ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2020 року Справа № 904/3948/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 у справі №904/3948/19 (суддя Бондарєв Е.М., повне рішення складено 08.11.2019)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 15 932,50 грн штрафу

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У вересні 2019 року АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулося із позовом до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" штрафу в сумі 15932,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для застосування до спірних відносин положень ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України.

Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що неповнота інформації в графі 4 залізничної накладної жодним чином не призвела до настання для залізниці будь-яких негативних наслідків та не завадила перевізнику доставити вантаж у місце призначення. Акт загальної форми №38тк від 13.03.2019 не є підставою для матеріальної відповідальності, оскільки складений з порушенням вимог, що ставляться до його складання. Просив зменшити розмір штрафу до 10% від суми, що підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 у справі №904/3948/19 (суддя Бондарєв Е.М.) позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 15 932,50 грн штрафу та витрати зі сплати судового збору у сумі 1921,00 грн. Крім того, в описовій частині рішення судом викладений висновок про заміну відповідача на Акціонерне товариство «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» у зв`язку з зміною найменування ПАТ «Південний гірничо - збагачувальний комбінат».

Рішення суду мотивовано правомірністю заявлених позовних вимог, оскільки відповідач відповідальний за неправильне оформлення залізничної накладної та повноту відомостей у ній, зокрема, щодо адреси одержувача, та відсутністю підстав для застосування до спірних відносин положень ст. 233 Господарського кодексу України, оскільки штраф відповідно до пунктів 118, 120 Статуту залізниць України стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, Відповідачем також не доведено винятковості обставин, які могли б бути підставою для його зменшення.

Доводи та вимоги апеляційної скарги і відзиву на неї.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- мотивувальна частина рішення не містить жодного аргументу, який би свідчив про правомірність заявлених позивачем вимог, не містить спростувань доводів відповідача;

- суд не врахував, що Відповідач зазначив неповну адресу, яку доповнив на запит позивача, а неповнота інформації щодо отримувача вантажу не завадила залізниці доставити вантаж у місце призначення, вказане не можна кваліфікувати як порушення ст. 122 Статуту залізниць - зазначення неправильної адреси одержувача вантажу;

- акт загальної форми №38 тк від 13.03.2019 складений з порушенням вимог, що ставляться до його складання, оскільки в акті зазначений представник ПрАТ «Металургтрансремонт» ОСОБА_2, а довіреність від 16.01.2019 видана на ім`я ОСОБА_1 , зразок підпису не відповідає тому, що міститься в акті.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 (колегією суддів у складі: головуючого судді Широбокової Л.П., (доповідач), суддів: Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 у справі №904/3948/19. Розгляд справи визначено проводити в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін, Позивачу у строк до 02.01.2020 запропоновано надати відзив на апеляційну скаргу.

03.01.2020 від Позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначив, що представники ПрАТ «Металургтрансремонт» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є різними особами, повноваження яких підтверджуються різними довіреностями. Не зазначення вантажовідправником у накладній адреси отримувача вантажу (частково або повністю) є порушенням Правил оформлення перевізних документів, за яке Статутом залізниць передбачено стягнення штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань. Також просив поновити строк на подання відзиву апеляційну скаргу, бо копія довіреності на представника ПрАТ «Металургтрансремонт» ОСОБА_2 була отримана ним лише 03.01.2020.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене, а також те, що строк на подання відзиву на апеляційну скаргу пропущений Позивачем на 1 календарний день, що не є значним простроченням, апеляційний суд вважає за можливе поновити Позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

У березні 2019 зі станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" здійснило відправку вагону №00008114 згідно накладної №46976379 на станцію Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці, одержувач вантажу - Приватне акціонерне товариство "Металургтрансремонт".

На вищевказане відправлення вагону відправник надав станції навантаження Кривий Ріг Придніпровської залізниці заповнену накладну. У даному документі представником відправника в графі 4 "Одержувач" було вказано: «ПАО "Металургтрансремонт" - ст. Нижнеднепровск Приднепровской ж.д».

Як зазначає позивач, 13.03.2019 по прибуттю на станцію призначення Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, зазначена відправником у накладній не відповідає адресі ПрАТ "Металургтрансремонт".

13.03.2019 станцією призначення Нижньодніпровськ на станцію відправлення Кривий Ріг було відправлено телеграму №25 про уточнення адреси одержувача у накладній.

