ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року м.Дніпро Справа № 912/1701/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 23.10.2019 (повне рішення складено 01.11.2019, суддя Тимошевська В.В.) у справі

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача дочірнього підприємства "Центргаз" Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз", м. Кропивницький

про стягнення 3 758 919,41 грн

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

У липні 2018 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке перейменовано на акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України"), звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом до дочірнього підприємства "Центргаз" відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" (далі - ДП "Центргаз" ВАТ по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз") про стягнення боргу у загальній сумі 3758919,41 грн, у тому числі: пеня в сумі 3 296 608,63 грн, 3% річних в сумі 462 310,78 грн., відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 № 16-124-Н, що полягає у несвоєчасній оплаті вартості поставленого газу.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 23.10.2019 у даній справі позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з дочірнього підприємства "Центргаз" відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 15 916,45 грн пені та 2 592,12 грн 3% річних. У задоволені позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано посиланням на те, що сторони, підписавши спільні протокольні рішення, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.

Місцевим господарським судом встановлено прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати газу за березень 2016 року в частині суми 24 299 126,76 грн - прострочення 1 день 26.04.2016 (строк оплати до 25.04.2016, оплачено 27.04.2016) та з оплати газу за травень 2016 року в частині суми 7 324 761,36 грн - прострочення 1 день 28.06.2016 (строк оплати до 27.06.2016, так як 25 і 26.06.2016 вихідні дні, субота, неділя, оплачено 29.06.2016, що є підставою для стягнення пені та 3% річних.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із згаданим рішенням, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні 3 740 410,83 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, про стягнення 3 740 410,83 грн.

В обґрунтування своєї правової позиції, скаржник посилається на безпідставність посилання суду на неправомірність нарахувань 3% річних та інфляційних втрат на суми, що були сплачені спільними протокольними рішеннями та договором про організацію взаєморозрахунків.

Апелянт зазначає, що умовами договору сторони погодили, що укладання СПР в будь-якому випадку не змінює строків, порядку розрахунків, а внесення змін до спірного договору має відбуватись лише шляхом укладання окремої додаткової угоди.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

А відтак, на думку скаржника, посилання суду на укладання СПР як підставу для зміни порядку та строку розрахунків є такими, що суперечать умовам договору, принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань.

Скаржник наголошує, що АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як підприємство державного сектору економіки, є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави, оскільки забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Несвоєчасність оплати контрагентів за поставлений і спожитий природний газ прямо перешкоджає виконанню покладених на підприємство державою функціональних обов`язків, може привести до настання значних соціально-економічних негативних наслідків.

Заявник апеляційної скарги вважає, що, здійснюючи підприємницьку діяльність, ДП «Центргаз» відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» самостійно несе всі ризики щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, дотримання норм чинного законодавства України. Відповідач повинен нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

В апеляційній скарзі стверджується, що державою передбачений певний механізм перерахування субвенцій, проте не врегульовано питання імплементації даних відносин при здійсненні розрахунків за природний газ між постачальником та покупцем, сторони вправі, керуючись принципом свободи договору (ст.627 ЦК України) встановити (конкретизувати) умовами угоди порядок регулювання щодо платежів, здійснених через СПР, строки, якими мають керуватись сторони, тощо. Саме це і було здійснено сторонами спору в умовах п.6.1 договору.

Умовою п.5.3 СПР встановлено, що це Спільне протокольне рішення с чинним лише у разі проведення відповідного фінансування. Отже, твердження судів про ту обставину, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони змінили строки розрахунків не відповідає фактичним обставинам справи.

При укладанні СПР, при перерахуванню коштів позивачу не зазначається конкретний місяць постачання природного газу, на погашення заборгованості якого спрямовуються кошти. Відтак, на думку скаржника, при зарахуванні коштів має застосовуватись п.6.4 договору, тобто - кошти зараховуються та відносяться по періодам в порядку надходження на рахунок.

Розмір заборгованості вираховується виходячи як з поточної заборгованості з субвенцій, так і з несплаченої своєчасно за попередні періоди. Фактично розмір субвенцій взагалі не прив`язується до конкретного договору постачання природного газу, має значення лише розмір отриманого населенням товару та розмір вже компенсованої різниці вартості. Постанова КМУ від 11.01.2005 № 20 не містить жодних вимог щодо зарахування коштів за конкретний період постачання.

