ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 Справа № 917/1555/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Комунального некомерційного підприємства "Миргородська центральна районна лікарня" Миргородської районної ради

до Фізичної особи-підприємця Гребенюк Дмитра Васильовича

про стягнення 108443,06 грн.

без виклику представників сторін

встановив:

Комунальне некомерційне підприємство "Миргородська центральна районна лікарня" Миргородської районної ради звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гребенюк Дмитра Васильовича про стягнення 108443,06 грн., з них: 35095,05 грн. - боргу за договором № 25 оренди об`єкту розташованого за адресою вул. Гоголя, 172, від 23.05.2016 року, 72546,10 грн. - боргу за договором № 25/1 від 23.05.2016 року про відшкодування витрат Миргородської ЦРЛ на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, 801,91 грн. - пені за договором оренди № 25 від 23.05.2016 року.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо сплати орендних платежів та відшкодування витрат на утримання орендованого майна.

Ухвалою суду від 09.12.2019 р. було встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Зокрема, було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов (а.с.155-156).

Ухвала від 09.12.2019 р. вважається врученою відповідачу 18.12.2019 р. (а.с.159-160). Отже, останнім днем подачі суду відзиву на позов є 03.01.2020 р.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Згідно ст.113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом.

Згідно ч.8 ст.165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У даній справі судом були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2019р. даний позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М.

За ухвалою господарського суду від 10.09.2019р. було повернуто позовну заяву в зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 р. ухвалу Господарського суду Полтавської області від 10.09.2019р. скасовано. Справу передано на розгляд господарському суду Полтавської області.

За ухвалою суду від 09.12.2019 року відкрито провадження у справі № 917/1555/19, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Про відкриття провадження у справі позивач повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 09.12.2019р. ( а.с.157).

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.12.2019р., надіслана відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 , повернулася до суду з відміткою поштового відділення про відсутність адресата (а.с.158-160).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.12.2019 р. Гребенюк Дмитро Васильович зареєстрований з 03.07.2015р. як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 (витяг - а.с.163-164).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у договорі № 25 від 23.05.2016р. зазначена така ж адреса відповідача - АДРЕСА_1 . Іншої адреси відповідача матеріали справи не містять.

Крім того, про розгляд даної справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення 22.01.2020р. відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Господарського суду.

Суд також намагався повідомити відповідача телефонограмою від 22.01.2020 на вказаний у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань телефонний номер для здійснення зв`язку з відповідачем, проте за вказаним номером абонент не прийняв дзвінок.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Отже, відповідач належно повідомлений про час та місце розгляду даної справи у відповідності до ст. ст. 120, 242 ГПК України.

Суд вчинив всі можливі дії для належного та своєчасного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Господарським судом було створено сторонам належні умови для реалізації їх процесуальних прав.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Миргородською центральною районною лікарнею та Фізичною особою-підприємцем Гребенюк Дмитром Васильовичем було укладено договір № 25 від 23.05.2016р. оренди об`єкту розташованого за адресою вул. Гоголя, 172 (далі - Договір оренди № 25; а.с.39-42).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.12.2019 р. Миргородська центральна районна лікарня була припинена як юридична особа 27.12.2018; правонаступником її зареєстровано Комунальне некомерційне підприємство "Миргородська центральна районна лікарня" Миргородської районної ради (позивач); (а.с.161-164). Про це також зазначено в п.1.2 Статуту позивача (а.с.89-100).

Отже, позивач як правонаступник набув прав та обов`язків Миргородської центральної районної лікарні за договором оренди № 25 від 23.05.2016р.

Згідно п.1.1 Договору оренди № 25 Миргородська центральна районна лікарня (орендодавець) передає, а Фізична особа-підприємець Гребенюк Дмитро Васильович (орендар) приймає в строкове платне користування об`єкт: приміщення у лікувальному корпусі першого поверху споруди, розташованої в будівлі по вул. Гоголя, 172 загальною площею 44,3 м2, в тому числі корисна площа 44,3 м2, підвал, який перебуває в нього на балансі у господарському використанні.

