ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

06 лютого 2020 року Справа № 926/2130/19

Суддя Ковальчук Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" Лапаня Юрія Петровича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський", с. Коболчин Сокирянського району Чернівецької області,

до ОСОБА_1 , м. Хотин Чернівецької області,

про стягнення збитків з посадової особи господарського товариства, повноваження якої припинено, у сумі 2048692,86 грн.,

за участю секретаря судового засідання Боднарчука В.В.,

представників сторін:

позивача - Ярошенко Д.В., адвокат, ордер серія КВ № 809358 від 09.09.2019, ордер серія КС № 397485 від 24.01.2020,

відповідача - Раєвський І.А., адвокат, ордер серія ЧЦ № 34650 від 08.11.2019,

В С Т А Н О В И В:

Учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" до ОСОБА_1 як посадової особи господарського товариства, повноваження якої припинено, про стягнення збитків у сумі 2048692,86 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2019 зазначену позовну заяву передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_1 , які виразилися в укладенні фіктивних господарських операцій, порушенні норм податкового законодавства, не забезпеченні належної організації бухгалтерського обліку на підприємстві в період її перебування на посаді генерального директора ТОВ "Соковий завод Сокирянський", Товариству завдано збитків на суму 2048692,86 грн., понесених у зв`язку зі сплатою до бюджету донарахованих контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на прибуток, податку на доходи фізичних осіб і військового збору, штрафних санкцій і пені за недотримання вимог податкового законодавства та несвоєчасну сплату донарахованих податкових зобов`язань.

Ухвалою від 20.09.2019 позовну заяву залишено без розгляду, заявнику встановлено 10-тиденний строк з дня отримання ухвали для усунення зазначених у ній недоліків позовної заяви.

У зв`язку з виправленням недоліків згідно із заявою позивача від 04.10.2019 ухвалою від 11.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.11.2019, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву і відповіді на відзив, здійснено оприлюднення ухвали від 11.10.2019 на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому статтею 122 Господарського процесуального кодексу України.

05.11.2019 через канцелярію суду надійшов відзив на позов з додатками (т.с. 1, а.с. 225-237), 12.11.2019 від відповідача ОСОБА_1 електронною поштою надійшло клопотання від 12.11.2019 про допит її як свідка.

Ухвалою від 12.11.2019 розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 03.12.2019 за клопотанням представників сторін та в зв`язку з неявкою представника позивача.

Згідно з клопотанням позивача від 22.11.2019 суд забезпечив участь його представника у судових засіданнях в режимі відеоконференції (ухвали в матеріалах справи).

02.12.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву з додатками.

До початку підготовчого засідання 03.12.2019 відповідач подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи і надання часу для подачі висновку експерта та електронних доказів, клопотання про приєднання до матеріалів справи заяв свідків і пояснень представника відповідача.

Ухвалою від 03.12.2019 строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів до 09 січня 2020 року, підготовче засідання відкладено на 24 грудня 2019 року за участю представників сторін, ухвалено провести засідання в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Шевченківському районному суду міста Києва, встановлено сторонам строк для подання додаткових доказів і письмових пояснень (відзивів, відповідей) до 20.12.2019.

21.12.2019 електронною поштою від позивача надійшли заперечення з додатками.

До початку підготовчого засідання 24.12.2019 відповідач подав через канцелярію суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи - висновків експерта, фахівця з питань економіки експертного дослідження.

Ухвалою від 24.12.2019 підготовче засідання відкладене на 09.01.2020 за участю представників сторін, за клопотанням представника позивача ухвалено провести засідання 09.01.2020 у режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Шевченківському районному суду міста Києва.

До початку підготовчого засідання 09.01.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення відповідача від 03.01.2020 у справі з розрахунком судових витрат та заява свідка ОСОБА_1 від 08.11.2019.

Ухвалою від 09.01.2020 з урахуванням ухвали про виправлення описок від 27.01.2020 підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті в судових засіданнях на 27.01.2020 і на 03.02.2020, ухвалено провести зазначені судові засідання в режимі відеоконференціїї, забезпечення проведення якої доручено Північному апеляційному господарському суду, визначено порядок встановлення обставин у справі та дослідження доказів.

27.01.2020 до початку розгляду справи по суті від позивача через канцелярію суду надійшла заява від 24.01.2020 про часткову відмову від позовних вимог (т.с. 3, а.с. 8-11).

