СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2020 р. Справа № 8/568

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю:

апелянта-ОСОБА_1.- на підставі паспорта серії НОМЕР_1 від 06.06.1997р.

арбітражного керуючого-Гостік Е.В.-на підставі довіреності №2/с від 10.10.2019р.

від інших учасників справи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№ 3652) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 у справі №8/568 (суддя Іванко Л.А., постановлену в м.Полтава, час постановлення ухвали - 11:55, дата складення повного тексту - 13.11.2019)

за заявою ОСОБА_1 , м. Полтава,

до боржника Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Знамя", м.Полтава,

про визнання кредиторських вимог в межах справи № 8/568

за заявою Відкритого акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м.Полтава

до Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Знамя", м.Полтава

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.12.2001 року порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Знамя".

Постановою господарського суду від 25.05.2016 року ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Несвіта В.І.

З метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" 26.05.2016 року здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

В ході ліквідаційної процедури ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" на адресу господарського суду надійшли заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника, а саме:

- заява (вх. №1736/19 від 21.08.2019) з кредиторськими вимогами в розмірі 421046,59 грн.;

- заява (вх. №1739/19 від 23.08.2019) з кредиторськими вимогами в розмірі 464704,55 грн.;

- заява (вх. №1753/19 від 27.08.2019) з кредиторськими вимогами в розмірі 165036,01 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 визнано грошові вимоги ОСОБА_1 в сумі 1050786,41 грн, з яких: 441114,56 грн заборгованість із заробітної плати на день звільнення - вимоги першої черги та 609671,85 грн (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсація) - вимоги четвертої черги. Зобов`язано ліквідатора Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Знамя" Несвіта Володимира Івановича включити визнані вимоги ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів банкрута.

Ухвала суду з посиланням на положення статей 47,116,117 Кодексу законів про працю України, мотивована тим, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, а саме, в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівникам вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про оплату праці" встановлена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Суд першої інстанції вказав, що компенсація у праві - є формою фінансового відшкодування збитків за порушення прав. Тобто, це є збитки, а не основна заробітна плата, термін якої визначено ст.1 Закону України "Про оплату праці", а структура заробітної плати встановлена ст.2 Закону України "Про оплату праці".

ОСОБА_1 з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 у справі №8/568 у частині віднесення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені - до вимог четвертої черги. Постановити нову ухвалу про віднесення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені до вимог першої черги, решту ухвали Господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 по справі №8/568 залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що господарський суд Полтавської області під час ухвалення оскаржуваної ухвали не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи. ОСОБА_1 не згоден з оскаржуваною ухвалою в частині віднесення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації - до вимог четвертої черги кредиторів та вважає цю частину ухвали такою, що порушує його законні права та інтереси.

Зокрема, у судовому засіданні, апелянт пояснив, що в прохальній частині апеляційної скарги просив суд скасувати оскаржувану ухвалу у частині віднесення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак не вказав, що просить суд віднести до першої черги також і компенсаційні втрати. З урахуванням викладеного, апелянт наголосив на тому що не погоджується з ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 в частині віднесення грошових вимог в сумі 609671,85 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсація) до четвертої черги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху на підставі ч.2 ст.260 ГПК України, а саме: за відсутності доказів направлення копії апеляційної скарги з доданими до неї документами учасникам у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2019р. відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду на 21.01.2020р.

17.01.2020р. арбітражним керуючим Несвіт В.І. подав до апеляційного господарського суду клопотання (вх.№436), в якому просив перенести розгляд заявлених кредиторських вимог по справі №8/568, на іншу дату.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення заявленого клопотання арбітражний керуючий посилався на те, що для участі у судовому засіданні необхідна достатня кількість часу для підготовки обґрунтованого заперечення на вищевказані заяви.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року відкладено справу на 04.02.2020 року.

03.02.2020р. на електрону адресу Східного апеляційного господарського суду арбітражним керуючим Несвіт В.І. було надіслано відзив (вх. 1007). Ухвалою суду від 23.12.2019р. учасникам справи був встановлений строк до 09.01.2020р. включно, протягом якого вони мають подати відзиви на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 ст.263 ГПК України. Виходячи з цього судова колегія залишає відзив арбітражного керуючого без розгляду у зв`язку з тим, що він був наданий з пропуском строку.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 04.02.2020 року апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 року по справі №8/568 - у частині віднесення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та компенсації до вимог четвертої черги та ухвалити нову ухвалу про віднесення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до вимог першої черги, а решту ухвали залишити без змін.

Представник арбітражного керуючого Гостік Е.В. просив суд залишити ухвалу господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 - без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.12.2001 року порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Знамя".

Постановою господарського суду від 25.05.2016 року ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Несвіта В.

26.05.2016 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України здійснено оприлюднення повідомлення про визнання ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на Полтавському заводі «Знамя» з 04.03.2013 року на посаді констролера ВВО, 04.11.2013 року переведений на посаду заступника начальника ВВО, 11.12.2013 року переведений на посаду начальника Відділу воєнізованої охорони та 29.07.2016 року звільнений з даної посади, що підтверджується записом у трудовій книжці.

На день звільнення, ОСОБА_1 нарахована але не виплачена заробітна плата за період з 04.03.2013 року по 29.07.2016 року в сумі 115282,21 грн., що підтверджується довідкою ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" (вих.№ 14-86 від 12.08.2019 року).

З 02.08.2016 року по 22.05.2018 року ОСОБА_1 працював на Полтавському заводі "Знамя" на посаді начальника ВВО, що підтверджується записом у трудовій книжці.

