ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. Справа№ 927/1200/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Копитової О.С.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

представники учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 року

у справі № 927/1200/15 (суддя Фесюра М.В.)

за заявою голови ліквідаційної комісії боржника

до Бахмацького районного споживчого товариства

про визнання боржника банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 року у справі №927/1200/15 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог до боржника в розмірі 3 474,76 грн. відмовлено, у визнанні решти кредиторських вимог ОСОБА_1 до боржника в розмірі 9869,86 грн. провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким визнати додаткові грошові вимоги до боржника в сумі 3 474,76 грн. та включити грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів першої черги.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Копитова О.С.

Ухвалою суду від 23.12.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 року у справі №927/1200/15, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 23.01.2020 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданих через відділ документального забезпечення суду запереченнях на апеляційну скаргу ліквідатор Рязанова С.М. просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Рязанова С.М. та представник Бахмацької сільської ради в судове засідання 23.01.2020 року не з`явилися, надіславши до його початку клопотання про проведення судового засідання без їх участі.

Скаржник, його представники та представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

23.01.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, а ухвалу господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 року у справі № 927/1200/15 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, судова колегія зазначає, що 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Чернігівської області перебуває справа №927/1200/15 про банкрутство Бахмацького районного споживчого товариства, порушеної за заявою боржника на підставі ст. 11, 95 Закону про банкрутство.

Постановою господарського суду Чернігівської області від 15.10.2015 року боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Рязанову С.М.

В подальшому строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора банкрута неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою господарського суду Чернігівської області від 12.08.2019 року до 12.02.2020 року.

Ухвалою від 12.09.2018 року заяву ОСОБА_1 про визнання грошових вимог задоволено частково, визнано грошові вимоги ОСОБА_1 в розмірі 46265,07 грн., в тому числі 6634,48 грн. заборгованості по зарплаті, 3974,01 грн. вихідної допомоги, 2009,33 грн. компенсації за невикористані відпустки та 33647,25 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки та включено їх до реєстру вимог кредиторів боржника до першої черги задоволення.

Іншою ухвалою суду від 17.09.2019 року, зокрема, визнано грошові вимоги ОСОБА_1 у розмірі 9 869,86 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки.

08.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання кредиторських вимог в сумі 12433,46 грн. та включення їх до реєстру вимог кредиторів, з яких кредитором визначено 9 869,86 грн., визнаних ухвалою суду від 17.09.2019 року та 2 563,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 08.11.2019 року.

03.12.2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення грошових вимог, згідно якої, на думку заявника, мають бути визнані грошові вимоги до боржника у розмірі 13 344,62 грн., з яких кредитором визначено 9 869,86 грн., визнаних ухвалою суду від 17.09.2019 року та 3 474,76 грн. середнього заробітку з урахуванням інфляційних втрат за період з 18.09.2019 року по 04.12.2019 року.

В обґрунтування заяви кредитор зазначає, що ліквідатором банкрута не здійснено погашення заборгованості в сумі 9 869,86 грн. відповідно до ухвали суду від 17.09.2019 року, які визнані та включені до першої черги реєстру вимог кредиторів.

За наслідками розгляду зазначеної заяви ухвалою господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 року у справі №927/1200/15 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог до боржника в розмірі 3 474,76 грн. відмовлено, у визнанні решти кредиторських вимог ОСОБА_1 до боржника в розмірі 9 869,86 грн. провадження у справі закрито.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права та за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ухвалою господарського суду Чернігівської області від 12.09.2018 року, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 року в зазначеній справі, визнано грошові вимоги ОСОБА_1 у розмірі 46 265,07 грн., в тому числі 6 634,48 грн. заборгованості по зарплаті, 3974,01 грн. вихідної допомоги, 2009,33 грн. компенсації за невикористані відпустки та 33647,25 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки та зобов`язано ліквідатора Бахмацького районного споживчого товариства арбітражного керуючого Рязанову С.М. включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ОСОБА_1 в розмірі 46 265,07 грн. до першої черги задоволення.

Зазначеною ухвалою встановлено обставини щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи внаслідок визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, встановлено невручення ліквідатором Мйошину С.М. трудової книжки (дублікату) внаслідок неправильних дій самого ліквідатора, роз`яснено у мотивувальній частині ухвали, яким чином мав діяти ліквідатор у зв`язку з відсутністю у нього оригінала трудової книжки.

При цьому, судом в ухвалі з посиланнями на відповідні норми діючого законодавства вказано, що ліквідатор мав направити звільненій особі письмове повідомлення про необхідність явки для з`ясування місцезнаходження трудової книжки та внесення до неї запису про звільнення, а в разі втрати трудової книжки - для видачі її дубліката.

У наведеній ухвалі, яка набрала законної сили та є чинною, судом було встановлено порушення строку видачі трудової книжки та визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки станом на 01.07.2018 року.

У зв`язку із затримкою виплати вище встановлених сум ОСОБА_1 повторно звертався до суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також індексації та інфляційних.

За результатами розгляду заяви 17.09.2019 року винесено ухвалу, якою встановлені наступні обставини:

- 10.09.2019 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку та кошти у розмірі, визначеному ухвалою від 12.09.2018 року;

- ліквідатор вчинив передбачені законодавством дії по врученню трудової книжки (необхідність та порядок яких були зазначені в ухвалі від 12.09.2018 року) лише 07.02.2019 року, тому вимушеним прогулом встановлено період часу з 01.07.2018 року по 07.02.2019 року. У вказаному періоді було 154 робочі дні, розмір середньоденного заробітку становить 64,09 грн., отже остаточний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки встановлено в сумі 9869,86 грн. (порядок розрахунку середнього заробітку, визначення середньоденного заробітку описані в ухвалі від 12.09.2019 року);

- індексація та нарахування інфляційних на суму середнього заробітку не здійснюється, в силу діючих норм законодавства в зв`язку з тим, що середній заробіток не відноситься до структури заробітної плати.

Приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вказані обставини є преюдиційними при розгляді даного спору і не потребують повторного доказування.

Досліджуючи заяву кредитора, судова колегія встановила наступне.

Статті 117, 235 КЗпП України закріплюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Враховуючи, більш тривале порушення трудових прав заявника викликане невидачею трудової книжки, судом у спірних правовідносинах застосовується положення ст. 235 КЗпП України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України № 6-2912цс16 від 18.01.2017 року.

Також судом враховано правову позицію Великої палати Верховного суду у постанові №910/4518/16 від 30.01.2019 року, в якій зазначено, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі ст. 2 Закону України "Про оплату праці" структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII "Про державну статистику" та Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Отже, враховуючи наведений висновок Верховного Суду, а також те, що за своєю юридичною природою відповідальність, передбачена ст.235 КЗпП України є такою ж, як відповідальність, встановлена ст.117 КЗпП України, отже не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати за час вимушеного прогулу) у розумінні ст. 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок несвоєчасної видачі трудової книжки не входить до структури заробітної плати.

Ухвалою суду від 17.09.2019 року остаточно визначений розмір середнього заробітку в сумі 9 869,86 грн. за час вимушеного прогулу внаслідок несвоєчасної видачі трудової книжки по 07.02.2019 року включно.

Судом встановлено, що на час винесення вищезазначеної ухвали порушення є припиненими внаслідок виплати зарплати та видачі трудової книжки.

ОСОБА_1 помилково звернувся з вимогою про нарахування середнього заробітку та інфляційних на невиплачену суму 9 869,86 грн., оскільки остання не є заборгованістю по зарплаті, а розміром відповідальності у вигляді середнього заробітку, який не входить до структури заробітної плати.

Тобто, колегія суддів погоджується з висновком суду, що заявник нарахував середній заробіток за невиплату середнього заробітку, що чинним законодавством не передбачено.

Судом взято до уваги факт, що у визначеному заявником періоді нарахування з 18.09.2019 року по 04.12.2019 року відсутнє таке порушення, як невидача трудової книжки, яка була отримана ОСОБА_1 10.09.2019 року, що також не дає підстав для нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Місцевим господарським судом правомірно наголошено на відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат за час вимушеного прогулу, оскільки це суперечить ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини дохо вдів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у визнанні кредиторських вимог в сумі 3 474,76 грн. середнього заробітку з урахуванням інфляційних за період з 18.09.2019 року по 04.12.2019 року має бути відмовлено, провадження у справі в частині решти вимог має бути закрито, оскільки останні визнанні та включені до реєстру вимог кредиторів ухвалою суду від 17.09.2019 року.

Посилання скаржника про порушенням господарським судом Чернігівської області норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 04.12.2019 року у справі №927/1200/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Чернігвської області від 04.12.2019 року у справі № 927/1200/15 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Матеріали справи повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 10.02.2020 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

О.С. Копитова