ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3337/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Калашников Г.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дочірнього підприємства "Товариство шанувальників природи Козелецького району" (17411, Чернігівська область, Бобровицький район, с. Кобижча, вул. Трипільська, 57, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Витязь Індастріал" (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120Ж, )
про стягнення 754 725,01грн.
за участю учасників справи:

позивача - Снісаренко В.Б.;

відповідача - Демура І.Б.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати в розмірі 717 000,00грн., пеню в розмірі 34 613,01грн. та проценти в розмірі 3% річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3 112,00грн. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем договору постачання № 1006/7 від 31.05.2019 з посиланням на ст.ст.611, 612, 693, 712 Цивільного кодексу України. Як зазначає позивач, відповідач у визначений умовами договору строк поставку товару на суму 645 000,00грн., оплаченого позивачем, не здійснив. Також, 22.07.2019 на підставі виставленого відповідачем рахунку № 2207/7 позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 72 000,00грн. за поставку відповідачем шнекових транспортерів у кількості 2 шт., які також відповідачем поставлені не були. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму зробленої ним передплати, за непоставлений відповідачем товар, а також пеню за неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань та проценти за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою суду від 17.10.2019 позовну заяву Дочірнього підприємства "Товариство шанувальників природи Козелецького району" залишено без руху, надано позивачу строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 17.10.2019.

На адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 29.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, почато у справі підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 19.11.2019.

У встановлений законом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що укладений між сторонами договір постачання № 1006/7 від 31.05.2019 за своєю правовою природою містить елементи змішаного договору (підряду та постачання). В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на здійснення ним поставки позивачу за спірним договором обладнання, яке позивач прийняв, однак без будь-яких зауважень відмовився від підписання видаткової накладної № 94 від 18.09.2019 та товарно-транспортних накладних № Р94 та Р94/1 від 18.09.2019.

Як зазначає відповідач, ним повністю та належним чином було виконано договірні зобов`язання за спірним договором, а тому відсутні підстави задоволення позову.

12.12.2019 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами, викладеними відповідачем у відзиві на позов, посилаючись на те, що останній порушив п.2 специфікації до договору постачання № 1006/7, а саме не виготовив та не поставив товар у зазначений договором строк. Що стосується посилання відповідача на здійснення ним поставки товару на територію позивача, то дійсно 18.09.2019 на територію позивача від відповідача прибув товар, який при огляді виявився таким, що не відповідає умовам договору та специфікації до нього, у зв`язку з чим позивач відмовився від його прийняття. Як зазначив позивач, через відсутність поставки відповідачем зерносушарки, позивач був змушений укласти договір складського зберігання з Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України "Хлібна база № 83". Дані обставини, на думку позивача, підтверджують той факт, що станом на 17.10.2019 позивач не мав у своєму володінні зерносушарки, того обладнання, яке повинен був виготовити та поставити відповідач. Також позивач заперечує проти того, що договір поставки, укладений між сторонами є змішаним та умови договору за своєю правовою природою відповідають договору підряду, посилаючись на низку відмінностей договору підряду від договору купівлі-продажу. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

24.12.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній наполягає на тому, що між сторонами укладено саме договір підряду, посилаючись на те, що ціна обладнання включає в себе вартість монтажних та пусконалагоджувальних робіт, крім того, за умовами договору (специфікації № 1 до договору) позивач надає відповідачу (виробнику) для виконання робіт: джерело живлення, фундамент для встановлення обладнання, під`ємно-транспортні засоби (авто-кран). Як зазначає відповідач, з посиланням на ст.853 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем не було надано акту про виявлені недоліки, даний факт свідчить про прийняття позивачем виконання зобов`язань зі сторони відповідача за спірним договором та спростовує обставини невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним правочином. Що стосується факту укладання позивачем договору складського зберігання кукурудзи у зв`язку з невиконанням з боку відповідача своїх зобов`язань, відповідач вважає посилання позивача в цій частині необґрунтованими та такими, що жодним чином не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між вказаними подіями, а тому, на думку відповідача, зазначене ніяким чином не може вплинути на розгляд цієї справи.

В підготовчому засіданні 14.01.2020 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.01.2020.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того, представник відповідача звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд при розгляді справи по суті врахувати заяву свідка від 24.01.2020.

В судовому засіданні 27.01.2020 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відмову в задоволенні клопотання відповідача та залишення без розгляду поданого відповідачем доказу, оскільки заявник не довів поважності причин пропуску строку для подання відповідного доказу.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив наступне.