Скаржником вказано на те, що жодним нормативним актом не передбачено обов`язку здійснювати розрахунки виключно із застосуванням рахунків зі спеціальним режимом використанням, а також не заборонено проводити розрахунки за газ шляхом перерахування коштів з поточних рахунків на рахунки зі спеціальним режимом використання.

Скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про зменшення пені на 50%, оскільки здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Відповідач зазначає, що підписанням Спільних протокольних рішень сторони погодились з тим, що між ними встановлюється інший (не той що у договорі) порядок розрахунків, а отже немає підстав для застосування санкцій.

Порядок розрахунків на суми спільних протокольних рішень, на думку відповідача, має бути визначений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій". У вказаній постанові строк виконання зобов`язання визначений подією, а саме надходженням коштів з фонду Державного бюджету України.

З огляду на той факт, що відповідач не прострочив виконання зобов`язання за договором (25 число місяця наступного за звітним) так, як цей строк був змінений сторонами шляхом підписання спільних протокольних рішень і визначений посиланням на подію, а саме надходженням коштів з фонду Державного бюджету України, позивачем неправомірно здійснено зарахування коштів які надходили з рахунку зі спеціальним режимом використання відповідача на рахунок зі спеціальним режимом використання позивача в рахунок погашення зобов`язання поточного місяця, не зважаючи на те, що на частину зобов`язань місяця постачання газу (на суму підписаних спільних протокольних рішень) змінено строк виконання, а у випадку, коли спільні протокольні рішення були профінансовані після 25 числа на них все ж таки нараховуються санкції.

Відповідач вважає, що ухвалюючи рішення про зменшення розміру пені суд першої інстанції правомірно врахував: повне виконання відповідачем обов`язку зі сплати боргу по договору, до початку розгляду справи по суті; причини неналежного виконання зобов`язань, а саме залежність від дій третіх осіб; незначну кількість днів прострочення виконання зобов`язання по договору; наслідки порушення зобов`язання, а саме той факт, що позивачем не доведено, що в наслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань по договору, позивач поніс значні збитки, а сума пені яку скаржник вимагав до стягнення надвелика; поведінку винної сторони, а саме той факт, що відповідач здійснив всі можливі заходи щодо недопущення заборгованості, а саме звертався до органів влади з проханням прискорити фінансування спільних протокольних рішень; скрутний майновий стан відповідача який виник через заборгованість держави по пільгам та субсидіям для населення, недофінансування державою установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів і той факт, що державою на відповідача покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу населенню.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Розпорядженням керівника апарату суду від 27.11.2019, у зв`язку задоволенням заяви суддів Кощеєва І.М., Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П. про самовідвід, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого для розгляду справи №912/1701/18 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Вечірко І.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, призначено справу до розгляду на 19.12.2019.

19.12.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.01.2020.

23.01.2020 у судове засідання з`явився представник відповідача, який надав відповідні пояснення.

Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

23.01.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

30.12.2015 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №16-124-Н (том 1 а.с.11-15, далі - договір), за умовами якого позивач зобов`язався передати відповідачеві в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 природний газ обсягом до 150 000,000 тис. куб.м, а відповідач зобов`язався прийняти і оплати газ на умовах Договору.

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам (пункт 1.2. договору).

Згідно пунктів 3.2., 3.4. договору, приймання-передачі газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; корегування планових обсягів газу оформляється покупцем у вигляді заявки.

В розділі 5 договору встановлено ціну на природний газ.

Пунктами 6.1.- 6.2. договору передбачено, що оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць; оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Пункт 7.2. договору передбачає відповідальність покупця за порушення строку розрахунку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 (включно), а в частині розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1 договору).

До договору сторонами вносились зміни та доповнення шляхом підписання додаткових угод (том 1 а.с. 16-23).

