ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2020 Справа № 917/2004/19

м. Полтава

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні технології доріг", вул. Київська, 29-А, м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, 08132

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. В`ячеслава Чорновола, 22-А, м. Полтава, 36039

про стягнення грошових коштів.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні технології доріг" (далі - позивач/ ТОВ "Сучасні технології доріг") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - відповідач/ ДП "Полтавський облавтодор") 183476,42 грн., в тому числі 144645,00 грн. основного боргу, 9961,17 грн. 3% річних та 28870,25 грн. інфляційних. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки № 18/05-17 від 18.05.2017.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у справі, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Відповідач у відзиві заперечує позов в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а також заперечує проти стягнення з нього витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2017 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець за договором) було укладено договір поставки № 18/05-17 (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язався поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити товар - бітумну емульсію.

Згідно п. 1.2. Договору в редакції Додаткової угоди від 19.06.2017 (копія додаткової угоди - в матеріалах справи), товар, що підлягає поставці згідно умов цього Договору - емульсія бітумна ЕКШ-60 у кількості 30,22 тон. При цьому, відповідно до п. 1.3. Договору обсяги поставки товару можуть бути зміненими залежно під реальної потреби. Визначена п. 1.2. Договору кількість товару є орієнтовною, остаточна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором визначається відповідно до заявок покупця, оформлених згідно вимог цього договору. Покупець на свій розсуд, керуючись власними господарськими потребами визначає загальну кількість заявок на поставку товару та відповідну загальну кількість товару, що підлягає поставці відповідно до умов Договору.

Орієнтовна ціна цього договору становить 294645,00 грн. з ПДВ, що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості товару (п. 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 19.06.2017). Ціна за одиницю товару з урахуванням пункту доставки становить 9750,00 грн./тн з ПДВ (п. 3.5. Договору).

В п. 4.3. Договору сторони дійшли згоди про те, що покупець зобов`язується розрахуватись з постачальником за отриманий товар протягом 60 днів з моменту отримання від постачальника товару.

Датою передачі товару від продавця покупцю вважається дата підписання товаро- транспортної накладної або видаткової накладної на товар (п. 5.4. договору).

Відповідно до п. 6.1.1. Договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Згідно п. 7.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. Передбачена законами України відповідальність застосовується з урахуванням положень цього договору.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар (бітумну емульсію ЕК-Ш-60) у кількості 30,22 тони на загальну суму 294645,00 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними:

- № РН-0000246 від 21.05.2017 на суму 99840,00 грн.;

- № РН-0000296 від 31.05.2017 на суму 98572,50 грн.;

- № РН-0000363 від 20.06.2017 на суму 96232,50 грн. (копії видаткових накладних - в матеріалах справи).

Крім цього, позивачем надано копії рахунків-фактур виставлених позивачем відповідачу: № СФ-0000240 від 21.05.2017 на суму 99840,00 грн.; № СФ-0000335 від 31.05.2017 на суму 98572,50 грн.; № СФ-0000400 від 20.06.2017 на суму 96232,50 грн.

Також позивачем надано копію довіреності № 54 від 19.05.2017, виданої відповідачем своєму представнику на отримання від позивача 10 тон бітумної емульсії.

Крім цього, в матеріалах справи наявні копії товарно-транспортних накладних: б/н від 31.05.2017 на 10,11 тн товару та б/н від 20.06.2017 на 9,87 тн товару.

В свою чергу відповідач отриманий товар оплатив лише на суму 150000,00 грн., а саме:

- платіжним дорученням № 264 від 31.07.2017 сплачено 100000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 329 від 09.10.2017 сплачено 50000,00 грн. (копії платіжних доручень та виписок з банківського рахунку позивача - в матеріалах справи).

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 144645,00 грн.

Оскільки відповідач порушив зобов`язання з оплати отриманого товару, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу на прострочені суми оплати 3% річних за період з 01.08.2017 по 04.11.2019 на суму 9961,17 грн. та інфляційні втрати за період з серпня 2017 по вересень 2019 року на суму 28870,25 грн.

В зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача 144645,00 грн. основного боргу, 9961,17 грн. 3% річних та 28870,25 грн. інфляційних збитків.

Відповідач у відзиві заперечує позов в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на те, що відповідно до п. 7.3.10 Договору сторони домовилися, що загальний розмір відповідальності покупця за цим Договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов`язань покупця.