31.05.2019 між Дочірнім підприємством "Товариство шанувальників природи Козелецького району" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Витязь Індастріал" (відповідач) було укладено договір постачання № 1006/7 (далі договір), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався виготовити і поставити, а позивач сплатити та прийняти обладнання, що детально зазначене у специфікації (п. 1.1 договору).

У розділі 2, 3 договору сторони погодили, що вартість обладнання за даним договором складає суму всіх специфікацій, порядок розрахунків та термін виготовлення обладнання визначаються у специфікації.

Відповідно до п.3.2 договору відповідач зобов`язався за два дні до відвантаження письмово повідомити позивача про готовність відправки обладнання з вказівкою на дату його отримання. Доставка обладнання проводиться силами і за рахунок відповідача, якщо інше не зазначене в специфікації.

Так, на виконання умов договору між сторонами складено та підписано Специфікацію № 1 до договору постачання № 1006/7 від 31.05.2019, за умовами якої відповідач зобов`язався поставити позивачу зерносушарку ЗСШ-9 код УКТЗЕД у кількості 1 шт. на суму 645 000,00грн.

У п.1.1 специфікації № 1 до спірного договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме: позивач зобов`язався здійснити попередню оплату у розмірі 100% протягом трьох банківських днів з моменту підписання цього договору, Специфікації та виставленого відповідачем рахунку.

Термін виготовлення обладнання сторони погодили у п.2 Специфікації № 1 до договору, а саме: відповідач зобов`язався виготовити зерносушарку ЗСШ-9 протягом 40 робочих днів з дня отримання передоплати на розрахунковий рахунок відповідача.

Поставка обладнання здійснюється на умовах DDP, Чернігівська область, Бобрицький район, с. Кобижча, вул. Трипільська (Червонопартизанська), буд. 57 (п.4 Специфікації № 1 до договору).

Відповідно до п.5 Специфікації № 1 до договору ціна обладнання включає вартість монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

Для виконання робіт позивач, за умовами п.5.1 Специфікації № 1 до договору, зобов`язався надати відповідачу джерело живлення, фундамент для встановлення обладнання та під`ємно-транспортні засоби (авто-кран).

Сторони у спірному договорі визначили, що момент передачі права власності на обладнання оформляється накладними. Накладна на обладнання, підписана представниками сторін, свідчить про виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно поставки обладнання за договором та про його отримання позивачем (п.4.2 договору).

Термін дії цього договору встановлюється з моменту підписання до повного виконання сторонами зобов`язань за договором (п.9.1 договору).

14.06.2019 відповідач виставив позивачу рахунок № 1406/7.1 на здійснення оплати зерносушарки ЗСШ-9 на суму 645 000,00грн., який був оплачений позивачем платіжним дорученням № 224 від 19.06.2019, однак у передбачений умовами договору строк (п.2 специфікації № 1 до договору) відповідач обладнання не поставив.

Також судом встановлено, що відповідач 15.07.2019 звернувся до позивача з комерційною пропозицією (вих. № 19/1507/7) про можливість поставити позивачу шнекові транспортери ТШП-150-8 в кількості 2 шт. за ціною 36 000,00грн. за штуку на загальну суму 72 000,00грн.

22.07.2019 відповідач виставив позивачу рахунок на оплату шнекового транспортера пересувного ТШП-150-8 УКТЗЕД 8428 в кількості 2 шт. за ціною 36 000,00грн. за штуку на загальну суму 72 000,00грн.

Позивач оплатив виставлений відповідачем рахунок на загальну суму 72 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 284 від 22.07.2019.

Відповідно до Комерційної пропозиції та рахунку на оплату № 2207/7 від 22.07.2019 відповідач зобов`язався здійснити поставку товару протягом 25 робочих днів на умовах поставки EXW Харків за фактом надходження коштів на його розрахунковий рахунок.

Таким чином, останнім днем поставки відповідачем шнекових транспортерів було 27.08.2019, однак у визначений строк відповідач товар не поставив.

13.09.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію (вих. № 220) з вимогою повернути суму попередньої оплати обладнання в розмірі 645 000,00грн. та повідомив відповідача про відмову від зобов`язання.

Дана претензія була отримана відповідачем 17.09.2019, проте залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

01.10.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією (вих. № 222), в якій зазначив про відмову від договору з вимогою повернути суму попередньої оплати в розмірі 717 000,00грн., з яких 645 000,00грн. сплачених позивачем за договором № 1006/7 від 31.05.2019 та 72 000,00грн. сплачених позивачем на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № 2207/7 від 22.07.2019.

