ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Черкаси справа № 925/1531/19

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:

від позивача Єгоров В.С. - адвокат,

від відповідача представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно, м. Черкаси

про стягнення 10355 грн 06 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, код 20077720) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно (проспект Хіміків, 76, м. Черкаси, код 00204033) про стягнення 10355 грн 06 коп.: 8640 грн 79 коп. пені, 1694 грн 27 коп. три проценти річних, з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору постачання природного газу № 1214/1718-БО-36 від 22 вересня 2017 року.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором постачання природного газу від 22.09.2017 № 1214/1718-БО-36 та додатковими угодами до нього щодо оплати переданого йому позивачем з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року природного газу.

Ухвалою від 27.12.2019 Господарський суд Черкаської області відкрив провадження у справі; задовольнив клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи призначив на 30.01.2020; відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження суд запропонував надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (також по тексту ГПК України), протягом п`яти днів - заяву з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позивачу - не пізніше 29.01.2020 надати суду відповідь на відзив на позов.

Частиною першою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

08 січня 2020 року через канцелярію суду було отримано відзив на позов, направлений керівником відповідача, в якому останній просив у задоволенні позову відмовити, оскільки розрахунки за спожитий газ проводилися у порядку та на умовах, визначених постановами Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, відповідачем було сплачено за поставлений природний газ у відповідності з вимогами, встановленими постановами Кабінету міністрів України від 11.01.2005 № 20 та від 04.03.2002 №256, тому за твердженням відповідача відсутнє порушення грошового зобов`язання.

15 січня 2020 року через канцелярію суду представником позивача було подано відповідь на відзив, де зазначено, що заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими. Щодо посилання відповідача на те, що розрахунки за спожитий природний газ, проведені відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 є невірними, оплата за Договором не проводилась відповідачем на підставі вказаних постанов КМУ, докази зворотного матеріали справи не містять. Щодо посилання Відповідача на Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. №217

У відзиві на позовну заяву Відповідач посилається на те, що останній був позбавлений можливості самостійно впливати на строк оплати вартості природного газу, визначений у пункті 6.1 Договору, оскільки розрахунки за спожитий газ проводилися у порядку та на умовах, визначених постановами Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, тому відсутні будь-які правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних.

Слід зазначити, що вказаним Порядком встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Цей Порядок визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання, і не впливає на зобов`язання сторін щодо належної оплати послуг за Договором.

Здійснення відповідачем оплати за природний газ власними коштами відбувалось не у відповідності до умов договору, а з порушеннями умов п. 6.1 договору, тобто с порушенням строку оплати заборгованості за поставлений природний газ, що і призвело до нарахування позивачем штрафних санкцій на суми заборгованості, що не були предметом регулювання Постанови КМУ №20 та Постанови КМУ №256, а надійшли від відповідача як несвоєчасна оплата за поставлений природний газ.

Відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи судом належним чином, про що в матеріалах справи міститься поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату ухвали суду. Однак, відповідач чи його представник у судове засідання не явилися і не повідомили господарський суд про причину неявки.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи судом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відмови позивачем від позову не подано, клопотання про відкладення розгляду справи від сторін суд не отримав, докази врегулювання спору відсутні, а тому суд вважає, що розгляд справи слід провести за відсутності представника відповідача за наявними документами у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних пав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, предмет чи підставу спору не змінив, просив позов задовольнити.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 30.01.2020 проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши доводи і пояснення представника позивача, суд встановив наступні обставини справи.

22.09.2017 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Постачальником позивач у справі), в особі начальника Департаменту реалізації газу Лужанського В.Г., який діє на підставі довіреності від 28.12.2016 №14-195, та Приватним акціонерним товариством Черкаське хімволокно (Споживачем відповідач у справі), в особі голови правління Олексенко В.В., що діє на підставі Статуту, було укладено договір постачання природного газу №1214/1718-БО-36 (далі договір, а.с. 17-26).

Згідно з п. 1.1 та п. 1.2 договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017 2018 роках природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

У п. 2.1 договору його сторони передбачили, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 500 тис. куб. м., у тому числі за місяцями: у жовтні 2017 року 0 тис. куб. м., у листопаді 2017 року 0 тис. куб. м., у грудні 2017 року 0 тис. куб. м., у січні 2018 року 200 тис. куб. м., у лютому 2018 року 200 тис. куб. м., у березні 2018 року 100 тис. куб. м.

Згідно з п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу за цим договором на дату його укладення з урахуванням 20% ПДВ становить 9 488,64 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 10.3 договору строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Розділом 12 договору встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Окрім того, сторонами у справі було укладено додаткові угоди ( а.с. 27-28), якими сторони змінювали умови Договору.

Додатковою угодою № 1 від 28.12.2017 було змінено п. 2.1. Договору та викладено в наступній редакції:

2.1 постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 900,000 тис. куб. м., у тому числі за місяцями: у жовтні 2017 року 0 тис. куб. м., у листопаді 2017 року 0 тис. куб. м., у грудні 2017 року 0 тис. куб. м., у січні 2018 року 900,000 тис. куб. м., у лютому 2018 року 0 тис. куб. м., у березні 2018 року 0 тис. куб. м.