Так, відповідач зазначає, що сукупна сума річних та інфляційних, які заявлені позивачем до стягнення, становить 38831,42 грн. (9961,17 грн. річних + 28870,25 грн. інфляційних втрат), що перевищує 1% від загальної вартості порушених зобов`язань покупця, яка становить 1446,45 грн. (144645,00 грн. основного боргу х 1%).

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 9961,17 грн. річних та 28870,25 грн. інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виникли зобов`язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом встановлено, що відповідач заборгував позивачу за поставлений по договору поставки № 018/05-17 від 18.05.2017 товар 144645,00 грн. Факт наявності заборгованості за договором поставки відповідач не заперечує.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 144645,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача: 3% річних за період з 01.08.2017 по 04.11.2019 на суму 9961,17 грн. та інфляційні втрати за період з серпня 2017 по вересень 2019 року на суму 28870,25 грн.

Відповідач вважає, що нараховані позивачем річні та інфляційні перевищують визначений в п. 7.1 Договору граничний розмір відповідальності покупця від загальної вартості порушених зобов`язань (1% від простроченої суми).

Проте, суд не погоджується із вказаним запереченням відповідача, оскільки передбачене законом право кредитора вимагати сплати індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору, а відтак не є заходом відповідальності за порушене зобов`язання.

Умови п. 7.1 Договору стосуються обмеження сум передбачених Договором пені та штрафів. Проте позивачем вимоги про стягнення штрафів та/чи пені в позові не заявлялися.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та встановив, що позивачем у розрахунку невірно визначено строк оплати товару поставленого по видатковій накладній № РН-0000363 від 20.06.2017. Так, згідно п. 4.3 Договору оплата за товар здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару. Таким чином, товар отриманий 20.06.2017 відповідач повинен був оплатити по 19.08.2017, проте оскільки останній день строку оплати припадає на вихідний день (субота), то відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 21.08.2017. Тобто, прострочення вказаного зобов`язання розпочинається з 22.08.2017. Отже, позивач неправомірно нарахував 3% річних на суму боргу 96232,00 грн. за період з 19.08.2017 по 21.08.2017.

З врахуванням вказаного, судом здійснено перерахунок 3% річних і встановлено, що обґрунтованими є вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 9937,47 грн. В іншій частині стягнення 3% річних позов задоволенню не підлягає.

Також судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та встановлено, що за вказані позивачем періоди нарахування на вказані ним суми боргу сума інфляційних втрат становить 28860,37 грн., а не 28870,25 грн., як вказано у розрахунку.

З врахуванням викладеного, стягненню підлягають інфляційні нарахування в сумі 28860,37 грн. В іншій частині стягнення інфляційних втрат позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім цього, позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 28500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В якості доказів понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач надав суду копію договору про надання правової допомоги адвокатом № 1/2019 від 04.03.2019, укладеного між позивачем та адвокатом Скляренко Оленою Петрівною, копію свідоцтва адвоката Скляренко О.П. про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7345/10, ордер серії КС № 589685. Інших доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем не додано.

Відповідно до п. 3 прохальної частини позовної заяви позивач просив суд проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, спір вирішити на підставі наданих до матеріалів справи доказів.

Також позивачем не повідомлялося про подання після розгляду справи додаткових доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач у відзиві заперечує проти стягнення з нього витрат позивача на професійну правничу допомогу, у зв`язку з їх необгрунтованістю та відсутністю в матеріалах справи належних доказів понесення позивачем таких витрат.

Згідно п. 4.1. Договору № 1/2019 про надання правової допомоги адвокатом від 04.03.2019, оплата за надані послуги визначається в акті приймання-передачі наданих послуг, який є додатком до даного договору та підставою для здійснення оплати по даному договору.

Судом встановлено, що акт приймання-передачі наданих послуг до про надання правової допомоги адвокатом в матеріалах справи відсутній. Докази оплати позивачем послуг наданих адвокатом також відсутні. Умовами Договору вартість послуг надання правової допомоги сторонами договору не визначено.

Таким чином, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу.

В зв`язку з цим, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 28500,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. В`ячеслава Чорновола, 22-А, м. Полтава, 36039; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні технології доріг" (вул. Київська, 29-А, м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, 08132; ) 144645 грн. 00 коп. основного боргу, 9937 грн. 47 коп. 3% річних, 28860 грн. 37 коп. інфляційних втрат, 2751 грн. 64 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук