ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 січня 2020 р. Справа № 903/918/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Русинчук М.М., розглянувши справу

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Підприємства теплових мереж Ковельтепло, м. Ковель

про стягнення 650 599, 92 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Безпалюк О.Л. довіреність №14-198 від 17.05.2019;

від відповідача: Ткачук А.А. довіреність №2894 від 22.10.2019, Яковук Т.І. довіреність №33 від 14.01.2020;

Встановив: Позивач Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернувся до господарського суду з позовом до Підприємства теплових мереж Ковельтепло про стягнення 650 599, 92 грн., з них: пеня у розмірі 315 062, 24 грн., три проценти річних у розмірі 166 498,77 грн., інфляційні втрати у розмірі 169 038,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про постачання природного газу №3175/1718-ТЕ-2 від 18.09.2017.

Ухвалою суду від 27.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 15.01.2020.

Ухвалою суду від 15.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить суд задоволити позов у повному об`ємі.

Відповідач у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву, позов вважає необґрунтованим в зв`язку з тим, що відповідач здійснив повний розрахунок за договором шляхом перерахування коштів за рахунок наданих державою субвенцій по пільгах та субсидіях для соціально незахищених побутових споживачів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

18 вересня 2017 року між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивачем по справі; постачальник) та Підприємством теплових мереж «Ковельтепло» (надалі - відповідачем по справі; споживач за договором) укладено договір № 3175/1718-ТЕ-2 про постачання природного газу.

Згідно п.п. 1.1 договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах даного договору.

Відповідно п.п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно п.п3.1 договору визначено, постачальник передає споживачів природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

-природного газу власного видобутку у приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та з підземних сховищ до газотранспортної системи;

-імпортованого природного газу у пунктах приймання передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та пунктах приймання передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно п.п. 3.7 договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальника споживача у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла обліку природного газу.

Відповідно до п.п 6.1, 6.2 договору сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.

Згідно п.п. 6.3 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1)споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами, перерахування кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які розраховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 поширювалась дія ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»;

2)в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3)поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються, як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку - у разі коли на споживача станом на 30.09.2015 не поширювалась дія ст. 19 Закону України «про теплопостачання» в частині відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5)оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати згідно п.п 6.1 за цим договором він сплачує пеню у розмірі 16,4 % річних ,але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно п.п 12.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно) , а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

До договору постачання природного газу від 18.09.2017, №3175/178-ТЕ-2 між ПАТ «Національна акціонерна компанія « Нафтогаз України» (постачальником ) та ПТМ «Ковельтепло» укладено додаткові угоди №1 від 11.01.2018, №2 від 03.04.2018, №3 від 07.06.2018, №4 від 01.08.2018, №5 від 03.09.2018.

Даний договір та угоди підписані уповноваженими особами та скріплені печатками, у встановленому порядку не оспорені, не розірвані та не визнані недійсними, а отже є дійсними, укладеними належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, позивач доводить, що заборгованість в сумі 650 599,92 грн., виникла з вини відповідача в частині несвоєчасної оплати поставленого природного газу на умовах договору від 18.09.2017 за №3175/178-ТЕ-2, додаткових угодах до нього (а.с.11-26), та актів приймання-передачі природного газу.(а.с. 42-52)

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 цього ж кодексу якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як слідує із матеріалів справи, ПТМ Ковельтепло належить до комунальної власності і є основним в місті Ковелі виробником і надавачем послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, бюджетним установам та суб`єктам підприємницької діяльності.

Згідно ст. 9 Закону України « Про теплопостачання» одним із основних завдань державного управління у сфері теплопостачання визначено забезпечення надійності теплопостачання як одного з необхідних елементів безпеки людини .

Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» встановлено імперативний порядок оплати за теплову енергію, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, згідно якого оплата здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 року затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

29.12.2015 року набрала чинності нова редакція вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України №217, п. 14 якої передбачає, що у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація:

1) здійснює продаж теплової енергії та (або) надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно пунктів 15-26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості:

-природного газу - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками;

-послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором транспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи;

-послуг з розподілу природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної геми) - на рахунок оператора газорозподільної системи;

-виробництва, транспортування, постачання теплової енергії та надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води без урахування вартості природного газу - на поточний рахунок теплопостачальної або теплогенеруючої організації;»

Реєстри нормативів перерахування коштів АТ «НАК «Нафтогаз України» , що надходять, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію затверджувались кожного місяця відповідними постановами НКРЕКП, що знаходяться в матеріалах справи ( том1 а.с. 95-134), а саме:

- в жовтні 2017р. від населення 68,16;

- в листопаді 2017р. від населення 68,59 %;

- в січні 2018р. від населення 63,75 % ;

- в лютому 2018р. від населення 66,90 %;

- в березні 2018р. від населення 64,84 %;

- в квітні 2018р. від населення 61,42 % ;

- в червні 2018р. від населення 65,16 %;

- в липні 2018р. від населення 64,58 %;

- в серпні 2018р. від населення 64,67 %;

- в вересні 2018р. від населення 64,42 %;

- в жовтні 2018р. від населення 64,35 %;

- в листопаді 2018р. від населення 63,88 %;

- в листопаді 2018р. від населення 63,88 %;

- в грудні 2018р. від населення 67,24 %.

