ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Черкаси справа № 925/1451/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімгрупа Компаній" (с. Шкарівка, Білоцерківський район, Київська область) до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мельниківське" (с. Мельниківка, Смілянський район, Черкаська область) про стягнення 118 805,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 118 805,35 грн., з яких: 78 329,40 грн. основного боргу, 3 888,18 грн. як 3% річних, 9540,76 грн. інфляційних витрат, 11 381,13 грн. пені та 15 665,88 грн. штрафу на підставі договору № 11/3/05-Ч від 11.05.2018, укладеного між сторонами у справі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони в засідання не з`явилися, що не перешкоджає суду у розгляді справи. В справу отримано відзив на позов та відповідь на відзив.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 57 від 30.12.2019 проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів, що позивач, зокрема, не має права на одночасне стягнення штрафу та пені, застосування ст. 625 ЦК України, бо предметом зобов`язання за договором є товар, а розрахунок позовних вимог є невірним.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд відхилив, оскільки воно не обґрунтоване необхідністю надання додаткових доказів у справі, а неможливість явки представника в засідання не є перешкодою у розгляді справи.

В судовому засіданні 03.02.2020 в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 11.05.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімгрупа Компаній" (далі-Продавець, позивач по справі) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю " Мельниківське" (далі - Покупець, відповідач по справі) було укладено договір № 11/3/05-Ч (а.с. 36-37), у відповідності до якого Продавець зобов`язується продати та відвантажити погодженими партіями Продукцію (надалі -товар) у власність Покупця, а Покупець зобов`язується приймати товар і оплатити його вартість. Найменування товару, його кількість і ціна вказуються в додатках, специфікаціях, видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору. Якість товару повинна відповідати сертифікату якості фірми виробника ( п. 1.1. договору).

За своєю правовою природою договір є договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу. Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Загальна вартість (ціна) складається з сум всіх додатків, специфікацій, видаткових накладних, що додаються та є невід`ємними складовими цього Договору ( п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна товару базуються згідно встановленого прайс-листа Продавця, що є офіційним переліком продукції Продавця, яка пропонується до реалізуй і повинна бути повністю сплачена Продавцю Покупцем на наступних умовах:

а) якщо сторони або їх представники підписали додаток, специфікацію і не погоджували терміни оплати товару, то Покупець повинен сплатити за товар Продавцю до його постачання, а саме протягом трьох календарних днів з моменту підписання відповідного додатку, специфікації;

б) якщо сторони або їх представники не підписали додаток, специфікацію, проте Продавцем було видано Покупцю рахунок-фактуру в якому міститься термін «передплата» або термін «передплата» взагалі не міститься, то Покупець повинен сплатити за партію товару за таким рахунком до її постачання, а саме протягом одного календарного дня (термін дії рахунку -фактури) з моменту виписки рахунку-фактури. Якщо оплата товару за таким рахунком-фактурою була проведена Покупцем по закінченню одного календарного дня, то Продавець зобов`язується, на свій розсуд, або повернути сплачену Покупцем суму, або поставити товар, передбачений в рахунку-фактурі;

в) якщо сторони або їх представники підписали додаток, специфікацію, в якій міститься графік оплати товару, то Покупець оплачує Продавцю товар відповідно до вказаного графіка. Графік оплати товару може бути передбачений із окремому підписаному сторонами або їх представниками документі, рахунку, накладній, листі, чи ін., який буде також невід`ємною частиною даного Договору навіть без посилання на нього.

г) якщо постачання конкретної партії товару не узгоджено сторонами у відповідному додатку, специфікації (здійснюється без специфікації), то Покупець оплачує Продавцю товар за видатковою накладною, протягом трьох календарних днів з дати прийняття товару, та у відповідності з умовами цього Договору.

Якщо Продавцем був виданий рахунок-фактура або сторонами було підписано видаткову накладну, у якій міститься термін оплати, та разом з тим сторонами було узгоджено певний графік оплати товару, а також в інших випадках, коли оплата товару може бути здійснена Покупцем у той чи інший термін. Покупець у будь-якому разі зобов`язується повністю оплатити товар до моменту закінчення більш пізнього терміну, що вказаний у видатковій накладній чи додатку, специфікації, чи рахунку-фактурі.

До договору сторонами складено Додаток № 1-ЗЗР від 11.05.2018 (а.с. 38), якому надано силу Специфікації та за умовами якого поставці підлягають добрива в асортименті на суму 108 329,40 грн.

Згідно додатку № 1-ЗЗР від 11.05.2018 (а.с. 38) та на підставі видаткової накладної № 129 від 11.05.2018 (а.с. 39) позивач поставив відповідачу добриво на загальну суму 108 329,40 грн.

Доказів про існування між сторонами спору з приводу якості та кількості товару у справу не подано. Повернення товару не відбулося.

Відповідно до п. 2 додатку № 1-ЗЗР від 11.05.2018 Покупець зобов`язався здійснити оплату за товар згідно Специфікації за наступним графіком:

- оплата 30 % від загальної вартості Продукції в розмірі 32 498,82 грн. , в т.ч. ПДВ, шляхом перерахування на рахунок Продавця (разом або частками ) до 25 липня 2018 р.;

- оплата 70 % від загальної вартості продукції в розмірі 75 830,58 грн., в т.ч. ПДВ, шляхом перерахування на рахунок Продавця (разом або частками) до 15 жовтня 2018р.

Заперечень проти неотримання товару відповідач суду не надав. Доказів визнання недійсним договору між сторонами чи про існування спору з приводу якості товару у справу не подано.

Пунктом 1 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 1 ст. 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами ч. 2 ст. 692 ЦК України, за загальним правилом покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його передачі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач направив відповідачу лист-вимогу № 1 від 24.07.2019 (а.с. 42) в якому просить відповідача сплати заборгованість в сумі 108 329,40 грн., 9 048,62 грн. інфляційних втрат, 2 738,30 грн. 3 % річних , 19 470,80 грн. пені та 21 665,88 грн. штрафу за прострочення розрахунків.

Відповідач вказану претензію залишив без задоволення, заборгованість за поставлене добриво не сплатив, з чого і виник спір.

Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За твердженням позивача відповідач частково перерахував кошти 10.10.2019 в сумі 30 000,00 грн., що підтверджується випискою з банку (а.с. 41).

Таким чином залишок заборгованості відповідача перед позивачем за отриманий товар становить 78 329,40 грн. (108 329,40 - 30 000,00).

Доказів про сплату коштів у більшій сумі, ніж обліковує позивач, відповідач суду не надав.

Строк виконання зобов`язання по повній оплаті товару на час вирішення спору вже є таким, що настав.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 11 381,13 грн. пені за прострочення розрахунків, за період з 09.12.2018 по 10.05.2019 на підставі п. 4.2. договору, яким передбачено за невиконання або неналежне виконання обов`язку, що передбачений в п. 6.7 договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ нараховану на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочки, та 15 664,88 грн. штрафу на підставі п. 4.3. яким передбачено, що у разі прострочення оплати за отриманий товар та невиконання обов`язку, що передбачений у п. 3 (Умови оплати) Покупець також сплачує Продавцю штраф у розмірі 20 % від вартості неоплаченого товару.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти одночасного стягнення пені та штрафу, оскільки чинним законодавством заборонено застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Суд відхиляє заперечення відповідача, оскільки господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема штраф, пеня (ч.1 ст. 230 ГК України). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у процентах, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір процентів не передбачено законом або договором (ч. 6. ст. 231 ГК України).

Цивільним законодавством визначено, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ч.1 ст.611 ЦК України). Неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України).

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі №20/246-08, у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України є видами штрафних санкцій в межах одного виду відповідальності, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Суд перевіривши нарахування позивачем штрафу в сумі 15 655,88 грн. встановив правильність його нарахування 78 329,40 * 20 % = 15 655,88 грн. (а.с. 11).

Суд також відхиляє заперечення відповідача, що пеня за простроченим зобов`язанням не може бути стягнута, бо предметом зобов`язання за договором є товар, а не користування грошовими коштами, за що може бути відповідальність у вигляді процентів.

Як встановлено у п. 4.2. договору, пеня встановлюється за невиконання або неналежне виконання обов`язку, передбаченого п. 6.7. договору, яким передбачено обов`язок покупця оплатити ціну товару згідно умов п. 3 договору.

Отже пеня правомірно встановлена для покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті товару.

При перевірці розрахунку пені в програмі "Ліга закон" в розмірі 11 381,13 грн. за період з 09.12.2018 по 10.05.2019 суд встановив неправильність її нарахування, і після перерахунку загальна сума пені становить 11 005,08 грн.

При цьому позивач неправильно визначив дату початку прострочення оплати товару (25.07.2018 замість 26.07.2018), пеня повинна нараховуватися лише за шість місяців з часу виникнення права на пеню з 26.07.2018 (ч. 6 ст. 232 ГК України), позивач частину пені в сумі 376,05 грн. нарахував за більш ніж 6-місячний період з часу виникнення права на пеню.

Доказів сплати пені та штрафу у справі немає, строк виконання даного зобов`язання є таким, що настав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 11 005,08 грн. пені та 15 655,88 грн. штрафу, а в решті вимог про стягнення пені слід відмовити через безпідставність її нарахування.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за прострочення розрахунків в розмірі 9 540,76 та 3 % річних в сумі 3 888,18 грн. за період з 25.07.2018 по 09.12.2019.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, у випадку прострочення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора повинен сплатити інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних із простроченої суми, якщо більший розмір процентів не встановлено договором.

Суд перевіривши нарахування позивачем інфляційних втрат в сумі 9 540,76 та 3 % річних в сумі 3 888,18 грн. за період з 25.07.2018 по 09.12.2019, встановив неправильність нарахування 3% річних за допомогою калькулятора Ліга-закон. Після належного перерахунку сума 3 % річних складає 3 876,60 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача. Розрахунок інфляційних втрат є вірним.

Доказів проведення розрахунку за позовними вимогами відповідачем у справу не подано, строк всіх розрахунків є таким, що настав, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача підлягає лише 78 329,40 грн. залишку основного боргу, 11 005,08 грн. пені, 15 665,88 грн. штрафу, 9540,76 грн. інфляційних втрат та 3 876,60 грн. як 3 % річних на підставі договору № 11/3/05-Ч від 11.05.2018, укладеного між сторонами.

В частині вимог про стягнення решти пені та 3 % річних позивачу слід відмовити через неправильні розрахунки.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. повністю, оскільки спір виник з неправильних дій відповідача.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мельниківське" (ідентифікаційний код 25658752,Черкаська область, Смілянський район, с. Мельниківка, вул. Гоголя, 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімгрупа Компаній" (ідентифікаційний код 31712836, Київська область, Білоцерківський район, с. Шкарівка, вул. Миру, 4) -- 78 329,40 грн. залишку основного боргу, 11 005,08 грн. пені, 15 665,88 грн. штрафу, 9540,76 грн. інфляційних збитків, 3 876,60 грн. як 3 % річних на підставі договору № 11/3/05-Ч від 11.05.2018 та 1 921,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2020

Суддя Н.М. Спаських