номер провадження справи 18/197/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 справа № 908/3320/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут В.В. розглянувши матеріали справи № 908/3320/19

за позовом концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; фактична адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Адм. Нахімова, буд. 4)

до відповідача фізичної особи-підприємця Лапіна Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; адреса об`єкта надання послуги: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 1-А, прим 42, 82, літ. А-5)

про стягнення 39800,56 грн.

Без повідомлення (участі) представників учасників справи

Розглядаються позовні вимоги про стягнення 39800,56 грн., які складаються з: 30126,33 грн. заборгованості за договором № 202874 купівлі-продажу теплової енергії у гарячій воді від 01.03.2008 за опалювальні періоди з січня 2015 року по березень 2017 року, 6851,51 грн. інфляційних втрат, 1451,26 грн. 3% річних та 1371,46 грн. пені. У позовній заяві позивач просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2019 справу № 908/3320/19 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 02.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/3320/19, присвоєно справі номер провадження 18/197/19, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений тридцятьма днями з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК України), якщо судове засідання не проводиться, сплив 02.01.2020, тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі спливає 31.01.2020.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 31.01.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 202874 від 01.03.2008 призвело до утворення у останнього заборгованості за отриману теплову енергію в сумі 30126,33 грн. за опалювальні періоди з січня 2015 року по березень 2017 року, що є підставою для покладення на нього відповідальності у вигляді передбачених договором та законом санкцій. Посилаючись на ст.ст. 11, 15, 16, 258, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, Закон України "Про теплопостачання", Правила користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, позивач просив позов задовольнити.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштової кореспонденції повноважному представнику позивача 09.12.2019 за фактичною адресою підприємства.

Ухвалою господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі від 02.12.2019 у справі № 908/3320/19 відповідачу запропоновано подати відзив у строк не пізніше 26.12.2019. Відзив на адресу суду від відповідача не надійшов.

Згідно ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. <…>

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місяця проживання фізичної особи-підприємця Лапіна Сергія Анатолійовича є АДРЕСА_1 .

Ухвала суду від 02.12.2019 про відкриття провадження по справі, що направлялась відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка співпадає з відомостями, зазначеними в позові, повернулась до суду з позначкою відділення поштового зв`язку: "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення". Ухвала суду від 02.12.2019, яка направлялась на адресу об`єкта надання послуги відповідача, на адресу суду не поверталась.

Зазначене свідчить, що судом вжиті всі заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Концерном "Міські теплові мережі" (теплопостачальна організація, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем Лапіним Сергієм Анатолійовичем (споживач, відповідач у справі) 01.03.2008 укладено договір № 202874 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п. 2.1 Договору теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - протягом опалювального періоду;

- підігрів води - за наявної можливості;

- кондиціювання - по замовленню споживача;

- інші технологічні потреби по замовленню споживача.

Відповідно до п. 5.1 договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Згідно з п. 5.4 - 5.5 договору межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в Додатку №2 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку. При відсутності приладів комерційного обліку або якщо вони вибули з ладу (несанкціоноване втручання в його роботу, порушення механічних та електричних пломб, механічне пошкодження приладів та елементів вузла обліку, закінчення терміну дії держповірки, сумнівні показники тощо), обсяг теплової енергії визначається Теплопостачальною організацією як виняток, розрахунковим способом згідно з договірними тепловими навантаженнями, з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоді.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін), діючих на час розрахунку, та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 6.3 договору визначено, що підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.

За умовами п. 6.4 договору споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Пунктом 6.5 договору встановлено, що при наявності приладів комерційного обліку - обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку.

Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

Згідно з п. 6.7. договору споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул. Адм. Нахімова, буд. 4, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії; податкову накладну (платникам ПДВ).

Відповідно до п. 6.7.1. договору отриманий акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання.

За умовами п. 6.7.2. договору у разі неотримання Акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір набуває чинності з 01.03.2008 по 01.03.2009.

Договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття відповідного рішення судом, ліквідації однієї із сторін (п. 10.2 Договору).

Згідно п. 10.4 Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.

У зв`язку з відсутністю визначених підстав для припинення дії договору Договір є чинним.

Додатковою угодою від 01.08.2008 сторонами внесено зміни до Договору щодо тарифів на теплову енергію.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору в період з січня 2015 року по березень 2017 року відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 30805,80 грн., про що свідчать акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки. Відповідач здійснив часткову оплату за січень 2015 року у сумі 679,47 грн., у зв`язку з чим заборгованість по оплаті за отримані послуги складає 30126,33 грн. на підставі актів приймання-передачі теплової енергії та рахунків:

за січень 2015 року, акт від 31.01.2015 - 2059,35 грн. (акт на суму 2738,82 грн., часткова оплата 679,47 грн.);

за лютий 2015 року, акт від 28.02.2015 - 2360,76 грн.;

за березень 2015 року, акт від 31.03.2015 - 3253,10 грн.;

за квітень 2015 року, акт від 30.04.2015 - 1130,54 грн.;

за жовтень 2015 року, акт від 31.10.2015 - 945,91 грн.;

за листопад 2015 року, акт від 30.11.2015 - 1507,25 грн.;

за грудень 2015 року, акт від 31.12.2015 - 1681,50 грн.;

за січень 2016 року, акт від 31.01.2016 - 2942,11 грн.;

за лютий 2016 року, акт від 29.02.2016 - 1644,95 грн.;

за березень 2016 року, акт від 31.03.2016 - 1534,48 грн.;

за квітень 2016 року, акт від 30.04.2016 - 435,80 грн.;

за жовтень 2016 року, акт від 31.10.2016 - 93,89 грн.;

за листопад 2016 року, акт від 30.11.2016 - 955,08 грн.;

за грудень 2016 року, акт від 31.12.2016 - 2779,98 грн.;

за січень 2017 року, акт від 31.01.2017 - 2187,50 грн.;

за лютий 2017 року, акт від 28.02.2017 - 3144,06 грн.;

за березень 2017 року, акт від 31.03.2017 - 1470,07 грн.

Всього 30126,33 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по оплаті вартості отриманої теплової енергії, позивачем направлено 13.06.2017 на його адресу претензію № 590/05-юр від 12.06.2017 з вимогою щодо сплати 30126,33 грн. заборгованості за Договором.

Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та без задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 (надалі - Правила).

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено поняття теплової енергії - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2 ст. 275 Господарського кодексу України, ст. 1, п. 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного теплопостачальною організацією та споживачем.

Згідно зі ст. 714 ЦК України та ст. 275 ГК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обов`язки: обов`язком позивача стало постачання відповідачу теплової енергії у вигляді гарячої води, а обов`язком відповідача - оплата вартості теплової енергії в порядку та на умовах, визначених Договором.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Постачання теплової енергії в гарячій воді здійснювалось на об`єкт споживання відповідача з визначеним договором розрахунковим тепловим навантаженням на опалення та обсягом водопостачання - нежитлові приміщення №№ 42, 82 літ. А5, загальною площею 272,5 кв.м, розташовані у підвалі п`ятиповерхового житлового будинку за адресою: місто Запоріжжя, вул. Сєдова 1-а, які належать на праві приватної власності відповідачу згідно з договорами купівлі-продажу від 27.02.2008.

Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати теплової енергії, всупереч умов Договору та вимог закону, в обумовлений Договором строк не виконав.

Згідно долучених до матеріалів справи копій актів приймання-передачі теплової енергії за період: січня 2015 року по березень 2017 року позивачем відпущено відповідачу теплову енергію на загальну суму 30805,80 грн., до сплати виставлено відповідні рахунки.

Акти приймання передачі теплової енергії відповідачем не підписувалися і не поверталися позивачу, жодних заперечень щодо причин їх не підписання відповідач не надав.

Як вже зазначалося, за умовами п. 6.7. договору споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен самостійно отримати від теплопостачальної організації рахунок - фактуру, акт приймання - передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Відповідно до умов п. 6.7.2. Договору, позивач, у зв`язку з неотриманням від відповідача підписаних актів приймання-передачі за спірний період, оформив акти за своїм підписом, відтак оформлені таким чином акти вважаються погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначені в них розрахункові періоди, тобто, відповідач фактичного погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з нарахованими позивачем сумами до сплати.

Акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки також направлялись відповідачу за адресою розташування об`єкту теплопостачання: м. Запоріжжя, вул. Седова, 1А, 2-й під`їзд, що підтверджується реєстрами відправлених рахунків, актів виконаних робіт, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Нарахування за теплову енергію та гаряче водопостачання відповідачу здійснювалось згідно укладеного Договору в редакції додаткової угоди від 01.08.2008.

Відповідно до п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими у встановленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного договором, з врахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання у розрахунковому періоді.

Система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташоване, що підтверджується актом обстеження системи теплопостачання від 06.11.2017.

Отже, нарахування позивачем вартості теплової енергії за актами за період з січня 2015 року по березень 2017 року в сумі 30126,33 грн. є обґрунтованим, яку, всупереч умовам Договору та вимогам закону, відповідач не оплатив.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача 30126,33 грн. заборгованості правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1371,46 грн. пені, 1451,26 грн. 3% річних та 6851,51 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторонами в пункті 7.2.8 Договору узгоджено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у п. 6.3 цього Договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Слід зазначити, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При розрахунку втрат від інфляції треба враховувати, що початком нарахування є місяць, наступний за місяцем в якому платіж мав бути здійснений; найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань, вимоги про стягнення з нього пені, інфляційних втрат та 3% річних заявлені позивачем правомірно.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України та умови договору, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 20.12.2016 по 19.10.2017 та розрахунок 3% річних за період з 20.02.2015 по 31.10.2017 за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", суд дійшов висновку, що надані позивачем розрахунки 1371,46 грн. пені та 1451,26 грн. 3% річних є правильними та виконаними з дотриманням вказаних норм права та умов договору, тому вимоги позивача щодо стягнення 1371,46 грн. пені за загальний період з 20.12.2016 по 19.10.2017 та 1451,26 грн. 3% річних за загальний період з 20.02.2015 по 31.10.2017 судом задовольняються.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 6851,51 грн. суд визнав виконаним неправильно через арифметичні помилки при округленні сукупного індексу інфляції. Перерахувавши за допомогою бази даних "Законодавство" інфляційні втрати, судом визначено, що заявлена до стягнення сума інфляційних втрат за загальний період з березня 2015 року по вересень 2017 року підлягає задоволенню в частині 6850,45 грн., тому вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат задовольняється судом частково в наведеній сумі, в решті заявлених вимог про стягнення 1,06 грн. інфляційних втрат слід відмовити, як заявлених необґрунтовано.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з відповідача 30126,33 грн. основного боргу, 1371,46 грн. пені, 1451,26 грн. 3% річних та 6850,45 грн. В решті заявлених вимог (1,06 грн. інфляційних втрат) суд відмовляє в позові через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Позивач надав необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Під час розгляду справи сторонами, зокрема відповідачем, про застосування наслідків спливу позовної давності не заявлялось.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 74 ГПК України і не надав до суду доказів, які могли б свідчити про виконання ним зобов`язання по оплаті вартості отриманої теплової енергії.

На підставі викладеного, суд позовні вимоги задовольняє частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру визнаних судом обґрунтованими позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1920,95 грн. судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Лапіна Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Адм. Нахімова, буд. 4, ідентифікаційний код 32121458, рахунок НОМЕР_2 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 313957) 30126,33 грн. (тридцять тисяч сто двадцять шість грн. 33 коп.) основного боргу. Видати наказ.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Лапіна Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Адм. Нахімова, буд. 4, ідентифікаційний код 32121458, р/р № НОМЕР_3 у ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, отримувач концерн "Міські теплові мережі") 1371,46 грн. (одну тисячу триста сімдесят одну грн. 46 коп.) пені, 1451,26 грн. (одну тисячу чотириста п`ятдесят одну грн. 26 коп.) 3% річних, 6850,45 грн. (шість тисяч вісімсот п`ятдесят грн. 45 коп.) інфляційних втрат та 1920,95 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять грн. 95 коп.) судового збору. Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 05.02.2020.

Суддя В.В. Левкут