13.03.2019 зі станції відправлення Кривий Ріг на станцію призначення Нижньодніпровськ надійшла телеграма-відповідь №167 щодо виправлення адреси одержувача у накладній.

На підставі листа ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" від 13.03.2019 року №15 та телеграми станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці №167 від 13.03.2019 року по станції призначення Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці у накладній №46976379 зроблено виправлення адреси одержувача зі ст. Нижнеднепровск Приднепровской ж.д. на 49051, місто Дніпро, вул. Олександра Оцупа, буд. 4, про що складено акт загальної форми №38тк від 13.03.2019.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 15 932,50 грн штрафу, нарахованого в порядку ст. 118 Статуту залізниць України за невірне зазначення адреси одержувача вантажу.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Стаття 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка кореспондується із приписами статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною п`ятою статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 23 Статуту залізниць відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Статтею 6 Статуту залізниць передбачено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (стаття 24 Статуту залізниць).

Відповідно до пункту 2.1 Правил оформлення перевізних документів (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 14.10.2014 № 513) відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил. Згідно з додатком 3 до даних Правил графа накладної № 4 "Одержувач" заповнюється у порядку, передбаченому для графи № 1 "Відправник". При цьому у графі № 1 "Відправник" зазначається, що відправником може бути одна юридична або фізична особа, відомості щодо відправника: найменування (прізвище, ім`я та по батькові), код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошти.

Отже, саме на відправника покладається обов`язок заповнення комплекту перевізних документів.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Як визначено статтею 122 Статуту залізниць за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до статті 118 Статуту залізниць за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно із статтею 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

За приписами частини першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з статтею 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за неправильно зазначену у залізничній накладній адресу вантажоодержувача.

Матеріалами справи підтверджується, що Відповідачем було порушено Правила оформлення залізничної накладної №46976379, а саме в адресі одержувача зазначено ст. Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці, а не поштову адресу вантажоотримувача, що є обов`язком вантажовідправника, передбаченим додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів. Факт вказаного порушення підтверджується актом загальної форми №38тк від 13.03.2019, згідно якого у накладну внесені виправлення в графі адреси отримувача та зазначено: 49051, м. Дніпро, вул. Олександра Оцупа, буд. 4.

Таким чином, відсутність відомостей, які вантажовідправник зобов`язаний зазначити у накладній (поштова адреса одержувача), так само як і неправильне зазначення у накладній адреси одержувача, є порушенням Правил оформлення перевізних документів, що призводить до затримки вагонів на станції призначення та необхідності уточнення відомостей про одержувача, а за вказане порушення Статутом залізниць передбачено стягнення штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у справі №925/325/17 (постанова від 11.05.2018).

Враховуючи викладене, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу відповідно до ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України в сумі 15932,50 грн.

Доводи апелянта спростовуються наведеним. Заперечення з приводу порушень при складанні акту загальної форми №38тк від 13.03.2019 не знайшли свого підтвердження, бо з боку вантажоотримувача він підписаний представником ОСОБА_3, на підтвердження повноважень якої надана довіреність №98 від 16.01.2019, ОСОБА_1 є іншим представником вантажоотримувача за довіреністю №99 від 16.01.2019.

23.09.2019 під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення суми штрафу до 10%, викладене в тексті відзиву на позовну заяву від 16.09.2019 №52-16/737. Клопотання обґрунтовано тим, що зазначення неповної інформації в графі 4 залізничної накладної жодним чином не призвело до настання для залізниці будь-яких негативних наслідків, Відповідачем здійснені всі належні платежі, що виникли у зв`язку з затримкою вагону №00008114.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час, колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів цієї справи Відповідачем взагалі не було надано жодного доказу в розумінні ст. ст. 74, 77 ГПК України, зокрема, щодо винятковості випадку, майнового стану сторін; ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки щодо вжиття чи невжиття ним заходів до виконання зобов`язання тощо.

Тому, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення неустойки, оскільки за наявних в матеріалах справи доказів неможливо зробити беззаперечний висновок, чи є даний випадок винятковим.

Крім того, застосування положень ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України здійснюється за сам факт допущення вантажовідправником порушень незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанцій.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову; оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається.

Витрати по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282, 284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 у справі №904/3948/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 у справі №904/3948/19 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта - Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд