ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4083/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 , місто Харків
до Акціонерного товариства "Турбоатом", місто Харків
про стягнення 56 383,17 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (особисто);

позивача - адвокат Жукова Н.Д. ордер ДН № 002186 від 13.01.2020;

відповідача - Лобода Л.Г. довіреність № 27-14 від 27.12.2019;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Турбоатом" (відповідача) про стягнення дивідендів: за 2017 рік - в розмірі 32 834,26 грн. та за 2018 рік - в розмірі 23 548,91 грн., а всього: 56 383,17 грн., здійснивши утримання належних податку на доходи фізичних осіб та військового збору з вказаних сум в розмірі 3 664,91 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4083/19; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13 січня 2020 року.

13 січня 2020 року до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області надійшов відзив Акціонерного товариства "Турбоатом" на позовну заяву у справі № 922/4083/19, в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (вх. № 663).

Поданий Акціонерним товариством "Турбоатом" відзив досліджено та прийнято судом до розгляду; відповідну ухвалу занесено до протоколу підготовчого засідання від 13 січня 2020 року.

13 січня 2020 року судом також постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 922/4083/19 на 03 лютого 2020 року, на підставі пункту 3 частини другої статті 183 Господарського процесуального кодексу України.

В підготовчому засіданні 03.02.2020 представник позивача зазначив, що ним повідомлено суд про всі обставини справи та надані усі докази, на які він посилається у позові. Представник відповідача також вказав на те, що ним подано усі докази у даній справі.

Водночас сторони подали письмову згоду на розгляд справи по суті у той самий день, безпосередньо після закінчення підготовчого засідання, в порядку частини шостої статті 183 ГПК України (за вх. № 3687).

З огляду на те, що під час підготовчого провадження у даній справі було остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин; позовні вимоги та склад учасників судового процесу; визначено обставини справи, які підлягають встановленню, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження у справі № 922/4083/19 та призначити справу до судового розгляду по суті 03 лютого 2020 року після закінчення підготовчого засідання. Відповідну ухвалу занесено до протоколу підготовчого засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 03.02.2020 позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.02.2020 проти позову ОСОБА_1 заперечував, зазначив, що на час нарахування дивідендів позивач не був внесений Центральним депозитарієм у реєстр власників, тому відповідач і не в змозі сплатити належні йому дивіденди за 2017 - 2018 роки.

Заслухавши представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та пояснення відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2016 року ОСОБА_1 є спадкоємцем простих іменних акцій з відповідними дивідендами ПАТ "Турбоатом", у кількості 26 036 шт., номінальною вартістю 0,25 грн., загальною номінальною вартістю 6 509,00 грн., частка у СК 0,0062%; форма існування акцій - бездокументарна; код цінних паперів НОМЕР_2, що належать померлому ( ОСОБА_2 ) на підставі виписки про стан рахунку в цінних паперах на 28.08.2015 ТОВ "ПІРС" від 28.08.2015 (том I, арк. с. 26).

Відповідно до прийнятих Річними Загальними зборами акціонерів ПАТ "Турбоатом" (Протокол № 23 від 18.04.2018 року) та Наглядовою радою ПАТ "Турбоатом" (Протокол № 11-НР від 08.06.2018 року), а також Річними Загальними зборами акціонерів АТ "Турбоатом" (Протокол № 24 від 17.04.2019 року) та Наглядовою радою АТ "Турбоатом" (Протокол № 12-НР від 24.05.2019 року) Рішень про виплату дивідендів акціонерам Товариства (інформація про які розміщена на офіційному сайті Акціонерного товариства "Турбоатом" у мережі Інтернет за адресою: https://www.turboatom.com.ua), за результатами фінансово-господарської діяльності Товариства у 2017 та 2018 роках затверджено наступний розмір дивідендів: за 2017 рік - 1,26111 грн. на 1 акцію (строк виплати дивідендів по 18.10.2018); за 2018 рік - 0,904475 грн. на 1 акцію (строк виплати дивідендів по 17.10.2019).

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 подала до суду розрахунок належних до сплати дивідендів:

- Дивіденди за 2017 рік: 1,26111 грн. на 1 акцію * 26036 акцій = 32 834,26 грн.;

- Дивіденди за 2018 рік: 0,904475 грн. на 1 акцію * 26036 акцій = 23 548,91 грн.

Загальна сума належних до сплати позивачу дивідендів за 2017-2018 роки становить 56 383,17 грн.

Водночас, за твердженням ОСОБА_1 , дивідендів за належними їй цінними паперами Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" за 2017 та 2018 роки вона не отримала. З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до АТ "Турбоатом" із заявою про перерахування належних їй дивідендів. Однак, вказана заява залишена відповідачем без задоволення, що за твердженням позивача порушує її права акціонера.

Обставини щодо стягнення дивідендів за 2017 рік - в розмірі 32 834,26 грн. та за 2018 рік - в розмірі 23 548,91 грн. в примусовому порядку стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача дивідендів за 2017 та 2018 роки.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" встановлено, що акція - це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосується акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів.