Згідно додаткової угоди № 1 від 02.03.2016 до договору, зокрема: в пункт 6.1. договору додано останній абзац, за змістом редакції якого передбачено, що з урахуванням п. 10.2. цього договору укладення договору (ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором, не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України"; статтю 7 договору доповнено пунктом 7.7., за змістом якого підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором; пункт 10.2. договору викладено в новій редакції, зокрема, передбачено, що будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами не вносять змін до цього договору, та не можуть бути застосовані до відносин за цим договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору;

Відповідно до пункту 6 додаткова угода № 1 від 02.03.2016 набуває чинності з дати її підписання та скріплення печатками сторін, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з дати укладення цього договору і діє протягом дії договору.

Згідно додаткової угоди № 2 від 31.03.2016, зокрема: змінено ціну на газ (пункти 5.1., 5.2. договору); змінено п. 6.1. договору та в абзацом другим наведеного пункту передбачено, що у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу; змінено строк дії договору в частині поставки до 30.04.2016 (п. 11.1. договору). Передбачено, що додаткова угода № 2 від 31.03.2016 поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.04.2016.

В додатковій угоді № 3 від 30.04.2016 сторони змінили період постачання газу, встановивши його з 01.01.2016 по 30.09.2016 та збільшили обсяг постачання газу до 181 578,533 тис. куб. м і змінили ціну. Передбачено, що додаткова угода № 3 від 30.04.2016 поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.05.2016.

Додатковою угодою № 4 від 22.08.2016, зокрема, додаткову угоду від 02.03.2016 № 1 до договору визнано такою, що втратила чинність з 01.08.2016. Доповнено п. 6.1. договору абзацами три і чотири у наступній редакції: "Оплата вартості придбаного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій може проводитися за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ від 11.01.2005 № 20. Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови КМУ від 11.01.2015 № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором". Пункт 7.2. договору викладено в новій редакції, а саме: "У разі невиконання покупцем пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пені в розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення. Нарахування пені не здійснюється продавцем на суми оплат, проведені покупцем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20". Додаткова угода № 4 від 22.08.2016 діє з 01.08.2016.

Відповідно до додаткової угоди № 5 від 28.02.2016 змінено обсяг постачання газу та ціну. Передбачено, що дана додаткова угода поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2016.

Сторони вказали в додаткових угодах, що решта умов договору є незмінною і обов`язковою до виконання сторонами.

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов договору позивачем у період з січня 2016 року по вересень 2016 року передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 742 029 413,51 грн, про що складено відповідні акти приймання-передачі, а саме: від 31.01.2016 на суму 180 408 872,89 грн; від 29.02.2016 на суму 158 654 723,23 грн; від 31.03.2016 на суму 161 978 059,49 грн; від 30.04.2016 на суму 86 366 550,77 грн; від 31.05.2016 на суму 40 195 039,61 грн; від 30.06.2016 на суму 27 741 203,78 грн; від 31.07.2016 на суму 25 144 421,92 грн; від 31.08.2016 на суму 25 534 589,20 грн; від 30.09.2016 на суму 36 005 952,62 грн (том 1 а.с. 30-38).

Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані повноважними особами позивача і відповідача, скріплені печатками сторін. Спір стосовно обсягів та ціни поставленого газу відсутній.

Згідно довідки по операціях за договором по підприємству відповідача за період з 01.01.2016 по 31.01.2018, за поставлений позивачем на підставі договору газ відповідач розрахувався в повному обсязі (том 1 а.с. 40-42).

Наведені обставини також підтверджуються наданими відповідачем у справі доказами.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши встановлені на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду є питання дотримання відповідачем строків розрахунку за переданий природний газ.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, скасовуючи постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2019 та рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.10.2018 у справі № 912/1701/18, у постанові від 16 липня 2019 року зазначив, що при новому розгляді справи суду слід встановити обставини, які входять до предмета доказування у даній справі, а саме: 1) яка частина оплати за придбаний газ була здійснена відповідачем власними коштами, а яка - шляхом проведення взаєморозрахунків через процедуру, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій»; 2) чи було допущено відповідачем порушення зобов`язання в частині оплати власними грошовими коштами вартості придбаного газу за кожним із актів приймання-передачі природного газу у визначений позивачем спірний період. Перевірити чи розповсюджувались умови договору, змінені чи доповнені додатковими угодами, на спірні правовідносини сторін та з якого моменту.

Вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, у відповідності до вимог частини першої статті 316 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Правові засади функціонування ринку природного газу України визначено, зокрема, Законом України "Про ринок природного газу".