Дана претензія також залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, оплачений позивачем товар не поставив та не повернув кошти, отримані в якості передплати за непоставлений товар, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити, що дані правовідносини виникли на підставі договору № 1006/7 від 31.05.2019, який за своєю правовою природою є договором підряду, та договору, що був укладений сторонами у спрощений спосіб (шляхом направлення комерційної пропозиції та виставлення відповідачем позивачу рахунку на оплату № 2207/7 від 22.07.2019 та факту сплати позивачем відповідного рахунку), який за своєю правовою природою є договором поставки.

Суд звертає увагу на те, що спірний договір № 1006/7 від 31.05.2019 сторони визначили у його назві як договір поставки, та саме на існування правовідносин з постачання посилається позивач у позові, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, однак із предмету даного договору судом вбачається, що він є договором підряду.

Так, як вже було встановлено судом, у п. 1.1 сторонами був визначений предмет договору, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався виготовити і поставити, а позивач сплатити та прийняти обладнання, визначене у специфікації.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Таким чином, оскільки предметом спірного договору сторони передбачили зобов`язання не лише з поставки, а із виготовлення певного обладнання, зазначений договір за своєю правовою природою є договором підряду, а тому до спірних правовідносин, що виникли на підставі договору № 1006/7 від 31.05.2019 суд застосовує норми права, що регулюють підрядні правовідносини.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог діючого законодавства, суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. При здійсненні правосуддя судді повинні дотримуватись Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний перевірити чи здійснюється регулювання встановлених ним дійсних правовідносин сторін наведеними позивачем нормами права та самостійно застосувати норми права, якими регулюються спірні правовідносини, незалежно від посилання на них учасників судового процесу, за винятком випадків, коли це змінює підстави позову (факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків спірного матеріального правовідношення). Самі ж норми матеріального права не є підставами позову.

Посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не є виходом суду за межі позовних вимог, оскільки, застосовуючи інші норми права у спірних правовідносинах, не змінюється підстава позову.

Як вже було встановлено судом, позивач, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 1006/7 від 31.05.2019 та не поставлення у визначений договором строк обладнання, відмовився від договору, шляхом направлення відповідачу письмового повідомлення, в якому також вимагав повернути передплату, зроблену позивачем за відповідним договором, у сумі 645 000,00грн.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України).

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України).

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (ч. 3 ст. 849 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, сторонами за договором № 1006/7 від 31.05.2019 було визначено обов`язок відповідача виготовити на поставити на адресу позивача обладнання (зерносушарку ЗСШ-9) протягом 40 робочих днів з дня отримання передоплати на розрахунковий рахунок відповідача (п.2 Специфікації № 1 до договору).

Оскільки оплату було здійснено позивачем 19.06.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 224 від 19.06.2019 (а.с. 18), та не спростовується самим відповідачем, відповідач повинен був виконати свої зобов`язання за договором № 1006/7 від 31.05.2019 до 15.08.2019 включно.

Доказів того, що відповідач належним чином виконав свої договірні зобов`язання суду надано не було, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Суд не приймає заперечення відповідача про належне виконання останнім умов договору № 1006/7 від 31.05.2019, з посиланням на факт постачання відповідачем 18.09.2019 на адресу позивача обладнання, оскільки останнім днем для виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за спірним договором, як вже було встановлено судом, сторони визначили 15.08.2019 включно.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач у встановлений договором строк свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим, на підставі ст. 849 Цивільного кодексу України, у позивача виникло право відмовитись від спірного договору підряду та вимагати відшкодування збитків, скориставшись яким останній направив відповідачу вимогу від 13.09.2019 № 220 про повернення суми попередньої оплати в розмірі 645 000,00грн. та відмову від зобов`язання. Відповідна вимога була отримана відповідачем 17.09.2019, належні докази чого є в матеріалах справи.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ст. 651 Цивільного кодексу України).

Правовим наслідком розірвання договору, відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, передбачено те, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Таким чином судом встановлено, що 17.09.2019 припинились зобов`язання за договором № 1006/7 від 31.05.2019, внаслідок односторонньої відмови позивача, а тому, суд не приймає заперечення відповідача з посиланням на факт належного виконання останнім своїх договірних зобов`язань та поставки позивачу обладнання 18.09.2019.

Що стосується заперечень відповідача про те, що позивач отримав, однак безпідставно відмовився підписувати первинні документи на обладнання, що було поставлено відповідачем 18.09.2019, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В якості доказів, що підтверджують поставку товару позивачу, відповідач посилається на здійснення відповідачем оплати послуг перевізника, а також на лист перевізника Фізичної особи-підприємця Трофимова О.О. від 21.11.2019, в якому останній повідомив відповідача про прийняття позивачем обладнання та його відмову від підписання видаткової накладної.

