РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.02.2020Справа № 910/16874/19
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДПРОКАТ-УКРАЇНА» (04073, м.Київ, вул. Куренівська 18, офіс 7-Б, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГРУПА «ОЛІМП» (03194, м. Київ, бульвар Кольцова, буд. 14-Д, офіс 610, )

про стягнення 57 950,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДПРОКАТ-УКРАЇНА» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГРУПА «ОЛІМП» про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 11 140, 00 грн, вартості за неповернутий з тимчасового користування товар у розмірі 12 670, 00 грн, пені у розмірі 32 280,00 грн та вартість послуг доставки обладнання у розмірі 1 860, 00 грн за договором оренди № А0056977 від 07.05.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань за договором оренди № А00056977 від 07.05.2019, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Проте відповідач - ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ГРУПА «ОЛІМП» у визначений судом строк відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 05.12.2019 про відкриття провадження у справі № 910/16874/19 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03194, м. Київ, бульвар Кольцова, буд. 14-Д, офіс 610.

Проте поштовий конверт із копією зазначеної ухвали було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ГРУПА «ОЛІМП».

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 05 грудня 2019 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2019 року між ТОВ "БУДПРОКАТ-УКРАІНА" (орендодавець) та ТОВ "БУДІВЕЛЬНА ГРУПА "ОЛІМП" (орендар) було укладено договір оренди № А00056977 (далі - договір), за умовами якого орендодавець (позивач) передає, а орендар (відповідач) приймає у тимчасове платне користування будівельне та інше обладнання, яке є об`єктом власності орендодавця. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності, дотримуючись вимог законодавства України т зобов`язується повернути обладнання на визначених договором умовах.

Відповідно до п.1.2 договору, найменування обладнання, його комплектація, заставна вартість, ціна оренди, мінімальний строк оренди вказуються у відповідному додатку та акті передачі обладнання в тимчасове користування до цього договору, які є невід`ємною частиною договору.

Сторони у п.2.1 договору узгодили, що орендна плата розраховується на підставі розцінок орендодавця з розрахунку за одну добу й вказується у відповідному додатку до цього договору, який є невід`ємною частиною договору. Орендна плата розраховується орендодавцем і підлягає оплаті орендарем з дати підписання акту прийому-передачі обладнання в оренду та до дати підписання акту здачі-прийому (повернення з тимчасового користування) обладнання з оренди.

Згідно з п.3.1. договору орендар проводить передоплату за оренду обладнання у розмірі 100% на підставі відповідного додатку до договору або рахунку, виставленого орендодавцем не пізніше дати передачі обладнання в оренду.

Відповідно до п.4.1 договору, початок перебігу строку оренди кожної одиниці обладнання, зазначеного у відповідному додатку до цього договору, з який нараховується орендна плата, відраховується з дати передачі обладнання за Актом передачі обладнання в тимчасове платне користування.

Мінімальний строк оренди обладнання зазначається сторонами у відповідному додатку/Акті передачі обладнання в тимчасове користування до цього договору. Якщо строк фактичного користування обладнанням орендарем склав менше мінімального строку зазначеного у додатку, вважається, що обладнання було орендоване на мінімальний строк і орендна плата в такому випадку підлягає сплаті не менше ніж за мінімальний строк(п.4.2 договору).

У п.4.3 договору визначено, що термін оренди обладнання розраховується як різниця між датою приймання обладнання з оренди й датою передачі обладнання в оренду, за умови 100% повернення обладнання в технічно справному й незабрудненому стані. У випадку часткового повернення обладнання, орендодавець нараховує орендну плату згідно своїх розцінок за неповернуте обладнання або його частину.

Відповідно до п. 8.1. договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами обов`язків за даним договором.

На виконання умов договору 21.05.2019 сторонами було підписано Акт передачі обладнання у тимчасове користування (Додаток № 1 до договору оренди обладнання № А00056977 від 07.05.2019), відповідно до якого позивач передав відповідачу в оренду обладнання: Риштування рамні у складі 1 комплект, вартістю 220,00 грн/добу, вартість обладнання у зазначеній комплектації: 158 500,00 грн, час початку оренди: 21.05.2019, гарантійний платіж - 5000 грн, мінімальний строк оренди - 14 діб, місцезнаходження обладнання: Липківського (Урицького), 38.

20.05.2019 орендар платіжним дорученням № 327 здійснив оплату за оренду у сумі 3080,00 грн та платіжним дорученням № 328 перерахував на користь орендаря 5000,00 грн гарантійного платежу.

В подальшому, 22.07.2019 орендар також перерахував на користь орендаря кошти у сумі 5000,00 грн в рахунок оплати оренди за договором № А00056977 від 07.05.2019.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач (орендодавець) у позовній заяві зазначив, що після закінчення строку оренди обладнання, зазначеного в Акті передачі обладнання в тимчасове користування від 21.05.2019, відповідач продовжував користуватись обладнанням та здійснював оплату орендної плати за користування майном, 19.08.2019 та 13.09.2019 частину майна повернув з оренди, про що орендодавцем складені акти приймання-передачі майна з оренди із зазначенням виявленої некомплектності обладнання.

Позивач стверджує, що відповідачу акти надавались для підписання, проте примірники підписаних актів орендар не повернув.

За користування обладнанням з моменту підписання акту від 21.05.2019 до дати складання актів повернення обладнання з оренди позивачем заявлено до стягнення 11 140,00 грн орендної плати, враховуючи попередні оплати та гарантійний платіж, а також 12 670,00 грн вартості неповерненого з тимчасового користування обладнання за актом від 21.05.2019, 32280,00 грн неустойки за прострочення повернення обладнання з тимчасового користування після закінчення строку оренди обладнання (14 діб з 21.05.2019 по 04.06.2019) за період з 18.06.2019 по 13.09.2019 відповідно до п.7.2 договору, 1860,00 грн відшкодування вартості послуг доставки обладнання з оренди.

Проаналізувавши матеріали справи, норми чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оцінивши надані докази та доводи позивача, судом встановлено наступне.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 760 ЦК України встановлено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду обладнання та прийняття його відповідачем у користування, про що сторонами 21.05.2019 підписано Акт передачі обладнання у тимчасове користування (Додаток № 1 до договору).

У відповідності до зазначеного Акту, позивач передав відповідачу в оренду обладнання: Риштування рамні у складі 1 комплект, вартістю 220,00 грн/добу, вартість обладнання у зазначеній комплектації: 158 500,00 грн, час початку оренди: 21.05.2019, гарантійний платіж - 5000 грн, мінімальний строк оренди - 14 діб, місцезнаходження обладнання: Липківського (Урицького), 38.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Сторони у п.2.1 договору узгодили, що орендна плата розраховується на підставі розцінок орендодавця з розрахунку за одну добу й вказується у відповідному додатку до цього договору, який є невід`ємною частиною договору. Орендна плата розраховується орендодавцем і підлягає оплаті орендарем з дати підписання акту прийому-передачі обладнання в оренду та до дати підписання акту здачі-прийому (повернення з тимчасового користування) обладнання з оренди.

Згідно з п.3.1. договору орендар проводить передоплату за оренду обладнання у розмірі 100% на підставі відповідного додатку до договору або рахунку, виставленого орендодавцем не пізніше дати передачі обладнання в оренду.

20.05.2019 ТОВ «Будівельна група «Олімп» платіжним дорученням № 327 здійснило оплату за оренду у сумі 3080,00 грн та платіжним дорученням № 328 перерахувало на користь орендаря 5000,00 грн гарантійного платежу.

В подальшому, 22.07.2019 орендар також перерахував на користь орендаря кошти у сумі 5000,00 грн в рахунок оплати оренди за договором № А00056977 від 07.05.2019.

Зі змісту позовної заяви ТОВ «Будпрокат-Україна» випливає, що, на його думку, строк оренди встановлено у Додатку №1 до договору (Акті передачі обладнання у тимчасове користування від 21.05.2019) і становить 14 днів.

Дане твердження господарський суд оцінює критично, оскільки зазначеним Актом від 21.05.2019 сторони узгодили мінімальний строк оренди - 14 діб, а не граничний строк повернення майна з оренди. Тобто, оренда на підставі договору і додатку № 1 до нього, могла бути за тривалістю не меншою, ніж 14 діб.

З аналізу положень п.4.1-4.4 договору та змісту Акту передачі обладнання у тимчасове користування від 21.05.2019, судом встановлено, що сторонами у договорі не визначено строк оренди обладнання, після закінчення якого у відповідача виникає зобов`язання повернути обладнання з оренди за Актом.

Зокрема, відповідно до п.4.3 договору визначено, що термін оренди обладнання розраховується як різниця між датою приймання обладнання з оренди й датою передачі обладнання в оренду, за умови 100% повернення обладнання в технічно справному й незабрудненому стані. У випадку часткового повернення обладнання, орендодавець нараховує орендну плату згідно своїх розцінок за неповернуте обладнання або його частину.

Відповідно до п.4.4 договору, якщо до моменту закінчення обумовленого сторонами терміну оренди орендар не здійснив оплату наступної оренди, обладнання повинно бути повернуте орендарем протягом двох днів з моменту закінчення терміну оренди або з моменту отримання вимоги орендодавця про повернення обладнання. У випадку неповернення обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди в дводенний строк, орендодавець має право: самостійно забрати обладнання за адресою його розташування, при цьому орендар зобов`язаний відшкодувати вартість проїзду транспорту в обидві сторони, розбирання (демонтаж) обладнання, і т.п. на підставі наданого рахунку орендодавця або відмовитись від прийняття обладнання, про що зобов`язаний письмово сповістити орендаря. Орендар у такому випадку зобов`язаний відшкодувати орендодавцем вартість обладнання протягом 7 днів з моменту закінчення терміну оренди та/або отримання письмового повідомлення про відмову від прийняття обладнання.

За умовами п.5.5.1 договору, якщо обладнання за цим договором було передано в оренду на невизначений строк, орендар повинен повернути його орендодавцю протягом двох діб після отримання вимоги орендодавця про повернення обладнання.

Доказів звернення орендодавцем до орендаря з вимогою щодо повернення з оренди переданого у користування 21.05.2019 обладнання суду не надано.

Позивач стверджує, що частково відповідач повернув орендоване обладнання 19.08.2019 р., а ще частину - 13.09.2019 р. При цьому, неповернутим залишилося обладнання на суму 12 670, 00 грн. Про зазначені факти позивачем в односторонньому порядку складено акти; при цьому відомостей про осіб, які повертали обладнання і про їх відмову від підписання зазначених актів, суду не наведено.

Враховуючи викладені факти щодо повернення обладнання, позивач нарахував відповідачу до сплати орендну плату за період з 21.05.2019 до 19.08.2019 в сумі 20 020, 00 грн. (з розрахунку 220,00 грн за добу), а за період з 20.08.2019 до 19.09.2019 - в сумі 2 500, 00 грн. (з розрахунку 100,00 грн. за добу), а всього - 22 520, 00 грн.

Як зазначалось вище, відповідач сплатив позивачу 3 080,00 грн орендної плати 20.05.2019 р., 5 000,00 грн орендної плати 22.07.2019, а також 5 000,00 грн - гарантійний платіж 20.05.2019.

Орендодавець у позовній заяві пояснив, що з 5 000,00 грн орендного платежу, перерахованого йому 22.07.2019 р., він 3 300,00 грн зарахував за оренду обладнання. При цьому суду не наведено обставин, чому не зараховано всю суму - 5 000,00 грн в рахунок сплати орендного платежу.

Зважаючи на те, що у господарського суду наявні докази сплати відповідачем загальної суми 13 080,00 грн за договором оренди № А00056977 від 07.05.2019, а також зважаючи, що позивач нарахував відповідачу за період оренди з 21.05.2019 до 19.09.2019 заборгованість з орендної плати у розмірі 22 520,00 грн, то господарський суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення орендної плати з відповідача за зазначений період у розмірі 9 440,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідач не повернув орендодавцю частину обладнання на суму 12 670,00 грн, у зв`язку з чим він просить господарський суд стягнути вартість цього обладнання з відповідача.

Як зазначалось вище, відповідачем було здійснено 19.08.2019 та 13.09.2019 часткове повернення майна з оренди, частина обладнання залишилась у користуванні орендаря, про що складені позивачем в односторонньому порядку Акти часткового повернення обладнання з тимчасового користування, копії яких додані до справи.

Згідно з ч.1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору (ч. 2 ст. 795 ЦК України).

Відповідно до умов п.5.4 договору, повернення обладнання здійснюється у зв`язку із закінченням термін оренди або за письмовою вимогою орендодавця у випадках передбачених даним договором. Повернення обладнання засвідчується сторонами шляхом підписання акту повернення обладнання з тимчасового користування.

Передача та прийом обладнання здійснюється на складі орендодавця за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 18 (п.5.2 договору).

Порядок повернення обладнання з оренди за місцезнаходженням орендаря із підписанням акту повернення обладнання з оренди, приймання обладнання за якістю на складі орендодавця визначено пунктами 5.4-5.7 договору.