Згідно п.2.1 Договору оренди № 25 вступ орендаря у користування майном настає одночасно з підписанням цього договору та акту приймання-передачі вказаного об`єкту.

Згідно п.3.2 Договору оренди № 25 розрахунок розміру орендної плати за користування об`єктом (додаток №1) додається до цього договору і є невід`ємною його частиною.

Згідно п. 3.3 Договору оренди № 25 розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування розміру плати за попередній місяць на індекс інфляції. На момент укладення договору розмір орендної плати складає: 2440,00 грн. за місяць, про що орендодавець повинен звітуватись кожний квартал до райдержадміністрації.

Згідно п. 3.4 Договору оренди № 25 нарахування орендної плати проводиться починаючи з 23 травня 2016 року. Перерахування орендної плати проводиться до 30 числа наступного за звітним місяця на рахунок орендодавця, з якої останній перераховує 10% - до районного бюджету, про що щоквартально звітується в райдержадміністрацію.

Згідно п. 3.5. Договору оренди № 25 орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується орендодавцю та до районного бюджету у визначеному п.3.4 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п. 3.8. Договору оренди № 25 крім внесення орендної плати, орендар приймає участь в загальних для всього об`єкта витратах, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом приміщень загального користування, а також повинен укласти договір про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю. Пеня за несвоєчасну оплату електроенергії нараховується за кожну добу до фактичної оплати в розмірі, що обчислюється виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно п. 4.1.4. Договору оренди № 25 орендар здійснює належне утримання належне утримання приміщень будинку, проводить поточний ремонт за власною ініціативою або за поданням орендодавця, за рахунок власних коштів, а також сплачує вартість комунальних послуг, використаної електроенергії та інше.

Згідно п. 7.1. Договору оренди № 25 цей договір діє з 23 травня 2016 р. по 22 квітня 2019 р. Термін дії договору оренди 2 роки 11 місяців.

Згідно п. 7.7. Договору оренди № 25 договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх умов та підписання його сторонами і погодження головою районної державної адміністрації як органу, в управлінні якого перебуває орендоване майно, згідно делегованих їй районною радою повноважень.

Згідно з п. 5.2. Статуту Комунального некомерційного підприємства "Миргородська центральна районна лікарня" Миргородської районної ради підприємство не має права відчужувати або іншим способом розпоряджатись закріпленим за ним майном, що належить до основних фондів, без попередньої згоди Засновника (а.с.89-100).

Згідно 5.6. Статуту Комунального некомерційного підприємства "Миргородська центральна районна лікарня" Миргородської районної ради підприємство має право надавати в оренду майно, закріплене за ним на праві оперативного управління, юридичними та фізичними особами відповідно до законодавства України та локальних нормативних актів органів місцевого самоврядування.

На виконання п.7.7 Договору оренди № 25 цей договір був погоджений головою Миргородської районної державної адміністрації, про що поставлено відмітку на останній сторінці договору.

В додатку № 1 до Договору оренди № 25 сторони узгодили, що вартість оренди у сумі 2440,00 грн. за місяць; орендна плата коригується на індекс інфляції за кожний місяць оренди; оплата комунальних послуг здійснюється окремо (а.с.44).

За актом прийому-передачі приміщення від 23.05.2016р. нежилове приміщення загальною площею 44,3 м.кв. було передано відповідачу (а.с.43).

Посилаючись на те, що відповідач не сплатив 35095,05 грн. орендної плати, позивач прохає стягнути цей борг у судовому порядку.