За змістом даної заяви позивач відмовився від вимог на суму 767061,24 грн., просив задовольнити позов у решті вимог на суму 1281631,62 грн., складовими якої є:

- 9538,80 грн. штрафу за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, ППР № ;

- 1168,12 грн. донарахованого податкового зобов`язання та штрафу за не утримання та не перерахування військового збору з доходів, нарахованих та виплачених ОСОБА_3 , ППР № НОМЕР_1 ;

- 3893,75 грн. донарахованого податкового зобов`язання та штрафу за не нарахування та не утримання податку на доходи фізичних осіб, виплачених ОСОБА_3 , ППР № НОМЕР_2 ;

- 510,00 грн. штрафу за подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за встановленою формою № 1-ДФ за ІІ квартал 2015 р., ППР № ;

- 851445,00 грн. податку на прибуток, донарахованого у зв`язку з укладенням ОСОБА_1 фіктивних договорів, ППР № ;

- 415075,95 грн. пені, сплаченої в рамках кримінального провадження № 0000063

Заява від 24.01.2020 містить також клопотання повернути позивачу з державного бюджету судовий збір в розмірі 5752,96 грн.

Дослідивши дану заяву, суд встановив, що позивач відмовився від частини позовних вимог про стягнення:

- 1604,20 грн. штрафу за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, ППР № ;

- 338477,00 грн. податку на прибуток, донарахованого у зв`язку з не відображенням у складі різниць, що виникають по операціях з нерезидентом, суми в розмірі 30% вартості придбаних товарів у нерезидента болгарської фірми "ПИМ ООД", ППР № ;

- 426980,04 грн. пені за несвоєчасну сплату податку на прибуток в сумі 338477,00 грн.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом частин 5, 6 статті 46 ГПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Заяви позивача про часткову відмову від позовних вимог надійшла до початку розгляду справи по суті, до неї додано докази її надіслання відповідачеві, представник позивача в судовому засіданні 27.01.2020 відмову від позову в частині вимог на суму 767062,04 грн. підтримав, представник відповідача проти прийняття заяви позивача про відмову від частини позовних вимог не заперечував, дана заява, на переконання суду, не суперечить інтересам позивача ОСОБА_2 і ТОВ "Соковий завод Сокирянський", інтереси якого представляє позивач як його генеральний директор.

Повноваження адвоката позивача Ярошенка Д.В., який підписав заяву про відмову від частини позовних вимог, підтверджуються ордером серії КС № 397485 від 24.01.2020.

З огляду на викладене суд приймає відмову позивача від частини позовних вимог на суму 767061,24 грн. та закриває провадження в цій частині справи на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, про що зазначає в резолютивній частині цього рішення, і вирішує справу по суті в межах позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 1281631,62 грн.

Стислий виклад позиції позивача і заперечень відповідача.

1) Позивача:

У позовній заяві позивач з посиланням на пункт 12 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, частину 4 статті 89, статті 224, 225 Господарського кодексу України, статті 16, 22, 614 Цивільного кодексу України просить стягнути з ОСОБА_1 як посадової особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" (далі - ТОВ "Соковий завод Сокирянський", Товариство - суд), повноваження якої припинено, збитки на загальну суму 2048692,86 грн. у вигляді сплачених Товариством до бюджету податкових платежів, штрафних санкцій і пені. Зазначена сума платежів донарахована контролюючим органом за результатами проведеної податкової перевірки ТОВ "Соковий завод Сокирянський" у зв`язку з незабезпеченням генеральним директором ОСОБА_1. належної організації бухгалтерського обліку в Товаристві та укладення нею фіктивних договорів на придбання яблук у фізичних осіб-підприємців, що мало наслідком ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах. У зв`язку з цим стосовно ОСОБА_1 здійснювалося кримінальне провадження, яке в подальшому було закрите з нереабілітуючих підстав, позаяк Товариство на прохання ОСОБА_1 сплатило до бюджету донараховані суми податку на прибуток і пені (т.с. 1, а.с. 7-19).