Відповідно до ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, як підтверджено матеріалами справи ПТМ « Ковельтепло » діяло відповідно до норм чинного законодавства, що регулює розрахунки за спожитий природний газ, та вжило всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Тобто у даному випадку під час здійснення розрахунків за спожитий природний газ сторони мають керуватися реєстрами нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, затвердженими НКРЕКП у відповідності до Постанови КМУ №217 від 18.06.2014 року.

Відповідач зі своєї сторони здійснив усі залежні від нього заходи для дотримання вимог чинного законодавства щодо проведення розрахунків в частині вартості природного газу, а також затверджених НКРЕКІІ нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання.

Постановою КМУ № 20 від 11.01.2005р. «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-водопостачання і водовідведення, квартирної плати .

Постановою КМУ № 256 від 04.03.2002р. «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» зі змінами передбачено, зокрема п.8 , що розрахунки за надані пільги та субсидії на оплату природного газу, послуг з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення з підприємствами- надавачами здійснюються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання , відкриті в органах Казначейства.

Відповідно до п.8-1 даного Порядку «Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на виробництво теплової енергії, та/або їх відокремленими структурними підрозділами отримані кошти спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) та інших енергоносіїв, спожитих для виробництва теплової енергії.

Таким чином, маючи дебіторську заборгованість по субсидіях і пільгах підприємство частково проводило розрахунки передбачені п.8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з Державного бюджету затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р № 256.

Заборгованість по пільгах та субсидіях станом на

- 01.11.2017р становила 12635,0 тис.грн.;

- 01.12.2017р. 22125,4 тис. грн;

- 01.01.2018р. 32553,6 тис. грн;

- 01.02.2018р. 28888,3 тис. грн;

- 01.03.2018р. 17086,8 тис. грн;

- 01.04.2018р. 20382,4 тис. грн;

- 01.05.2018р. 16151,0 тис. грн;

- 01.06.2018р. 7694,5 тис. грн;

- 01.07.2018р.-7330,4 тис. грн;

- 01.08.2018р.-6773,6 тис. грн;

- 01.09.2018р.-6191,6 тис. грн;

- 01.10.2018р.-5483,5 тис. грн;

- 01.11.2018р. 5963.2 тис. грн;

- 01.12.2018р. 8485,6 тис. грн. ( том 1, а.с.141-142)

Крім того, 09.11.2017 року укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 3837 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України між ПТМ «Ковельтепло» та НАК «Нафтогаз України» іншими сторонами на суму 101 489, 86 грн, яке було профінансовано 21.12.2017р.;

09.11.2017 року укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 3837 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України між ПТМ «Ковельтепло» та НАК «Нафтогаз України» іншими сторонами на суму 9 355 034,02 грн, яке було профінансовано в січні 2018р. (том 1, а.с. 54-56).

Таким чином, несвоєчасність відшкодування пільг та субсидій державою спричиняла неможливість ПТМ «Ковельтепло» своєчасно проводити розрахунки за спожитий природний газ за договором №3175/1718 - ТЕ-2 від 18.09.2017.

Отже, суд дійшов висновку, що заборгованість за постачання природного газу виникала не з вини підприємства.

Враховуючи те, що державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків у відповідності до статті 19-1 Закону України « Про теплопостачання « від 02.05.2005р. та Постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014р., Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005р. , Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002р., що по суті, усуває ПТМ «Ковельтепло» від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, чи за рахунок відшкодування пільг та субсидій споживачам, і відповідач не може впливати на порядок , строки та розмір розрахунків з позивачем за поставку природного газу.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставку природного газу, у зв`язку з чим вина відповідача у простроченні платежів за спірним договором відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно зі статтею 217 Господарського кодексу України та статтею 614 Цивільного кодексу України, позбавляє позивача можливості застосовувати до відповідача заходи відповідальності, передбачені пунктом 8.2. договору та у свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, заборгованість за природний газ по договору № 3175/1718-ТЕ-2 відповідачем повністю сплачена 18.12.2018.

Окрім того, держава приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалася між сторонами на підставі укладеного між ними договору.

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Тобто на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належать, зокрема, Порядок від 04.03.2002 №256 та порядок від 11.01.2005р. №20.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного) застосування чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.05.2019 по справі №924/296/18, від 24.10.2019 по справі №903/910/18, від 11.11.2019 по справі №903/911/18.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, беручи до уваги ту обставину, що заборгованість за природний газ сплачено повністю, низьким рівнем оплати житлово комунальних послуг населенням, враховуючи причини неналежного виконання зобов`язання з оплати ПТМ «Ковельтепло» ступінь виконання зобов`язання підприємством, скрутний майновий стан , а також зважаючи на відсутність вини підприємства та відсутність доказів заподіяння збитків позивачу порушенням нами договірних зобов`язань в частині оплати, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що для застосування штрафних санкцій, зокрема пені, передбаченої пунктом 8.1 договору та наслідків порушення грошових зобов`язань, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених Порядками № 20 та № 256.

Доказів, які підтверджують, що перерахування коштів було здійснено з порушенням строків, встановлених Порядками № 20 та № 256, з вини відповідача позивачем не надано.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що доводи позивача про нарахування штрафних санкцій в сумі 650 599,92грн. за договором про постання природного газу №3175/1718-ТЕ-2 від 18.09.2017 спростовуються матеріалами справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у позові повністю.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 86, 129, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 06.02.2020

Суддя В. М. Дем`як