При вирішенні спору в цій частині судом встановлено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 3 ст. 762 ЦК України договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Відповідно до ч.5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

За період оренди липень 2016р. - серпень 2017р. позивач нарахував відповідачу орендну плату на загальну суму 34756,96 грн., на оплату якої виставив рахунки - фактури № 450 від 15.08.2016р. на суму 2846,67 грн., № 515 від 14.09.2016р. на суму 2440,00 грн., № 579 від 13.10.2016р. на суму 2440,00 грн., № 644 від 16.11.2016р. на суму 2440,00 грн., № 693 від 08.12.2016р. на суму 4879,99грн., № 30 від 13.02.2017р. на суму 2466,84 грн., № 77 від 14.03.2017р. на суму 2464,40 грн., № 152 від 12.04.2017р. на суму 2483,92 грн., № 202 від 16.05.2017р. на суму 2461,96 грн., № 309 від 14.06.2017р. на суму 2471,71 грн., № 327 від 11.07.2017р. на суму 2479,03 грн., № 391 від 15.08.2017р. на суму 2444,88 грн., № 453 від 12.09.2017р. на суму 2437,56 грн. (а.с.76-79, 81-88).

Позивач у позові зазначає, що відповідачем орендна плата не була сплачена.

Відповідач доказів сплати 34756,96 грн. боргу з орендної плати суду не надав.

Відповідно до ст.ст.13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 34756,96 грн. боргу з орендної плати є обґрунтованими та задовольняються судом.

Позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 338,09 грн. за Договором оренди № 25 судом відхиляються з таких підстав.

Позивач у позові не конкретизує підстав виникнення даного боргу, включаючи його до загальної суми заборгованості за Договором оренди № 25.

Проте, як свідчать додані до позову докази, до суми боргу 338,09 грн. позивачем було включено податок на землю в загальній сумі 333,54 грн. та збір за спеціальне використання природних ресурсів в загальній сумі 4,55 грн., на оплату яких позивачем оформлені рахунки-фактури № 403 від 15.08.2016р. на суму 23,03 грн., № 529 від 14.09.2016р. на суму 23,03 грн., № 593 від 13.10.2016р. на суму 24,17 грн., № 660 від 16.11.2016р. на суму 23,03 грн., № 726 від 08.12.2016р. на суму 47,20 грн., № 45 від 13.02.2017р. на суму 24,42 грн., № 109 від 14.03.2017р. на суму 24,42 грн., № 181 від 12.04.2017р. на суму 25,56 грн., № 230 від 16.05.2017р. на суму 24,42 грн., № 311 від 14.06.2017р. на суму 24,42 грн., № 355 від 11.07.2017р. на суму 25,56 грн., № 419 від 15.08.2017р. на суму 24,42 грн., № 481 від 12.09.2017р. на суму 24,42 грн. (а.с.76-78, 80-88).

В ч.2 ст. 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

В ч. 1 ст. 284 ГК України встановлено, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

У Договорі оренди № 25 відсутні положення, за якими б покладалося на відповідача сплата позивачу зазначених у вказаних рахунках-фактурах податку на землю та збору за спеціальне використання природних ресурсів, не визначено обставин нарахування цих оплат, не встановлено їх суми та строків платежу. Відсутні вказані нарахування і у додатку № 1 до договору оренди (а.с.44). Тобто, зобов`язання відповідача сплачувати вказані нарахування у Договорі оренди № 25 не передбачено.

Вказані рахунки-фактури для оплати податку на землю та збору за спеціальне використання природних ресурсів підписані позивачем одностороннє. Доказів погодження цих рахунків відповідачем позивач суду не надав. Доказів направлення чи вручення цих рахунків відповідачу позивач суду не надав. Отже, вказані рахунки не є доказом належного внесення змін до договору щодо встановлення чи зміни розміри плати чи узгодження зобов`язання відповідача проводити оплату позивачу вказаних платежів.

Інших підстав для нарахування відповідачу та стягнення цих сум позивач у позові не наводить.