Суд не приймає заперечення відповідача, оскільки ані оплата відповідачем послуг перевізника, ані лист перевізника Фізичної особи-підприємця Трофимова О.О. від 21.11.2019 не є належними та допустимими доказами належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по виготовленню та поставці товару, оскільки єдиним належним доказом поставки та факту передачі товару є первинні документи, які підтверджують здійснення господарської операції, а саме видаткова накладна, підписана обома сторонами. Без підписання відповідних документів у перевізника були відсутні підстави для передачі обладнання.

Крім того, лист від 21.11.2019 складено перевізником в односторонньому порядку, відповідачем інших доказів, що могли б підтвердити факти, викладені у зазначеному вище листі, суду не надано. В матеріалах справи такі докази також відсутні.

Доказів звернення відповідача до позивача з претензією щодо відмови позивача підписати видаткову накладну, відповідач суду не надав, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Що стосується посилання відповідача на показання свідка ОСОБА_1 як на доказ, що підтверджує факт отримання позивачем товару, то відповідний документ не був прийнятий судом до розгляду як доказ, оскільки відповідач пропустив процесуальний строк для його подання. Однак суд вважає за необхідне відзначити, що за приписами ч.3 ст.87 Господарського процесуального кодексу України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Так, відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відомості про господарську операцію містяться в первинних документах.

Суд зазначає, що первинними документами, які можуть підтвердити факт отримання позивачем товару, можуть бути такі документи, зокрема, як видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт, тощо.

Відповідачем жодного належного доказу, який міг би засвідчити факт отримання позивачем обладнання суду не надав, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Надана відповідачем до матеріалів справи видаткова накладна № 94 від 18.09.2019 на поставку Зерносушарки ЗСШ-9 на суму 645 000,00грн. не є належним доказом отримання позивачем товару, оскільки останнім не підписана.

Позивач, факт прибуття 18.09.2019 на територію Дочірнього підприємства "Товариство шанувальників природи Козелецького району" автомобілів відповідача не заперечує, при цьому зазначив, що даний товар не відповідав умовам специфікації № 1 до спірного договору, у зв`язку з чим позивач відмовився від його прийняття та жодних актів приймання та видаткових накладних не підписував.

Дані обставини відповідачем також не спростовані, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що поставка товару, на який посилається відповідач, була здійснена ним вже після відмови позивача від договору та отримання вимоги про повернення суми попередньої оплати, тобто припинення договірних зобов`язань.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором № 1006/7 від 31.05.2019 належним чином не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи викладене та у зв`язку із тим, що судом встановлено факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 1006/7 від 31.05.2019 та факт припинення дії відповідного договору, суд дійшов висновку, що кошти, що були отримані відповідачем в якості передплати за цим договором отримали статус безпідставно набутого майна з моменту припинення дії спірного договору, яке підлягає поверненню позивачу.

Аналогічних правових висновків щодо можливість стягнення з відповідача на користь позивача коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у Постановах від 15.02.2019 у справі №910/21154/17, від 10.05.2018 у справі №916/1591/17, від 11.11.2018 у справі №910/13332/17 та від 14.06.2018 у справі №912/2709/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми попередньої оплати в розмірі 645 000,00грн., зробленої позивачем за договором № 1006/7 від 31.05.2019.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів в розмірі 3% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 2 863,00грн., нарахованих позивачем за договором № 1006/7 від 31.05.2019, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Підставою для нарахування відповідачу процентів за користування чужими грошовими коштами позивач визначив ч.3 ст.693 Цивільного кодексу України, яка регулює правовідносини у сфері купівлі-продажу та не може бути застосована до підрядних правовідносин.

Що стосується загальної норми права, що встановлює право кредитора вимагати від боржника сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, то, відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України, розмір відповідних процентів повинен встановлюватися договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що умовами укладеного між сторонами спірного договору підряду розмір процентів за користування чужими грошовими коштами визначений не був, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для їх нарахування.

Враховуючи викладене, суд в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів, нарахованих за користування чужими грошовими коштами за договором № 1006/7 від 31.05.2019, в сумі 2 863,00грн. вважає за необхідне відмовити.

Також позивач за неналежне виконання відповідачем умов договору № 1006/7 від 31.05.2019 просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 31 861,23грн, за період з 16.08.2019 по 09.10.2019, нараховану на суму попередньої оплати в розмірі 645 000,00грн.

