ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3845/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Національного аерокосмічного університету ім. Н.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" м. Харків
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 3013835,70 грн.
за участю :

представника позивача - Цимбалістий В.А., на підставі ордеру від 28.01.2019 року, договору про надання правової допомоги від 28.01.2019 року, додаткової угоди № 1 від 27.12.2019 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 07.09.2017 року;

представника відповідача - Ващенко Т.Д., за довіреністю № 40-6218/79 від 26.12.2019 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 31.01.2018 року.

ВСТАНОВИВ:

Національний аерокосмічний університет ім. Н.Є. Жуковського звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення заборгованості за договором № 1/10/02853 від 15.09.2001 року у розмірі 3013835,70 грн. з яких 1351156,21 грн. основний борг, 1264563,52 грн. пені, 296085,24 грн. інфляційних втрат та 102030,73 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 16.12.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2019 року продовжено строку підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання у справі відкладено на 27.01.2020 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.01.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 10.02.2020 року.

Представник позивача в судовому засіданні 10.02.2020 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання теплової енергії, судові витрати просив суд покласти на відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.02.2020 року зазначив про часткову сплату основного боргу в сумі 400000,00 грн. та визнав позовні вимоги в частині основного боргу в сумі 951156,21 грн., 3% річних в сумі 102030,73 грн. та інфляційних втрат в сумі 296085,24 грн., позовні вимоги в частині стягнення пені визнав у розмірі 233819,80 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників учасників справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

15.09.2011 року між Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» (Енергопостачальна компанія, позивач) та Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (Споживач, відповідач) було укладено Договір про постачання теплової енергії №1/10/02853 (далі - Договір).

Відповідно до Розділу 1. Договору за цим Договором Енергопостачальна компанія бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в термін, передбачений цим договором.

Пунктом 1 Додаткової угоди №1/3 від 17.12.2007 назву Договору прийнято у наступній редакції «про постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання». Пунктом 2 Додаткової угоди №1/3 від 17.12.2007 Розділ 1 «Предмет договору» викладено в наступній редакції: «За цим договором Енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання поставити Споживачеві через приєднану теплову мережу для потреб централізованого теплопостачання теплову енергію в гарячій воді, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за тарифами погодженими згідно чинного законодавства в терміни, передбачені цим договором. Обидві сторони зобов`язуються керуватися Правилам користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ України від 01.10.2007 №1198.».

Відповідно до п. 6.1 Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.2 Договору).

Додатковою угодою №1 від 01.10.2005 п. 6.4 Договору викладено в наступній редакції «Якщо Споживач розраховується за показаннями приладів обліку, остаточний розрахунок проводиться до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим».

Як свідчать матеріали справи, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором та поставив Відповідачу теплову енергію в повному обсязі відповідно до нормативної потужності систем опалення субспоживачив з жовтня 2016 року на суму 5 842 759,41 грн, що підтверджується Актами виконаних робіт по відпуску теплової енергії:

- Акт № 10 від 31.10.2016 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 166 468,35 грн.

- Акт № 11 від 30.11.2016 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 350 176,97 грн.

- Акт № 12 від 31.12.2016 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 446 952,61 грн.

- Акт № 1 від 31.01.2017 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 479 574,44 грн.

- Акт № 2 від 28.02.2017 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 420 994,37 грн.

- Акт № 3 від 31.03.2017 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 300 503,99 грн.

- Акт № 4 від 30.04.2017 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 10 479,52 грн.

- Акт № 10 від 31.10.2017 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 121 452,21 грн.

- Акт № 11 від 30.11.2017 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 343 307,43 грн.

- Акт № 12 від 31.12.2017 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 376 479,65 грн.

- Акт № 1 від 31.01.2018 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 435 540,74 грн.

- Акт № 2 від 28.02.2018 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 426 302,41 грн.

- Акт № 3 від 31.03.2018 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 448 851,68 грн.

- Акт № 4 від 30.04.2018 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 102 660,55 грн.

- Акт № 10 від 31.10.2018 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 79 679,06 грн.

- Акт № 11 від 30.11.2018 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 396 863,17 грн.

- Акт № 12 від 31.12.2018 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 416 379,28 грн.

- Акт № 1 від 31.01.2019 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму на суму 406 675,69 грн.

- Акт № 2 від 28.02.2019 року виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 року на суму 291838,43 грн.

- Акт № 3 від 31.03.2019 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 267 697,61 грн.

- Акт № 4 від 30.04.2019 виконаних робіт по відпуску теплової енергії до Договору № 1/10/02853 від 15.09.2001 на суму 70 526,58 грн.

Однак, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі розрахувався за поставлену з жовтня 2016 року теплову енергію і лише в сумі 5 008 248,53 грн., у зв`язку з чим станом на 20.11.2019 року за розрахунком позивача заборгованість відповідача склала 1 351 156,21 грн. (враховуючи, що вищевказана сума оплати була частково направлена на погашення заборгованості, яка малася на жовтень 2016 року в розмірі 841 751,47 грн).

15.11.2018 Позивачем було направлено відповідачу Претензію № 38-25/1601 про сплату заборгованості за Договором про постачання теплової енергії №1/10/02853 від 15.09.2001 у розмірі 1 051 175,45 грн.

29.11.2018 «Харківські теплові мережі» направило в адресу позивача лист №61-5509 «Про розрахунки за теплову енергію», яким повністю визнало заборгованість перед Позивачем за спожиту теплову енергію та надало графік погашення заборгованості по Договору за яким мало погасити заборгованість до кінця 2018 року.