Згідно ч.2, ч.3 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Проте, позивачем не підтверджено належними доказами підстави покладення на відповідача обов`язку сплачувати нараховані позивачем 338,09 грн. податку на землю та збору за спеціальне використання природних ресурсів. У договорі оренди №25 відсутні узгодження з відповідачем на здійснення даних оплат. Матеріалами справи не підтверджується взяття відповідачем в установлений законом спосіб зобов`язання проводити позивачу вказані платежі.

Таким чином у цій частині - у позові слід відмовити.

При розгляді спору в частині вимог про стягнення 801,91 грн. пені, заявлених в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди № 25 від 23.05.2016, суд зазначає наступне.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В п.3.5. Договору оренди № 25 встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується орендодавцю та до районного бюджету у визначеному п.3.4 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

На підставі вказаного положення договору позивач у позові заявив вимоги про стягнення 801,91 грн. пені, нарахованої за період прострочення 01.07.2016 - 31.08.2017 в зв`язку з несплатою орендної плати (розрахунок - а.с. 52-54).

При перевірці правильності нарахування пені судом встановлено, що заявлена до стягнення сума не перевищує розрахункову.

Отже, позовні вимоги про стягнення 801,91 грн. пені обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Позивач також прохає стягнути з відповідача 72546,10 грн. заборгованості за договором № 25/1 від 23.05.2016р. про відшкодування витрат Миргородської ЦРЛ на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

При цьому позивач посилається на те, що обов`язковість укладення договору на відшкодування витрат орендаря на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю передбачена наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774, яким затверджено Примірний договір на відшкодування витрат орендаря на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

При вирішенні спору в цій частині суд зазначає таке.

За ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК).

Згідно ст. 206 ЦК усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Статтею 208 ЦК передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Разом з тим, за ст. 218 ЦК недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Позивач у позові зазначає, що обов`язок відповідача з відшкодування витрат орендаря на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю виник на підставі договору № 25/1 від 23.05.2016р. про відшкодування витрат Миргородської ЦРЛ на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Проте, судом встановлено, що договору № 25/1 від 23.05.2016р. про відшкодування витрат Миргородської ЦРЛ на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю відповідачем не підписаний (а.с.45-47).

Відповідно до ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України (в редакції станом на 23.05.2016р. - на дату договору) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч. 2 ст. 181 ГК України).

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч. 3 ст. 181 ГК України).

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч. 4 ст. 181 ГК України).

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо) (ч. 6 ст. 181 ГК України).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими (ч. 7 ст. 181 ГК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 639 ЦК України встановлено, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

За ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

В ч. 1 ст. 642 ЦК України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Судом встановлено, що договір № 25/1 від 23.05.2016р. про відшкодування витрат Миргородської ЦРЛ на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю відповідачем не підписаний. Отже, цей договір є неукладеним. Тому у відповідача не виникло жодних обов`язків за цим договором перед позивачем.

Доказів направлення відповідачу пропозиції укласти договір № 25/1 від 23.05.2016р. про відшкодування витрат та доказів прийняття відповідачем цієї пропозиції до позову не додано, у позові на наявність таких обставин позивач також не посилається.

Подані позивачем рахунки-фактури за період 14.07.2016 р. - 12.09.2017р. на відшкодування енергоносіїв підписані позивачем одностороннє (а.с.56-74). Доказів погодження цих рахунків відповідачем позивач суду не надав. Доказів направлення чи вручення цих рахунків відповідачу позивач суду не надав. Отже, вказані рахунки не є доказом належного узгодження зобов`язання відповідача проводити оплату позивачу вказаних платежів.

Доказів фактичного понесення вказаних витрат позивачем до позову не додано; про їх наявність у позові не зазначається.

Суд вважає недостатньою підставою для стягнення спірних коштів посилання позивача на те, що обов`язковість укладення договору на відшкодування витрат орендаря на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю передбачена наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774, яким затверджено Примірний договір на відшкодування витрат орендаря на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

В ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, зокрема встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Таким чином, затвердження примірного договору не скасовує необхідність погодження сторонами умов договору, що мають намір укласти сторони, укладення та підписання такого договору.