На день звільнення, ОСОБА_1 нарахована але не виплачена заробітна плата за період з 01.08.2016 року по 22.05.2018 року в сумі 207149,31 грн., що підтверджується довідкою ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" (вих.№ 14-87 від 12.08.2019 року).

З 04.09.2018 року ОСОБА_1 працював на Полтавському заводі "Знамя" на посаді начальника Відділу воєнізованої охорони та 03.06.2019 року звільнений з посади, що підтверджується записом в трудовій книжці.

На день звільнення, ОСОБА_1 нарахована але не виплачена заробітна плата за період з 04.09.2018 року по 03.06.2019 року в сумі 118683,04 грн., що підтверджується довідкою ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" (вих.№ 14-88 від 12.08.2019 року).

Таким чином, заборгованість ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" перед ОСОБА_1 із виплати заробітної плати складає 441114,56 грн.

В ході ліквідаційної процедури ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" на адресу господарського суду надійшли заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника, а саме:

- заява (вх. №1736/19 від 21.08.2019) з кредиторськими вимогами в розмірі 421046,59 грн.;

- заява (вх. №1739/19 від 23.08.2019) з кредиторськими вимогами в розмірі 464704,55 грн.;

- заява (вх. №1753/19 від 27.08.2019) з кредиторськими вимогами в розмірі 165036,01 грн.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Ухвалою господарського суду від 29.08.2019 року прийнято заяви ОСОБА_1 до боржника, об`єднано та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Заявник просить визнати заявлені ним поточні грошові вимоги до боржника в повному обсязі.

Ліквідатор, заявлені поточні кредиторські вимоги ОСОБА_1 визнає частково, в сумі 441114,56 грн., що складає заборгованість по заробітній платі на день звільнення. Вимоги в розмірі 609671,85 грн., що становить середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсація - ліквідатором не визнаються.

При звільненні ОСОБА_1 не була виплачена належна йому від ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" заробітна плата.

Зважаючи на те, що ДП "ВО "Знамя" не здійснено повний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні, останнім заявлено вимоги, які складають:

- 77917,13 грн. - сума компенсації за невиплачену заробітну плату у зв"язку з порушенням строків її виплати, з урахуванням індексу інфляції (період з 04.03.2013 року по 29.07.2016 року), 205071,51 грн. - сума компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати з 27.07.2016 року по 20.08.2019 року, 22775,74 грн. - компенсація заборгованості за час затримки виплати середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції за період з 27.07.2016 року по 20.08.2019 року;

- 37737,62 грн. - сума компенсації за невиплачену заробітну плату у зв"язку з порушенням строків її виплати, з урахуванням індексу інфляції (період з 01.08.2016 року по 22.05.2018 року), 213813,06 грн. - сума компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати з 22.05.2018 року по 22.08.2019 року, 6004,56 грн. - компенсація заборгованості за час затримки виплати середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції за період з 22.05.2018 року по 22.08.2019 року;

- 2417,97 грн. - сума компенсації за невиплачену заробітну плату у зв"язку з порушенням строків її виплати, з урахуванням індексу інфляції (період з 04.09.2018 року по 03.06.2019 року), 43935 грн. - сума компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати з 03.06.2019 року по 27.08.2019 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 визнано грошові вимоги ОСОБА_1 в сумі 1050786,41 грн, з яких: 441114,56 грн заборгованість із заробітної плати на день звільнення - вимоги першої черги та 609671,85 грн (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсація) - вимоги четвертої черги. Зобов`язано ліквідатора Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Знамя" Несвіта Володимира Івановича включити визнані вимоги ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів банкрута.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт - ОСОБА_1 оскаржує ухвалу господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 лише у частині віднесення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та компенсації до вимог четвертої черги.

Таким чином, судова колегія переглядає оскаржувану ухвалу в межах вимог і доводів апеляційної скарги, а саме в частині віднесення 609671,85 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсація) до вимог четвертої черги.

21.10.2019 року набрав чинності Кодекс України з питань банкрутства, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, при звільнені з ДП "Виробниче об`єднання "Знамя" ОСОБА_1 не була виплачена належна йому заробітна плата.

У відповідності зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 зі змінами, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про оплату праці" встановлена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Компенсація у праві - є формою фінансового відшкодування збитків за порушення прав.

Тобто, це є збитки, а не основна заробітна плата, термін якої визначено ст.1 Закону України "Про оплату праці", а структура заробітної плати встановлена ст.2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Вказані норми права не свідчать про належність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до структури заробітної плати.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія судів наголошує на тому, що згідно приписів ст.47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме, в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівникам вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.

Статтею 95 Кодексу законів про працю України та статтею 34 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Розрахунок проіндексованої втрати частини заробітної плати здійснюється у відповідності з вимогами, викладеними у ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", згідно якої сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за яким виплачується доход, до уваги не береться).

Колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушеням строків її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та компенсації за втрату середнього заробітку у зв`язку з порушенням строків його виплати не відносяться до заробітної плати та не підлягають задоволенню в першу чергу.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта в частині віднесення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації до вимог першої черги кредиторів та вважає їх таким, що ґрунтуються на вільному тлумаченні норм законодавства.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, про віднесення суми 609671,85 грн (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсація) до вимог четвертої черги.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування ухвали суду, постановленої з дотриманням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 05.11.2019 у справі №8/568 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 у справі №8/568 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.02.2020

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко