справі №916/2450/17, а саме щодо імперативності визначеного пунктом 10 Правил складання актів, які затверджено наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, щодо суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці.

В матеріалах справи містяться копія посадової інструкції заступника начальника станції Клюєва А.С. та копія наказу №3 від 04.01.2018 "Про внесення змін до наказу №739 від 29.12.2017 "Про призначення відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти", яким приймальнику поїздів Кокошинській В. М. надано право підписувати комерційні акти.

Також безпідставним є твердження відповідача про те, що у Рєзнік О.Ю. відсутні повноваження на підписання комерційних актів, оскільки робочою інструкцією агента з розшуку вантажів та багажу передбачено, що агент з розшуку вантажів та багажу складає комерційні акти по виявленим випадкам неохоронних перевезень вантажу, організовує роботу по своєчасному розшуку вантажів за заявленими претензіями, обслуговує електронно-тензометричні ваги та здійснює зважування на електронно-тензометричних вагах вагонів, що потребують перевірки ваги в статистичному режимі, за результатами перевірки складає акти загальної форми тощо. Також вказаною робочою інструкцією встановлено, що агент з розшуку вантажів та багажу виконує зважування вагонів, що потребують перевірки ваги в статистичному режимі згідно Технологічного процесу ПКО станції.

Отже, в силу положень п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, у Рєзнік О.Ю. наявні повноваження на підписання комерційного акта №450003/275/1 від 27.12.2018.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає комерційний акт №450003/275/1 від 27.12.2018, належним і допустимим доказом, яким підтверджено факт наявності розбіжностей між масою вантажу, зазначеною в залізничній накладній, та його фактичною масою.

При цьому, суд зазначає, що станція Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці є проміжною, фактично транзитною станцією, яка здійснювала контрольне переважування, а не приймала вантаж до перевезення або здійснювала видачу вантажу на станції призначення та яка, в силу ст.129 Статуту залізниць України, має право складати комерційні акти для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості, місць вантажу, багажу чи вантажобагажу з натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Також необґрунтованими є доводи відповідача щодо здійснення зважування маси вантажу у вагоні з порушенням п.3.46 Інструкції про порядок застосування засобів вагоновимірювальної техніки на залізничному транспорті України та ст. 14 Статуту залізниць України, посилаючись на те, що засіб ваговимірювальної техніки не пройшов повірку.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.3 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 №442, ця Інструкція розроблена відповідно до положень Законів України "Про метрологію та метрологічну діяльність" і спрямована на забезпечення єдності вимірювань, безпеки руху поїздів, схоронності вантажів під час перевезень залізничним транспортом. Інструкція визначає загальні положення, порядок обліку, встановлення, метрологічного забезпечення та обслуговування засобів ваговимірювальної техніки, вимоги до залізничних колій, де встановлюються вагонні ваги, структуру управління ваговим господарством на залізничному транспорті, порядок здійснення контролю за станом засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті. Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України, діяльність яких пов`язана із застосуванням, розробленням, виготовленням, продажем, прокатом та обслуговуванням засобів ваговимірювальної техніки, призначених для визначення маси вантажів, які перевозяться залізничним транспортом України, і за результатами зважування на яких оформлюються перевізні документи.

Пунктами 3.46, 3.47 вказаної Інструкції передбачено, що не допускається заїзд рухомого складу на вагонні ваги, які не пройшли необхідного діагностичного обстеження, мають прострочені терміни повірки чи огляду-перевірки або мають видимі деформації, тріщини в опорних частинах важелів та в елементах фундаменту, стійок, балок (поздовжніх та поперечних). Не допускається зважування вантажів, що перевозяться залізницями, на ЗВВТ, у яких зокрема прострочені терміни повірки, прострочені терміни огляду-перевірки.

Пунктом 4.1 вказаної Інструкції передбачено, що на ЗВВТ за результатами зважування, згідно з якими оформляються перевізні документи під час перевезень залізничним транспортом, поширюється метрологічний нагляд. ЗВВТ підлягають повірці або державній метрологічній атестації.

Повірка чи державна метрологічна атестація ЗВВТ проводиться у порядку, встановленому ДСТУ 2708:2006 "Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення" та ДСТУ 3215-95 "Державна система забезпечення єдності вимірювань. Метрологічна атестація засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення".

Використання ЗВВТ, які не пройшли повірку або державну метрологічну атестацію, забороняється.

Згідно з п.5.37 зазначеної Інструкції своєчасність проведення повірки, огляду-перевірки, діагностичного обстеження, приведення вагонних ваг у відповідність із проектною та конструкторською документацією забезпечує власник вагонних ваг.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи технічного паспорту засобу вимірювальної техніки №14, датою прийняття ЗВВТ в експлуатацію є 26.12.2012; 29.12.2017 ваги повірені за допомогою ВПВ 19992023 та визнані придатними, при цьому 05.09.2018 проведено позачергову оглядову перевірку вагонних ваг, із зазначенням відмітки, що на вагах дозволяється зважувати вантаж, що перевозиться залізницею.

Таким чином, заїзд рухомого складу на засіб вимірювальної техніки №14 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці не був заборонений відповідно до вимог чинного законодавства України, а отже твердження відповідача про застосування залізницею вагоновимірювальної техніки, яка не пройшла повірку, є необґрунтованими.

Відповідно до розрахунку позивача, штраф за невірно зазначену масу вантажу, нарахований відповідно до ст. 118 Статуту залізниць, становить 23210,00 грн (4642,00 грн х 5 = 23210,00 грн).

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 23210,00 грн, суд вважає його арифметично вірним та таким, що не спростований відповідачем.

З огляду на викладене, з урахуванням доведеності факту допущення вантажовідправником порушень - зазначення відповідачем у накладній маси вантажу (0 кг), яка не відповідає фактичній масі (72200 кг), колегія суддів вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" 23210,00 грн штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8470/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/8470/19 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді О.О. Євсіков

М.Г. Чорногуз