Згідно пункту 2 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Частиною першою статті 197 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).

Пунктом 2 частини першої статті 25 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на отримання дивідендів.

Згідно із частиною четвертою статті 5 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" підтвердженням права власності на цінні папери є сертифікат, а в разі знерухомлення цінних паперів чи їх емісії в бездокументарній формі - виписка з рахунку у цінних паперах, яку зберігач зобов`язаний надавати власнику цінних паперів.

Отже, відповідно до вказаних норм і положень чинного законодавства, правовою підставою набуття майнових прав акціонера акціонерного товариства (в т.ч. права на одержання дивідендів) є набуття права на відповідну акцію товариства.

Статтею 30 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено порядок виплати дивідендів.

За змістом частини першої статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства", дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.

Положеннями частини четвертої статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що для кожної виплати дивідендів наглядова рада акціонерного товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, не може передувати даті прийняття рішення загальними зборами про виплату дивідендів. Перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів за привілейованими акціями, має бути складений протягом одного місяця після закінчення звітного року.

Пунктом 1 розділу II "Порядку виплати акціонерним товариством дивідендів", затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 12.04.2016 року № 391, також визначено, що виплата дивідендів за простими акціями безпосередньо акціонерам здійснюється в порядку, встановленому наглядовою радою акціонерного товариства з урахуванням вимог, встановлених цим розділом, у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Загальні збори можуть прийняти рішення щодо виплати дивідендів у строк менший, ніж передбачений абзацом першим цього пункту. У такому разі виплата дивідендів за простими акціями здійснюється у строк, визначений таким рішенням.

Згідно пункту 3 розділу II "Порядку виплати акціонерним товариством дивідендів", виплата акціонерним товариством дивідендів безпосередньо акціонерам, а саме направлення відповідних сум коштів усім акціонерам, зазначеним у переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, здійснюється, починаючи з дати та протягом строку, що встановлені наглядовою радою акціонерного товариства, шляхом переказу цих коштів акціонерним товариством на грошові рахунки отримувачів (банківські рахунки, інформація про які зазначена в переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів) та/або шляхом поштових переказів на адреси акціонерів, зазначені в переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів (у разі якщо перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів, не містить інформації про банківський рахунок).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що у разі прийняття загальними зборами акціонерного товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів.

За поясненнями відповідача, АТ "Турбоатом" не заперечується наявність права власності у ОСОБА_1 на спірні акції, факт та розмір нарахованих позивачеві дивідендів. Проте, на думку відповідача, право на виплату дивідендів виникає у акціонера (позивача) тільки у разі перебування його у переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів.

Так, пунктом 16 частини 1 статті 1 Закону України "Про депозитарну систему України" встановлено, що реєстр власників іменних цінних паперів - це перелік власників іменних цінних паперів, складений відповідно до вимог законодавства Центральним депозитарієм або, у випадках, встановлених цим Законом, - Національним банком України на певну дату із зазначенням кількості іменних цінних паперів, належних зазначеним власникам на праві власності, номінальної вартості і виду таких цінних паперів та іншої інформації, визначеної Комісією.

Згідно статті 22 Закону України "Про депозитарну систему України" в установлених законодавством випадках реалізація прав за емісійними цінними паперами здійснюється на підставі реєстру власників іменних цінних паперів. Складення реєстру власників іменних цінних паперів здійснює Центральний депозитарій, а у випадку, встановленому цим Законом, - Національний банк України.

Емітент іменних цінних паперів зобов`язаний укласти з визначеною ним особою договір про надання реєстру власників іменних цінних паперів (далі - договір про надання реєстру). Визначеною особою може бути депозитарна установа, Центральний депозитарій або Національний банк України.

Відповідач також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пірс", Акціонерного товариства "Укрсиббанк", Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України", треті особи: Публічне акціонерне товариство "Турбоатом", Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку про зобов`язання вчинити певні дії (справа № 638/15994/17). Згодом відповідача Акціонерне товариство "Укрсиббанк" змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжгалузевий депозитарний центр".

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.09.2019 у справі № 638/15994/17 (том І. арк.с. 56-59) встановлено, що порушення прав позивача виникло спочатку через неправомірну бездіяльність колишньої депозитарної установи ТОВ "Пірс", яка здійснювала обслуговування рахунку в цінних паперах правопопередника позивача - ОСОБА_2 та яка, при позбавленні ліцензії на депозитарну діяльність у 2016 році, не передала до ПАТ "НДУ" документацію про рахунки, що обслуговувалися. Але і після того, як за позивачем у судовому порядку 05.07.2017 року було визнано право власності на 26036 акцій ПАТ "Турбоатом", депозитарна система не забезпечила облік прав позивача на вказані акції в депозитарному обліку. Конкретними професійними учасниками депозитарної системи від яких залежить вчинення певних дій, які призведуть до фіксування прав позивача на акції в депозитарному обліку є ПАТ "НДУ", який виконує на цей час функції Центрального депозитарія та ТОВ "МДЦ", яке є депозитарною установою, між якою та позивачем укладений договір про обслуговування рахунку в цінних паперах позивача. Проте, самостійно, без рішення суду, яке зобов`язувало би їх вчинити конкретні дії, спрямовані на відображення в депозитарній системі тих прав позивача на акції, які вже встановлені рішенням суду у справі 638/20958/16-ц, ПАТ НДУ та ТОВ "МДЦ" не здійснили.

Вказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ТОВ "Пірс" вчинити дії з передання до ПАТ "Національний депозитарій України" документації про рахунки депонентів в цінних паперах, у тому числі документації про рахунок в цінних паперах депонента ОСОБА_2 та іншої документації, передбаченої "Положенням про припинення депозитарною установою провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності". Зобов`язано ПАТ "Національний депозитарій України" виконати розпорядження депозитарної установи ТОВ "МДЦ" на переказ на свій рахунок з рахунку ТОВ "Пірс" 26036 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" номінальною вартістю 0,25 грн. за одну акцію, загальною номінальною вартістю 6509 гривень 00 копійок, форма існування акцій бездокументарна, з метою подальшого зарахування 26036 штук простих іменних акцій на рахунок ОСОБА_1 . Зобов`язано депозитарну установу - ТОВ "МДЦ" надати ПАТ "Національний депозитарій України" розпорядження на переказ на свій рахунок 26036 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" та після переказу від депозитарію ПАТ "Національний депозитарій України" здійснити зарахування на рахунок ОСОБА_1 .

У відповідності до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи предмет спору по справі № 638/15994/17, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 на час розподілу дивідендів не була внесена Центральним депозитарієм у реєстр власників акцій АТ "Турбоатом". Отже, невиплата дивідендів позивачу за 2017 - 2018 роки за простими іменними акціями АТ "Турбоатом" не є виною відповідача.

Суд зазначає, що Конституцією України закріплено обов`язок держави забезпечувати захист усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13). Зазначене положення Конституції України реалізоване у статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 15 ЦК України, відповідно до яких Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів; кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Згідно статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтями 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усі зазначені вище та проаналізовані положення чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження: по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна; по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.

Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" (23 вересня 1982 ркоу), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу (правова позиція Верховного суду України викладена у листі від 01.07.2013 "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ").

Відповідно до частини 2 статті 321 ЦК України особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, обмеження права власності, встановлені законодавцем, мають належним чином співвідноситись із принципом непорушності права власності та закріпленим у статті 3 ЦК України принципом неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Суд зазначає, що невиконання ТОВ "Пірс", у зв`язку з анулюванням ліцензії, своїх зобов`язань щодо передачі документації про рахунки депонентів у цінних паперах до Національного депозитарію та у зв`язку з цим не включення таких депонентів до переліку осіб АТ "Турбоатом", які мають право на отримання дивідендів, не може бути підставою для невиплати належних позивачу дивідендів. Дії спрямовані на встановлення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів є обов`язком відповідача. Позивач, як акціонер, не зобов`язаний вчиняти активних дій, спрямованих на реалізацію свого права щодо отримання дивідендів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Сплата акціонеру дивідендів надає останньому "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

При цьому, право на отримання дивідендів - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на майно (у даному випадку, грошові кошти).

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача щодо наявності у останнього станом на дату звернення до суду з даним позовом права на отримання дивідендів та "законних сподівань" щодо їх фактичного отримання, в зв`язку з чим таке право підлягає захисту згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно, на підставі наведених вище положень, суд вважає вимоги позивача про виплату йому дивідендів законними і обґрунтованими, а заперечення відповідача мотивовані посиланням на відсутність позивача у відповідному реєстрі, юридично неспроможними.

Приходячи до висновку про неспроможність позиції відповідача суд також виходить з принципів розумності, добросовісності і справедливості, закріплених пунктом 6 статті 3 ЦК України. Очевидно, що у разі відмови в позові з мотивів, які є наслідком неправомірної поведінки третьої особи, позивач був би несправедливо позбавлений права власності на належне йому майно (дивіденди).

Також суд враховує, що вирішення колізії, що склалася шляхом визнання права власності позивача на дивіденди таким, що превалює над необхідністю позивачеві бути включеним в реєстр власників іменних цінних паперів, відповідає принципам господарського процесу, закріпленим в статті 2 ГПК України. Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача дивідендів: за 2017 рік - в розмірі 32 834,26 грн. та за 2018 рік - в розмірі 23 548,91 грн., а всього: 56 383,17 грн., відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача дивідендів, з урахуванням утримання належних податків, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, з Акціонерного товариства "Турбоатом" підлягають стягненню також витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Турбоатом" (місцезнаходження: 61037, місто Харків, проспект Московський, будинок 199; ) на користь Фізичної особи ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) дивіденди за 2017 рік - в розмірі 32 834,26 грн. та за 2018 рік - в розмірі 23 548,91 грн., здійснивши утримання належних податку на доходи фізичних осіб та військового збору з вказаних сум в розмірі 3 664,91 грн. та судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "06" лютого 2020 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/4083/19