Розглянувши позовні вимоги в цій частині, суд дійшов висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ч.1 ст.199 Господарського кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

У п.7.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання термінів виготовлення обладнання відповідач зобов`язався сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

На підставі зазначеного, позивач за період з 16.08.2019 по 09.10.2019 нарахував відповідачу пеню в розмірі 31 861,23грн.

Як вже було встановлено судом, позивач на підставі ч.2 ст.849 Цивільного кодексу України відмовився від договору, про що повідомив відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Оскільки, як вже було встановлено судом, позивач, скориставшись своїм правом відмовився від договору, він припинив свою дію та, відповідно, зобов`язання сторін припинились 17.09.2019. Одним із наслідків цього стала також втрата позивачем права на нарахування штрафних санкцій з моменту припинення договору.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на нарахування пені за неналежне виконання зобов`язань за договором № 1006/7 від 31.05.2019 за період з 16.08.2019 по 16.09.2019. Здійснивши перерахунок пені за вказаний період, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 19 031,92грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача 72 000,00грн. попередньої оплати, а також нарахованих на цю суму 2 751,78грн. пені та 249,00грн. процентів в розмірі 3% річних за користування чужими грошовими коштами, суд зазначає наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на досягнення з відповідачем домовленості на поставку позивачу протягом 25 робочих днів шнекового транспортера ТШП-150-8 в кількості 2 шт. на загальну суму 72 000,00грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № 2207/7 від 22.07.2019 позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 72 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 284 від 22.07.2019, проте товар відповідачем поставлений не був.

За приписами ч.1 ст.202, ст.205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано учасниками справи, що будь-яких договорів у формі єдиного документу сторонами не складалося.

Визначаючи правову природу відносин, що склалися між Дочірнім підприємством "Товариство шанувальників природи Козелецького району" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Витязь Індастріал", виходячи з аналізу положень ст.ст.174, 181 Господарського кодексу України та ст.ст.202, 205, 626, 627, 638, 639 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що між сторонами у спрощений спосіб було укладено договір поставки.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 Господарського кодексу України).

В силу приписів ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст.664 Цивільного кодексу України).

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, оплачений товар у строк, визначений у Комерційній пропозиції, позивачу не поставив.

В матеріалах справи відсутні первинні документи, що підтверджують факт поставки позивачу шнекового транспортера ТШП-150-8 в кількості 2 шт. на загальну суму 72 000,00грн.

Частиною 2 ст.693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Суд зазначає, що правова природа попередньої оплати внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором - не змінюється і залишається такою доти, поки сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми. Обумовлені законом підстави для зміни правової природи перерахованих покупцем (позивачем) коштів, внаслідок не поставки відповідачем товару, - не настали, що тягне за собою правові наслідки, обумовлені ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку що позивач має право вимагати повернення зробленої ним на користь відповідача передплати за договором, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, товар за договором не поставив.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач поставив позивачу товар, за який було проведено попередню оплату, а також відсутні докази повернення суми попередньої оплати.

З огляду на встановлені факти та враховуючи те, що відповідач не поставив позивачу товар, не повернув сплачену позивачем суму попередньої оплати в розмірі 72 000,00грн., суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 2 751,78грн. та 249,00грн. процентів у розмірі 3% річних за користування чужими грошовими коштами, нарахованих позивачем за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором поставки, укладеним у спрощений спосіб, суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, відповідно до норм діючого законодавства, пеня поділяється на законну (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами у договорі).

Крім того, порядок та правові підстави нарахування процентів на суму попередньої оплати врегульовано ч.3 ст.693 Цивільного кодексу України, відповідно до якої на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Суд зазначає, що стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену ч.3 ст.693 Цивільного кодексу України

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 Цивільного кодексу України).

Доказів того, що сторонами за договором, укладеним у спрощений спосіб, було передбачено розмір і порядок нарахування пені та процентів за користування чужими грошовими коштами за несвоєчасну поставку товару, суду надано не було, в матеріалах справи відповідні докази також відступні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 2 751,78грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами на суму 249,00грн., нарахованих за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Витязь Індастріал" (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120Ж, ) на користь Дочірнього підприємства "Товариство шанувальників природи Козелецького району" (17411, Чернігівська область, Бобровицький район, с. Кобижча, вул. Трипільська, 57, ) - 717 000,00грн. попередньої оплати, 19 031,92грн. пені, 11 040,48 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 112,00грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 15 581,09грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду або через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено "06" лютого 2020 р.

Суддя Т.А. Лавренюк