Однак, як зазначає позивач, відповідач не дотримався взятих на себе зобов`язань з погашення заборгованості відповідно до наданого графіку.

21.12.2018 Позивачем повторно було направлено відповідачу Претензію № 38-25/1829 про сплату заборгованості за Договором про постачання теплової енергії №1/10/02853 від 15.09.2001 у розмірі 1 448 038,62 грн (з урахуванням поставленої теплової енергії за листопад та грудень 2018 року).

Проте, КП «Харківські теплові мережі» тільки частково погасило заборгованість в розмірі 500 000,00 грн., що підтверджується реєстром банківських документів (а.с. 69)

01.03.2019 позивач направив відповідачу Претензію № 38-25/345 про сплату заборгованості за Договором про постачання теплової енергії №1/10/02853 від 15.09.2001 у розмірі 1 771 093,59 грн (з урахуванням поставленої теплової енергії за січень та лютий 2018 року).

В свою чергу, як вказує позивач, КП «Харківські теплові мережі» не погасило заборгованість.

01.04.2019 КП «Харківські теплові мережі» направило в адресу позивача лист №40-1467, яким відповідач вказав про погашення заборгованості за першої фінансової можливості.

Як вбачається з матеріалів справи, за квітень-травень 2019 року відповідач погасив заборгованість лише частково на суму 1 150 000,00 грн., що підтверджується реєстром банківських документів (а.с. 70-75).

11.10.2019 року позивач направив відповідачу Претензію № 38-14/1420 про сплату заборгованості за Договором про постачання теплової енергії №1/10/02853 від 15.09.2001 у розмірі 1 351 156,21 грн. (з урахуванням поставленої теплової енергії за березень та квітень 2019 року).

В той час, як зазначає позивач, станом на дату подання позову, відповідач заборгованості за отриману теплову енергію не погасив, що й стало підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом.

Відповідач у відзиві на позов визнав позовні вимоги частково, зазначив про часткову сплату основного боргу, визнав позовні вимоги в частині основного боргу в сумі 951156,21 грн., в частині стягнення 3% річних в розмірі 102030,73 грн., інфляційних втрат в сумі 296085,24 грн. та пені в сумі 233819,80 грн. Також відповідач у відзиві зазначив про часткову сплату основного боргу в розмірі 400000,00 грн., на підтвердження чого було надано копії платіжних доручень та заперечував проти стягнення пені у розмірі, заявленому позивачем, оскільки останнім здійснено розрахунок пені, без урахування положень ЗУ «про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», яким обмежено нарахування пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі, відповідачем було частково погашено основну заборгованість у розмірі 400000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученнями: № 15190 від 29.11.2019 року на суму 100000,00 грн., № 15242 від 02.12.2019 року на суму 50000,00 грн.; № 16526 від 21.12.2019 року на суму 50000,00 грн., № 16772 від 24.12.2019 року на суму 150000,00 грн., № 477 від 16.01.2020 року на суму 50000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що частину основного боргу у розмірі 400000,00 грн. було сплачено відповідачем після подачі позову та відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що провадження у цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо стягнення основного боргу у розмірі 951156,21 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з умов, укладеного між сторонами договору , останній є договором про постачання теплової енергії (про постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання).

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Зазначений Закон не передбачає безоплатного споживання теплової енергії та зобов`язує споживачів здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач визнав наявність заборгованості у розмірі 951156,21 грн., доказів сплати вказаної заборгованості не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1/10/02853 від 15.09.2001 року у розмірі 951156,21 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 102030,73 грн. 3% річних та 296085,24 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання та враховуючи визнання відповідачем позову в цій частині, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 102030,73грн. та інфляційних втрат в сумі 296085,24 грн. заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 1264563,52 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2.3 п. 7.2 договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію, а саме сплачує пеню у розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» обмежено нарахування пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

У постанові Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №914/1126/14 викладений наступний правовий висновок: "Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція щодо розміру обчислення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України є сталою та зокрема викладена в постановах Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі № 25/187 та від 07.11.2011 у справі № 5002-2/5109-2010."

Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України також викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Здійснивши перерахунок пені, здійснений позивачем з урахуванням вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що розмір пені перевищує подвійну облікову ставку НБУ та сума пені, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 233819,81 грн. за період з 15.05.2019 року по 15.11.2019 року (з урахуванням часткових проплат відповідача).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 233819,81 грн.

В частині стягнення пені в сумі 1030743,71 грн. суд відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю нарахування.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України, суд в разі закриття провадження у справі вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для частково закриття провадження була сплата відповідачем частини основного боргу у розмірі 400000,00 грн. після подачі позов та відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що даний спір виник через неправильні дії відповідача, а саме несвоєчасну оплату поставленої позивачем теплової енергії, суд вважає за необхідне витрати зі сплати судового збору в частині закриття провадження у справі покласти на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 23746,38 грн. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193, 275 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 231, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Закрити провадження у справі № 922/3845/19 в частині стягнення 400000,00 грн. основного боргу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ) на користь Національного аерокосмічного університету ім. Н.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" м. Харків (61070, м. Харків, вул. Чкалова, 17, ) 951156,21 грн. основного боргу, 296085,24 грн. інфляційних втрат, 102030,73 грн. 3% річних, 233819,81 грн. пені та 23746,38 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач Національний аерокосмічний університет ім. Н.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" м. Харків (61070, м. Харків, вул. Чкалова, 17 ,);

Відповідач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", м. Харків (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, );

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "11" лютого 2020 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/3845/19