Відповідно до пунктів 1,3 ст.12 глави 2 розділу ІІІ Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу

Згідно положень ст.13 глави 2 розділу ІІІ Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої ст.193 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата, пені.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.24-29 том 1), позивачем нараховано пеню за зобов`язаннями відповідача за договором з січня по серпень 2016 на загальну суму 3 296 608,63 грн. та 3% річних за зобов`язаннями у вказаний період в загальній сумі 462 310,78 грн.

Згідно зі ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок).

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений названими Порядками, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 .

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Відтак, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.

Зазначений правовий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18, а також у постановах Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №917/1615/18, від 19.09.2019 у справі №922/3635/18.

Встановивши наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність нарахування позивачем пені та 3% річних на суми, які були сплачені згідно спільних протокольних рішень та відхилив розрахунок позивача, доданий до позовної заяви, на суму пені у розмірі 3 296 608,63 грн. та 3% в загальній сумі 462 310,78 грн.

Виходячи із предмета та підстав позову до предмета доказування у даній справі входять такі обставини: 1) яка частина оплати за придбаний газ була здійснена відповідачем власними коштами, а яка - шляхом проведення взаєморозрахунків через процедуру, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій"; 2) чи було допущено відповідачем прострочення виконання зобов`язання в частині оплати власними грошовими коштами вартості придбаного газу за кожним із актів приймання-передачі природного газу у визначений позивачем спірний період.

Від встановленого залежить визначення правильності розрахунку, або взагалі можливість нарахувань, здійснених в порядку статей 611, 625 ЦК України, статті 230 ГК України.

Таким чином, для нарахування пені на підставі пункту 7.2 договору №16-124-Н від 30.12.2015, 3 % річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 Цивільного кодексу України необхідно, щоб відповідач здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №910/9806/16.

Отже, підставою для стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання може бути наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків і яка була би несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Як було встановлено судом вище, за спірним договором передавався газ виключно для постачання побутовим споживачам. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 "Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" дочірнє підприємство «Центргаз» відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» визначено постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам Кіровоградської області.

Як встановлено матеріалами справи та визнається обома учасниками, розрахунок за природний газ, поставлений за договором № 16-124-Н від 30.12.2015, проведено шляхом перерахування коштів із поточного рахунку зі спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання продавця в загальній сумі 244 526 815,59 грн та шляхом перерахування коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Кіровоградській області на рахунок позивача відповідно до укладених спільних протокольних рішень "Про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України" в загальній сумі 497 502 597,92 грн.

Відповідно до нового розрахунку позивач виключає суми підписаних спільних протокольних рішень із сум для нарахувань пені і 3% річних за зобов`язаннями, виходячи з дати фактичної оплати таких сум.

Згідно контррозрахунку відповідача, останній відносить суми спільних протокольних рішень в погашення відповідних зобов`язань за датами підписання спільних протокольних рішень.

Відповідно до пункту 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, Державного підприємства "Енергоринок", які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб`єктами підприємницької діяльності. Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Також спільним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 3 серпня 2015 року № 493/688 затверджений Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (далі - Порядок № 493).

Розділом ІІ Порядку № 493 передбачено, що постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів (п. 2.1.).

Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів (п. 2.2.).

Відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство України) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) (п. 2.3.).

Розрахунки учасників розрахунків здійснюються як у рахунок погашення заборгованості за природний газ, так і в рахунок оплати вартості планових обсягів постачання природного газу (п. 2.7.).

В період дії договору підписано 36 спільних протокольних рішень.

Відповідно до пункту 2.6. спільних протокольних рішень відповідач перераховує позивачу кошти за придбаний у 2016 році природний газ згідно договору від 30.12.2015 № 16-124-Н.

З урахуванням наведених вище вимог Порядку проведення розрахунків, до кожного спільного протокольного рішення підписано зведені реєстри, за змістом яких фіксується заборгованість станом на 1 число певного місяця та зазначається сума для розрахунку.

Так, 18.02.2016 підписано спільні протокольні рішення № № 579-582 на загальну суму 124 000 000,00 грн. Згідно зведених реєстрів, вказана сума є сумою заборгованості станом на 01.02.2016.

