Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/783/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" (35314, Рівненська область, Рівненський район, с. Зоря, вул. Конституції, буд. 24, кв.16, )

до відповідача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, )

про визнання припиненим іпотечного договору, зняття заборони відчуження нерухомого майна, вилучення запису з Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна

за участі представників сторін:

- від позивача: Шевчук В.С. (посв.адв. №881 від 30.10.14; ордер серія РН-091 №315 від 07.11.2019);

- від відповідача: Панас В.С. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською д-стю №639 від 20.05.08, довіреність №627 від 18.12.2018).

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Приватна виробничо-комерційна фірма "Фіалка" (далі Фірма) звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі Банк) про визнання припиненим іпотечного договору №06/2011/І, ВРІ№955313-ВРІ955318 від 11.04.2011, посвідченого приватним нотаріусом Самсонюк Ф.П., що укладений між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ПВКФ "Фіалка"; зняття заборони відчуження нерухомого майна а також вилучення запису з Державного реєстру Іпотек (реєстраційний номер обтяження 11056786) та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 11056996).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилаючись на положення Закону України "Про іпотеку" та Цивільного кодексу України, зазначає про припинення іпотечного договору у зв`язку з припиненням забезпеченого ним зобов`язання - кредитного договору №06/2011/К від 11.04.2011, укладеного між Банком та Фірмою, а саме виконання його в повному обсязі. Вказує що, оскільки Банк скористався своїм правом на примусове стягнення усієї заборгованості по кредиту, а Фірма повернула усю суму отриманого кредиту, відповідач, всупереч нормам закону відмовляється добровільно виконати власний обов`язок щодо подання документів для вилучення іпотечного обтяження із державних реєстрів, позивач змушений звернувся до суду з даним позовом.

12 листопада 2019 року позовну заяву Фірми залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 21.11.19 канцелярією суду було зареєстровано супровідний лист з додатками на виконання ухвали суду від 12.11.19.

У зв`язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви, суд ухвалою від 26.11.2019 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.12.2019.

12.12.2019 представник відповідача надав для долучення до матеріалів справи засвідчену копію спірного договору.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.12.19 підготовче провадження у справі № 918/783/19 закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті на 16.01.2020.

16.01.2020 Банком через відділ канцелярії суду подано заяву про долучення до матеріалів справи доказів, а саме розрахунку заборгованості. Однак, суд не приймає поданий відповідачем доказ до розгляду на підставі пункту 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки встановлений судом відповідачу 15-денний строк для подачі відзиву на позовну заяву та доказів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі закінчився ще 16.12.2019. Про продовження строку для подачі відзиву чи встановлення додаткового строку для подачі доказів відповідач не просив, об`єктивних причин, що унеможливили подачу такого доказу у строк визначений судом не наводив.

У судовому засіданні 16.01.2020 судом оголошувалась перерва до 23.01.2020.

Присутній у судовому засіданні 23.01.2020 представник позивача підтримав позов з підстав зазначених у позовній заяві та наполягав на його задоволенні. Відповідач письмового відзиву на позов не подав. У судовому засіданні 23.01.2020 заперечив проти задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2011 року між Банком та Фірмою було укладено кредитний договір №06/2011/К (далі Кредитний договір, а.с. 12-15), на виконання якого Банк надав, а Фірма отримала в кредит грошові кошти в розмірі 448 000,00 гривень.

Відповідно до п. 1.3.1 Кредитного договору кредитна лінія відкривається з 11.04.2011 по 29.03.2012.

Разом із тим, у період з 2011 р. по 2013 р. Фірмою було порушено умови Кредитного договору, що встановлено рішенням Господарського суду Рівненської області №5019/809/12 від 20.11.2012, яким стягнуто з Фірми на користь Банку усю заборгованість по Кредитному договору що складала 233 017,22 грн.

Таким чином, у зв`язку з порушенням Фірмою виконання зобов`язання за кредитним договором, Банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України і умов кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, про що направлено листи з претензіями щодо дострокового повернення кредитних коштів.

Незважаючи на обставини повного погашення суми кредиту позивачем, Банком було подано до Рівненського районного суду позов щодо додаткової сплати відсотків та пені за Кредитним договором нарахованих за період примусового виконання рішення Господарського суду Рівненської області №5019/809/12 від 20.11.2012.

За результатами розгляду вищевказаної справи №570/4320/14-ц судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій було відмовлено Банку у задоволенні вимог щодо стягнення додаткових відсотків і пені за Кредитним договором у зв`язку з безпідставністю таких позовних вимог.

Правові висновки Верховного Суду у справі №570/4320/14-ц стосувались використаного права Банку на нарахування процентів та пені за умовами Кредитного договору при первісному поданні позовної заяви до Господарського суду Рівненської області про стягнення суми кредиту. При цьому зазначено, що з моменту отримання претензій позивачем у 2011 році, у позичальника виник обов`язок щодо дострокового погашення заборгованості, тобто, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Відтак, нові претензії та поданий у подальшому позов про стягнення з боржника всієї суми заборгованості - це не спонукання до виконання договору, а фактичне його розірвання шляхом односторонньої відмови Банку продовжувати надавати кредитні кошти у користування позичальника - боржника, а тому нарахування та стягнення процентів, пені повторно є безпідставним.

Позивач у позовній заяві також зазначає, що 08.10.2013 ним було остаточно добровільно виконано рішення Господарського суду у Рівненській області у справі №5019/809/12 від 20.07.2012 р., зокрема сплачено на користь Банку через підрозділи ДВС заборговану суму кредитних коштів в т.ч. оплачено судовий збір та виконавчі витрати, тим самим задоволено грошові вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк", невиконання яких тягнуло за собою здійснення процедури примусового виконання судового рішення.