Додатковою угодою № 2 від 12.01.2018 було змінено п. 8.2. Договору та викладено в наступній редакції:

8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На виконання умов Договору сторін, згідно акту приймання-передачі природного газу, за січень 2018 року продавець передав, а покупець прийняв 136,075 тис. куб. м природного газу на суму 1 291 166 грн 69 коп., ПДВ з яких складає 215 194 грн 45 коп..

Позивач виконав свої зобов`язання за договором постачання природного газу №1214/1718/1718-БО-36 від 22.09.2017 належним чином, поставивши природний газ відповідачу у строки та в об`ємах, визначених договором та актами приймання-передачі. Однак відповідач у встановлений договором строк не розрахувався за поставлений йому у вказаний період газ.

За порушення встановленого п. 6.1 договору постачання природного газу №1214/1718/1718-БО-36 від 22.09.2017 строку оплати природного газу, поставленого у січні 2018 року, позивач нарахував відповідачу до сплати передбачену п. 8.2 договору пеню у сумі 8 640 грн. 79 коп., а також передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 1 694 грн. 27 грн..

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором сторін стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення пені, трьох відсотків річних.

Відповідно до положень ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. ст. 599, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором, поставивши природний газ відповідачу у строки та в об`ємах, визначених Договором, що підтверджується актом приймання-передачі та не заперечується відповідачем.

Заперечень щодо отримання газу у вказаній кількості та по вказаній ціні відповідач суду не надав, ці обставини визнав.

З доводів представника позивача вбачається, що повну оплату за переданий газ відповідач не здійснив у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1. договору, відповідно до якого оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом .

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Ст. 216 ГК України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2. Договору у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 16,4 % річних( 15,3 % річних з 01.01.2018 відповідно до Додаткової угоди № 1), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1,3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач просить стягнути з відповідача за прострочення розрахунків з оплати поставленого газу пеню, нараховану за період з 27.02.2018 по 15.03.2018, в загальній сумі 8 640,79 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що останній був позбавлений можливості самостійно впливати на строк оплати вартості природного газу, визначений у пункті 6.1 Договору, оскільки розрахунки за спожитий газ проводилися у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки. Також відповідач вказує на те, що ним було сплачено за поставлений природний газ у відповідності з вимогами, встановленими постановами Кабінету міністрів України від 11.01.2005 № 20 та від 04.03.2002 №256, тому відсутні будь-які правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до банківських виписок за період з 05.03.2018 по 16.03.2018 по рахунку позивача, відповідачем розрахунки за спожитий природний газ були сплачені шляхом розподілу коштів на виконання Постанови КМУ №217 від 18.06.2014. Таким чином, посилання відповідача на те, що розрахунки за спожитий природний газ, проведені відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 є невірними, оплата за Договором не проводилась відповідачем на підставі вказаних постанов КМУ, докази зворотного матеріали справи не містять.

Суд не погоджується з доводами відповідача, оскільки підпунктом 2) пункту 6.3 договору передбачено, що в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Слід зазначити, що вказаним Порядком (постанова Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014) встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Цей Порядок визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання, і не стосується договірних зобов`язань сторін у частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Таким чином, відповідач не обмежувався в здійсненні розрахунків лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену договором можливість і зобов`язання сплатити заборгованість власними коштами та міг впливати на стан розрахунку.

Дану правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/16072/16.

Суд встановив, що розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст. 232 ГК України (з наступного дня, від дня прострочення основного зобов`язання).

В порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, користуючись своїм правом, на підставі прострочення відповідачем проведення розрахунку за газ, просить суд стягнути з відповідача 1 694,27 грн 3 % річних.

Суд встановив, що відповідач не належним чином (несвоєчасно) виконав грошове зобов`язання за договором №12/1718-БО-36 щодо оплати вартості поставленого йому позивачем природного газу, допустив прострочення його виконання і тим самим порушив права позивача на своєчасне одержання плати за поставлений природний газ.

Отже, позивач в порядку захисту своїх порушених прав вправі вимагати стягнення з відповідача на свою користь передбаченої п. 8.2 договору №1060/1718-БО-36 пені, а також передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних.

Стягувані суми пені та трьох процентів річних нараховані позивачем у відповідності з умовами договору №1214/1718-БО-36 фактичними обставинами його виконання сторонами, вимогами чинного законодавства, тобто нараховані правильно.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені та 3% річних, за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу Еліт: Ліга Закон судом встановлено, що розрахунки здійснено позивачем вірно.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписом статті 86 цього кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а тому з відповідача підлягає стягненню 8 640 грн 79 коп. пені та 1 694 грн 27 коп. 3% річних.

За подання позову позивач за платіжним дорученням від 18.12.2019 №7011955 сплатив 1921,00 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно (проспект Хіміків, 76, м. Черкаси, 18013, ) на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б.Хмельницького,6, м. Київ, 01601, ) 8640 грн 79 коп. пені, 1 694 грн 27 коп. 3% річних та 1921 грн. витрат на оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане 10.02.2020.

Суддя О.В. Чевгуз