18.03.2016 підписано спільні протокольні рішення № № 988-990, 993-998 на загальну суму 119 000 000,00 грн. Згідно зведених реєстрів, вказана сума є сумою заборгованості станом на 01.03.2016.

15.04.2016 підписано спільні протокольні рішення №№1211-1214 на загальну суму 130 000 000,00 грн. Згідно зведених реєстрів, вказана сума є сумою заборгованості станом на 01.04.2016.

20.05.2016 підписано спільні протокольні рішення № №1590-1594 на загальну суму 47 000 000,00 грн. Згідно зведених реєстрів, вказана сума є сумою заборгованості станом на 01.05.2016.

17.06.2016 підписано спільні протокольні рішення №№1759-1764 на загальну суму 26 000 000,00 грн. Згідно зведених реєстрів, вказана сума є сумою заборгованості станом на 01.06.2016.

20.07.2016 підписано спільні протокольні рішення № №1909, 1910 на загальну суму 3 000 000,00 грн. Згідно зведених реєстрів, вказана сума є сумою заборгованості станом на 01.07.2016.

18.08.2016 підписано спільні протокольні рішення №№2182-2184 на загальну суму 8 500 000,00 грн. Згідно зведених реєстрів, вказана сума є сумою заборгованості станом на 01.08.2016.

16.09.2016 підписано спільні протокольні рішення №№ 2344-2347 на загальну суму 8 300 000,00 грн. Згідно зведених реєстрів, вказана сума є сумою заборгованості станом на 01.09.2016.

18.10.2016 підписано спільне протокольне рішення №2492 на суму 31 702 597,92 грн. Згідно зведеного реєстру вказана сума є сумою заборгованості станом на 01.10.2016.

На виконання зазначених спільних протокольних рішень, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та договору № 16-124-Н від 30.12.2015, відповідачем проведено розрахунки із позивачем за отриманий природний газ за рахунок наданих державою на погашення заборгованості коштів, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується обома сторонами.

Таким чином, вказаними спільними протокольними рішеннями визначено конкретні суми для розрахунку на надання пільг та субсидій в межах обсягів фактично спожитого газу на початок місяця, в якому підписувалось такі спільні протокольні рішення. Відповідно, змінено порядок розрахунку в частині оплати за газ, який вже був поставлений на день підписання відповідних спільних протокольних рішень.

З урахуванням наведеного, господарський суд дійшов правомірного висновку, що кошти, які сплачено на виконання конкретного спільного протокольного рішення, погашають заборгованість з оплати у відповідній частині вартості газу, який було отримано відповідачем на момент укладення такого спільного протокольного рішення.

Разом з цим, позивачем, згідно наданого до матеріалів справи нового розрахунку від 05.09.2019, здійснено зарахування коштів, які сплачувались згідно спільних протокольних рішень, на погашення заборгованості, яка існувала на дату фактичної сплати.

Тобто, позивачем зараховано кошти, які сплачувались на виконання спільних протокольних рішень, по даті їх надходження за черговістю виникнення заборгованості на дату оплати, що не відповідає розрахунку, погодженого за кожним окремо спільним протокольним рішенням.

Дослідивши докази, що підтверджують перерахування коштів по спецрахунку і сплату коштів за спільними протокольними рішеннями, колегія суддів вважає, що наявне прострочення виконання зобов`язання з оплати газу за березень 2016 року в частині суми 24 299 126,76 грн - прострочення 1 день 26.04.2016 (строк оплати до 25.04.2016, оплачено 27.04.2016) та з оплати газу за травень 2016 року в частині суми 7 324 761,36 грн - прострочення 1 день 28.06.2016 (строк оплати до 27.06.2016, так як 25 і 26.06.2016 вихідні дні, субота, неділя, оплачено 29.06.2016.

Отже, у даному випадку підлягає нарахуванню відповідачеві пеня, в розмірі, яка встановлена пунктом 7.2 договору, та 3% річних на суму: 24 299 126,76 грн за період прострочення 26.04.2016 пеня становить 25 228,60 грн та 3% річних - 1 991,73 грн; 7 324 761,36 грн за період прострочення 28.06.2016 пеня становить 6 604,29 грн та 3% річних - 600,39 грн.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 31 832,89 грн пені та 2 592,12 грн 3% річних.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 99% від суми, заявленої до стягнення позивачем, колегія суддів приймає до уваги наступне.