Сам по собі затверджений наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774 примірний договір не породжує обов`язків у відповідача у цій справі сплачувати кошти позивачу.

Згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 80 ГПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як в описовій так і у прохальній частині позову, позивач прохає стягнути з відповідача 72546,10 грн. відшкодування витрат саме на підставі договору № 25/1 від 23.05.2016р. про відшкодування витрат Миргородської ЦРЛ на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, який відповідачем не підписаний та який фактично не укладений.

Позивачем не надано доказів взяття відповідачем на себе зобов`язань з оплати спірних послуг по договору № 25/1 про відшкодування витрат Миргородської ЦРЛ на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 23.05.2016р.

Позивачем не доведено належними доказами факту укладення між сторонами договору № 25/1 про відшкодування витрат Миргородської ЦРЛ на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 23.05.2016р.

Отже, відсутні правові підстави вважати, що у відповідача виникли цивільні обов`язки за договором № 25/1 від 23.05.2016р.

Таким, у позові в частині стягнення 72546,10 грн. відшкодування витрат на підставі договору № 25/1 від 23.05.2016р. про відшкодування витрат Миргородської ЦРЛ на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю - суд відмовляє.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, що складаються з судового збору у даній справі.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 1921,00 грн. судового збору за платіжним дорученням від 21.06.2019р. № 4 (а.с.38). Також, позивачем сплачено 1921,00 грн. судового збору за подачу позову за платіжним дорученням від 13.09.2019р. № 5 (а.с.28).

Факт надходження вказаних сум судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено виписками від 24.06.2019, від 16.09.2019 (а.с.11, 154).

Крім того, позивачем за платіжним дорученням від 16.09.2019р. № 4 сплачено 1921,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги від 18.09.2019 вих. № 01-13/1870 у цій справі (а.с.27).

Згідно з підп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011р. № 3674-VІ «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно вхідного штампу канцелярії суду позовна заява надійшла до господарського суду 06.09.2019р.

Тобто, мінімальна ставка судового збору за подання позовних заяв майнового характеру становить 1921,00 грн.

Згідно зі ст. 163 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою усіх вимог.За ч. 2 ст. 55 ГПК України в ціну позову включаються також вказані у позовній заяві суми неустойки (штрафу, пені).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 108443,06 грн., з них: 35095,05 грн. - боргу за договором № 25 оренди об`єкту розташованого за адресою вул. Гоголя, 172, від 23.05.2016 року, 72546,10 грн. - боргу за договором № 25/1 від 23.05.2016 року про відшкодування витрат Миргородської ЦРЛ на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, 809,91 грн. - пені за договором оренди № 25 від 23.05.2016 року.

Отже, з позовних вимог про стягнення 108443,06 грн. судовий збір підлягає сплаті у розмірі 1921,00 грн.

Таким чином, позивачем було надлишково сплачено 1921,00 грн. судового збору за подачу позову за платіжним дорученням від 13.09.2019р. № 5.

Відповідно до ч. 1 та ч.9 ст. 129 ГПК України судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1921,00 грн. та 1921,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги у цій справі покладається на відповідача.

Надлишково сплачена сума судового збору у розмірі 1921,00 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України згідно зі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» після звернення позивача з відповідним клопотанням до суду.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гребенюк Дмитра Васильовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Комунального некомерційного підприємства "Миргородська центральна районна лікарня" Миргородської районної ради (вул. Центральна, буд. 83, с. Попівка, Миргородський р-н, Полтавська обл., 37633; ідентифікаційний код 01999402) 34756 грн. 96 коп. боргу з орендної плати, 801грн. 91 коп. пені, 1921грн. 00 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору за подачу позовної заяви, 1921грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області).

Повне рішення складено та підписано: 06.02.2020.

Суддя Т. М. Безрук