Так, рішенням Рівненського районного суду у справі №570/4320/14-ц від 19.10.2015 за участі Фірми та Банку встановлено, що на підставі платіжних доручень державним виконавцем 11.10.2013, 21.10.2013 та 08.11.2013 було стягнуто всю суму заборгованості і кошти були перераховані Банку.

25.01.2014 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, оскільки Банк скористався своїм правом щодо дострокового стягнення заборгованості, та враховуючи встановлений факт повного виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором, зважаючи на пункт 9.11 Кредитного договору, за яким цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, судом встановлено, що Кредитний договір припинив свою дію, у зв`язку з повним його виконанням.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 11.01.2011 між Банком та Фірмою було укладено іпотечний договір №06/2011/1 ВРІ№955313-ВРІ955318, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюк Ф.П. (далі Договір іпотеки, а.с. 47-52), відповідно до п. 1.1 якого цей Договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя (Банку), які випливають з Кредитного договору. Предметом іпотеки, відповідно до п. 2.1 Договору іпотеки, є нерухоме майно - нежитлова будівля, будівля ремонтної майстерні, загальною площею 1065,8 кв.м., знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Ясининичі, вулиця Івана Франка (вулиця Радянська), будинок 2 "а", розташована на земельній ділянці площею 1,9 га, кадастровий номер якої 050220053 та належить іпотекодавцю (Фірмі) на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2006, №4565, зареєстрованого КП РОБТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №16085067.

У відповідності до п. 7.1 Договору іпотеки цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов`язань забезпечених іпотекою за цим Договором. У випадку продовження строків виконання зобов`язань за кредитним договором, іпотека, передбачена цим Договором, зберігається до повного виконання вказаних зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні записи про обтяження нерухомого майна Фірми, яке знаходиться за адресою Рівненська обл., Рівненський р., с. Ясининичі, вулиця Франка Івана, будинок 2 а, а саме: заборона відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11056786 та іпотека, реєстраційний номер обтяження 11056996, що були внесені на підставі Договору іпотеки.

Позивач звертався листом №263 від 31.10.2019 до відповідача з вимогою про зняття обтяжень нерухомого майна (а.с. 28, 29), однак, Банк у добровільному порядку не здійснив дії щодо вилучення записів про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, що і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Представник Банку у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, та посилався на наявну заборгованість Фірми.

Проте, суд не погоджується з такою позицією Банку з огляду на наступне.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Сторони за Кредитним договором визначили термін кредитування - по 29.03.2012, та визначили, що останній діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.11 Кредитного договору).

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У відповідності до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такої ж позиції дотримується Верховний суд. Так у постанові від 14.02.2018 у справі №564/2199/15-ц Верховний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вказав, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що Кредитний договір у даній справі припинив свою дію у зв`язку вимогою Банку до Позичальника про дострокове погашення всієї заборгованості, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надавало Банку право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку" передбачено підстави припинення іпотеки, а саме іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 509 ЦК України передбачено поняття зобов`язання та підстави його виникнення, а саме зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу; надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до, частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525 і 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від умов договору не допускається.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначалось вище, пунктом 7.1 Договору іпотеки передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором.

Відповідно до п. 7.3 Договору іпотеки правовідносини сторін, що не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України, зокрема, Законом України "Про іпотеку" та Законом України "Про заставу".

Підсумовуючи усе вищезазначене, суд дійшов висновку, що юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання, а відповідно до ЗУ "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, враховуючи вищенаведене, оскільки зобов`язання Фірми перед Банком, які виникли на підставі Кредитного договору виконані в повному обсязі, тобто основне зобов`язання припинене, як наслідок дія Договору іпотеки також припиняється.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням зазначених норм іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі його виконання проведеного належним чином. При цьому законодавство не вимагає від Іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ст. 391 ЦК України.

Таким чином, на переконання суду, наявність записів, що внесені на підставі Договору іпотеки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо нерухомого майна Фірми (заборона відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11056786 та іпотека, реєстраційний номер обтяження 11056996) порушують законні права позивача на розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Нормами статті 13 Конституції України закріплено обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до п. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 31-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення. Проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору. Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України.

Отже, враховуючи усе викладене вище у сукупності, суд дійшов висновку що позов Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання припиненим іпотечного договору №06/2011/І, ВРІ№955313-ВРІ955318 від 11.04.2011, посвідченого приватним нотаріусом Самсонюк Ф.П., що укладений між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ПВКФ "Фіалка"; зняття заборони відчуження нерухомого майна а також вилучення запису з Державного реєстру Іпотек (реєстраційний номер обтяження 11056786) та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 11056996) підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в розмірі 5 763,00 грн покладаються на відповідача з підстав визначених п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України .

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 231, 237- 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання припиненим іпотечного договору, зняття заборони відчуження нерухомого майна, вилучення запису з Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задоволити.

2. Визнати припиненим Іпотечний договір № 06/2011/І ВРІ №955313-ВРІ955318 від 11 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Самсонюк Ф.П., що укладений між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" та Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка".

3. Зняти заборону відчуження нерухомого майна Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" накладену Приватним Нотаріусом Самсонюк Ф.П. на підставі укладеного іпотечного договору №06/2011/І ВРІ№955313-ВРІ955318 від 11 квітня 2011 року та вилучити вказаний запис з Державного реєстру Іпотек (реєстраційний номер обтяження 11056786) та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 11056996).

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ) на користь Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" (35314, Рівненська область, Рівненський район, с. Зоря, вул. Конституції, буд. 24, кв.16, ) 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн 00 коп. судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.02.2020.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич