ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3705/19

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул.Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601; )

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ДЕЛЬФИН" (вул. Іванова, буд. 26, м.Южне, Одеська область, 65481; )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Суть спору: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі-ОСББ) "ДЕЛЬФИН" про стягнення пені у сумі 11 528 грн. 16 коп., 3% річних у сумі 1 101 грн. 88 коп., інфляційних втрат у розмірі 2 720 грн. 64 коп. за Договором купівлі-продажу природного газу №3116/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2019р. відкрито провадження у справі № 916/3705/19. Прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу: у 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження надати до суду та надіслати позивачу відзив на позовну заяву та документи, що підтверджують викладені у ньому обставини, та надати докази відправки.

Відповідачу було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі за юридичною адресою та вручено 24.12.2019р., що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, але відповідач письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що 21.12.2015р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та ОСББ "ДЕЛЬФИН" (Споживач) був укладений Договір постачання природного газу №3116/16-ТЕ-23 (далі-Договір), згідно якого Постачальник зобов`язався передати Споживачу у власність у 2016р. природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на мовах цього договору.

Розділом 12 Договору передбачено, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2016р. до 31.03.2016р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковими угодами №1 від 31.12.2015р. та №2 від 29.01.2016р. вносилися зміни до умов договору постачання природного газу №3116/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р.

На виконання цього Договору Постачальником було поставлено Споживачу природний газ на загальну суму 15 350 грн. 68 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016р., від 29.02.2016р., від 31.03.2016р.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначив, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений Договором, чим порушував умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору.

Згідно з п.8.2. Договору у разі невиконання Споживачем п.6.1. Договору він зобов`язується оплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З урахуванням строку прострочення сплати основного боргу за Договором, за розрахунком позивача розмір нарахованої пені за неналежне виконання зобов`язань складає 11 528 грн. 16 коп. При цьому, позивач зазначає, що розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст. 232 Господарського кодексу України та з наступного дня від дня прострочення основного зобов`язання.

Позивач також зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначив, що, оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу у зазначений строк, він зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 1 101 грн. 88 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2 720 грн. 64 коп.

Позивач в обґрунтування позову посилається на положення п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема ,є договори та інші правочини. Крім того, позивач зазначив, що згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Також позивач зазначив, що в силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач своїм правом на судовий захист не скористався.

Розглянув матеріали справи, судом встановлено, що 21.12..2015р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та ОСББ "ДЕЛЬФИН" (Споживач) був укладений Договір постачання природного газу №3116/16-ТЕ-23, згідно якого Постачальник зобов`язався передати Споживачу у власність у 2016р. природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на мовах цього договору.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, між сторонами за Договором склалися правовідносини щодо поставки товару.

Відповідно до п.12 Договору строк його дії з 01.01.2016р. до 31.03.2016р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

За умовами п.2.1 Договору Постачальник передає Споживачу з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. (включно) газ обсягом до 99,000 тис. куб.метрів за ціною, узгодженою у розділі 5 Договору. Додатковою угодою від 31.12.2015р. у зазначений розділ Договору сторонами було внесено зміни.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що на виконання цього Договору Постачальником було поставлено Споживачу природний газ обсягом 31, 795 тис.куб.метрів, на загальну суму 15 350 грн. 68 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016р., від 29.02.2016р., від 31.03.2016р.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором.

Згідно із п.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п.8.2. Договору у разі невиконання Споживачем п.6.1. Договору він зобов`язується оплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Отже, враховуючи матеріали справи та положення зазначеного пункту Договору, наявні правові підстави для нарахування Споживачу пені за прострочення оплати. Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що він є вірним, у зв`язку з чим вимога позивача щодо стягнення з ОСББ "ДЕЛЬФІН" пені у сумі 11 528 грн. 16 коп. є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, наявні правові підстави для стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1 101 грн. 88 коп.

Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2 720 грн. 64 коп. , то з цього приводу суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне:

Дійсно, ст.625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі №686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 14.01.2020р. у справі № 924/532/19 , при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Отже, виходячи з наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку інфляційних втрат, АТ «НАК «Нафтогаз України» помилково здійснила додаткове нарахування інфляції на інфляцію, а не лише на суму основної заборгованості, оскільки індекс інфляції позивачем розраховано виходячи з суми боргу, до якого вже включено інфляційні втрати за попередній період.

З урахуванням зазначеного, судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат на встановлено, що стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 2 689 грн. 55 коп.

За таких обставин, позовна заява АТ «НАК «Нафтогаз України» підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення з ОСББ "ДЕЛЬФІН" пені у сумі 11 528 грн. 16 коп. , 3% річних у сумі 1 101 грн. 88 коп., інфляційних втрат у розмірі 2 689 грн. 55 коп. В решті позову слід відмовити.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач доказів належного виконання грошового зобов`язання за Договором купівлі-продажу природного газу №3116/16-ТЕ-23 від 21.12.2015р. до суду не надав.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, ст.ст. 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ДЕЛЬФІН" про стягнення задовольнити частково.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ДЕЛЬФИН" (вул. Іванова, буд. 26, м.Южне, Одеська область, 65481; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, б. 6, м. Київ, 01001; ) пеню у сумі 11 528 грн. 16 коп., 3% річних у сумі 1 101 грн. 88 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 689 грн. 55 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено у нарадчій кімнаті 06 лютого 2020 р.

Суддя Н.В. Рога