В обґрунтування зазначеної заяви відповідач просить суд врахувати, що ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" жодним чином не намагається уникнути зобов`язань за договором чи порушити права або охоронювані законом інтереси позивача, а порушення строків оплати вартості природного газу за договором виникло через незалежні від відповідача обставини. Позивач не поніс значних збитків від порушення відповідачем строків оплати газу, а суми пені та 3% річних виникли у зв`язку з великою вартістю природного газу. Підприємство відповідача на сьогоднішній день має скрутний майновий стан: дебіторська заборгованість відповідача станом на 31.07.2018 складає 192 842 904,00 грн, з яких заборгованість населення - 187 321 068,81 грн (том І а.с. 217), а заборгованість держави по пільгам та субсидіям для населення станом на 31.07.2018 складає 145601147,48 грн (том І а.с. 218). На момент подання позову та судового розгляду даної справи заборгованість за отриманий газ повністю погашена.

Доводи відповідача, викладені у клопотанні про зменшення пені, позивач вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Так, позивач зазначає, що відповідач має належним чином та в повному обсязі виконувати взяті на себе за договором зобов`язання та нести відповідальність у разі їх невиконання та/або неналежного виконання; відповідачем не надано до суду доказів проведення останнім роботи щодо стягнення з його боржників заборгованості, а з держави - недоотриманих субвенцій; на підтвердження доводів, викладених у клопотанні, відповідачем надано до суду одноособово складені документи, які не є належними доказами в розумінні процесуального закону; відповідачем не доведено неправомірності дій позивача, що в силу ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України, є підставою для звільнення від відповідальності або її зменшення.

На думку позивача, здійснюючи підприємницьку діяльність відповідач повинен самостійно нести всі ризики як щодо дотримання норм чинного законодавства України, та і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Вирішуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, господарський суд враховує наступне.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Проаналізувавши зазначені приписи, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Колегія суддів зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Свій висновок про можливість зменшення нарахованої пені, місцевий господарський суд обґрунтував тим, що закупівля газу відповідачем на підставі договору здійснена виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам. Розрахунок відповідача перед позивачем залежить від своєчасності та повноти розрахунку за поставлений газ його споживачами. При цьому, відповідач не має можливості вплинути на своєчасність проведення населенням розрахунку, а також на своєчасність вирішення компетентними особами питань, пов`язаних із забезпеченням проведення розрахунку згідно з нормативно визначеного порядку, зокрема через спецрахунки відповідно до алгоритму розподілу коштів. Однак, несвоєчасне затвердження алгоритму розподілу коштів, що було встановлено вище, мало наслідком прострочення розрахунку перед позивачем, оскільки з дня набрання чинності відповідних постанов НКРЕКП банком було здійснено перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування. Вказане надає підстави для висновку, що від споживачів своєчасно надійшла певна сума коштів для оплати за природний газ, однак такі кошти були акумулюванні банком на відповідних поточних рахунках із спеціальним режимом використання до отримання затверджених НКРЕКП нормативів перерахування коштів.

Одночасно суд першої інстанції враховано, що відповідач у зазначені судом періоди прострочення мав обов`язок сплатити заборгованість власними коштами через поточний рахунок. Проте, вже наступного дня після першого дня прострочення було відновлено автоматичне перерахування коштів банком через спецрахунки і такий незначний період прострочення (по одному дню за два періоди) не призвів до істотних порушень умов договору.

Разом з тим, господарський суд прийняв до уваги заперечення та пояснення позивача в цій частині.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що позивач не доводить наявність збитків у зв`язку із простроченням виконання, яке встановлено судом.

Встановивши наведені обставини, враховуючи майновий стан сторін, стан розрахунків (повну оплату основного боргу) та соціальну значущість підприємств відповідача та позивача, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення пені на 50%.

Отже, судом першої інстанції було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і відповідача.

Висновок господарського суду щодо необхідності зменшення розміру пені, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, визначеним у п.6 частини першої ст.3 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів зауважує, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача грошові суми як неустойку не повинно спотворювати її дійсне правове призначення, оскільки в протилежному випадку з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 23.10.2019 у справі №912/1701/18 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 03.02.2020.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

І.О.Вечірко