Зокрема, усі виявлені несправності, некомплектності, підвищене забруднення і т.д. записуються в акт повернення обладнання з тимчасового користування й підписуються уповноваженими представниками сторін. Наявність записаних і зазначених вище недоліків служить підставою для пред`явлення претензій до орендаря для відшкодування витрат по їх усуненню. У випадку не прибуття для підписання або відмови представника орендаря підписати акт повернення обладнання з тимчасового користування (оренди), орендодавець має право підписати акт самостійно, зробивши позначку про неприбуття (відсутність)/відмову орендаря від підпису, такий акт буде мати обов`язкову силу для обох сторін (п.5.7. договору).

Надані позивачем копії Актів часткового повернення обладнання з тимчасового користування від 19.08.2019 та 13.09.2019 підписані та скріплені печатками лише орендодавця, будь-якої відмітки про (відсутність)/відмову орендаря від підпису ці документи не містять.

Твердження позивача про надання відповідачу після часткового повернення обладнання вказаних актів для підписання, проте неповернення останнім їх підписаних примірників жодними доказами не підтверджено.

Посилання позивача на факт надсилання 09.10.2019 засобами поштового зв`язку на адресу відповідача Актів наданих послуг оренди, Актів часткового повернення обладнання з тимчасового користування від 19.08.2019 та 13.09.2019 для підписання, також не є належним доказом того, що частина обладнання на суму 12 670, 00 грн залишилася неповерненою.

Отже, господарський суд оцінює критично надані суду односторонні Акти наданих послуг оренди, Акти часткового повернення обладнання з тимчасового користування від 19.08.2019 та 13.09.2019, а зважаючи на те, що інших доказів неповернення відповідачем обладнання на суму 12 670, 00 грн суду не надано, то підстави стягувати зазначену суму з відповідача відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 32 280,00 грн неустойки за прострочення повернення обладнання з тимчасового користування після закінчення строку оренди обладнання (14 діб з 21.05.2019 по 04.06.2019) за період з 18.06.2019 по 13.09.2019 відповідно до п.7.2 договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.7.2 договору передбачено, що за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди, зазначеного в акті передачі обладнання в тимчасове користування або додатку до договору, орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користуванням обладнанням за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки.

За змістом частини 6 статті 283 та частини 4 статті 291 ГК України вбачається, що до відносин оренди між суб`єктами господарювання застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Аналіз частини 1 статті 759 та частини 1 статті 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Невиконання наймачем саме обов`язку щодо поверненні речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України.

Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

При цьому, обов`язковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст. 785 ЦК України, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання.

Як вже встановлено судом, термін оренди після спливу 14 діб мінімального строку не закінчився, договірні відносини не припинились і позивач не заперечує самого факту продовження користування відповідачем обладнанням після 04.06.2019, при цьому здійснює нарахування орендної плати, обов`язок оплати якої покладає на позивача.

Таким чином, позивач за користування обладнанням у період з 21.05.2019 по 13.09.2019 здійснює нарахування орендної плати та покладає відповідальність на відповідача у вигляді неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 18.06.2019 по 13.09.2019 (87 діб) прострочення повернення майна, що є неприпустимим.

Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України.

Тож, підстави для стягнення з відповідача 32 280,00грн неустойки за прострочення повернення обладнання з тимчасового користування відсутні.

Заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 1860,00грн відшкодування вартості послуг доставки обладнання з оренди, судом не задовольняються з огляду на їх необґрунтованість. Зокрема, позивачем не надано належних доказів понесених витрат на оплату послуг доставки обладнання від відповідача. Виставлений позивачем рахунок на оплату № 6251 від 07.10.2018 що включає 1860,00грн заборгованості по договору за повернення обладнання орендодавцем з оренди своїми силами відповідно до п.4.4 договору, за відсутності доказів на підтвердження факту повернення цього обладнання та його транспортування з місяця знаходження в оренді відповідача до складу орендодавця, є неналежним доказом і господарським судом не приймається у підтвердження даних позовних вимог.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 9 440,00 грн орендної плати. В решті вимог позову належить відмовити у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГРУПА «ОЛІМП» (03194, м. Київ, бульвар Кольцова, буд. 14-Д, офіс 610, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДПРОКАТ-УКРАЇНА» (04073, м.Київ, вул. Куренівська 18, офіс 7-Б, ) 9 440 (дев`ять тисяч чотириста сорок) грн 00 коп. заборгованості зі сплати орендної плати та 312 (триста дванадцять) грн 93 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 05.02.2020

Суддя І.О. Андреїшина