У відповіді на відзив позивач зазначив про відсутність доказів, які свідчать про надання ОСОБА_2 вказівок ОСОБА_1 на укладання фіктивних договорів, послався на меморандум учасників ТОВ "Соковий завод Сокирянський", згідно якого на ОСОБА_2 було покладено обов`язки з формування статутного фонду Товариства та фінансування його діяльності, а повноваженнями з управління Товариством та призначення його посадових осіб був наділений інший учасник ОСОБА_5 . Також зазначив, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці про тимчасовий доступ до документів від 12.07.2018 у справі № 727/7229/18, на яку посилається відповідач, не має преюдиційного значення, позаяк в ній не вирішується питання щодо винуватості чи невинуватості особи, зокрема ОСОБА_2 (т.с. 2, а.с. 11-14).

У запереченнях від 20.12.2019 позивач вказав про несвоєчасне подання відповідачем заяв свідків, висновків експертів та пояснень і просив суд їх не враховувати, додатково зазначив, що:

- ОСОБА_2 безпосередньо не керував Товариством з обмеженою діяльністю "Соковий завод Сокирянський", а виступав виключно як інвестор;

- між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 існує конфлікт, при цьому, ОСОБА_1 є пов`язаною з ОСОБА_5 особою, тому покази цих осіб як свідків є сумнівними;

- шкода в сумі 2048692,86 грн. є збитками від сплати Товариством перелічених в акті податкової перевірки донарахованих сум податків і зборів, штрафних санкцій, а також пені;

- обставини невиконання відповідачем на посаді генерального директора Товариства своїх обов`язків щодо обліку, обчислення та сплати податків, укладання фіктивних договорів з фізичними особами-підприємцями встановлено судовими рішеннями, тобто є преюдиційними фактами;

- збитки Товариства перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з належної організації обліку доходів і витрат та сплати податків у встановлених розмірах і строки;

- відсутність вини у заподіянні збитків Товариству відповідачем не доведено;

- для застосування позовної давності немає підстав, оскільки про наявність шкоди у вигляді штрафних санкцій і податкових нарахувань позивач дізнався 18.10.2017 після винесення ГУ ДФС України податкових повідомлень-рішень (т.с. 2, а.с. 160-169).

У заяві від 24.01.2020 позивач ОСОБА_2 відмовився від вимог на суму 767061,24 грн. без обгрунтування підстав такої відмови.

Відповідача:

У відзиві від 31.10.2019 відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечила, зазначила, що, діючи на посаді генерального директора ТОВ "Соковий завод Сокирянський", узгоджувала всі дії з учасниками ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , в зв`язку із законодавчим обмеженням граничних сум розрахунків готівкою починаючи серпня 2015 року за вказівкою учасників Товариства проводила закупівлю сировини у фізичних осіб, використовуючи кошти, що переводилися у готівку через фізичних осіб-підприємців. Однак, дана "схема" була викрита управлінням ДФС у Чернівецькій області, в результаті чого Товариству були донараховані податкові зобов`язання у сумі 851445,00 грн. та штрафні санкції на суму 415075,95 грн., отже, ціна позову в розмірі 2048692,86 грн. є не аргументованою. Відповідач у відзиві вказала на строки позовної давності щодо її дій у період 2015 року та на те, що й після її звільнення учасники Товариства продовжили укладати аналогічні договори з метою уникнення сплати податків, що підтверджується ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці про тимчасовий доступ до документів від 12.07.2018 у справ № 727/7229/18 (т.с. 1, а.с. 225-228).

У поясненнях від 02.12.2019 та запереченнях від 03.01.2020 сторона відповідача додатково до викладеного у відзиві на позов зазначила, що:

- ухилення від сплати податків організував сам засновник ОСОБА_2 ;

- стосовно ОСОБА_1 не здійснювалося кримінальне провадження за розкрадання чи привласнення коштів Товариства;

- в результаті ухилення від сплати податків шкода була заподіяна державі, а не ТОВ "Соковий завод Сокирянський";

- донараховані податки і збори не є збитками Товариства, тому що їх належить сплатити до бюджету в будь-якому випадку незалежно від дій відповідача;

- позивачем не обґрунтовано реальних втрат Товариства у порівнянні з витратами у разі укладення договорів на придбання сировини (яблук) у фізичних осіб з дотриманням вимог чинного законодавства, не надано належних доказів на підтвердження сплати донарахованих податків до бюджету, не доведено наявність у діях відповідача складу правопорушення, що виключає стягнення збитків з ОСОБА_1 ;

- положення статті 89 ГК України в редакції, чинній з 01.05.2016 р., не підлягають застосуванню до відповідача з огляду на період вчинення дій з ухилення від сплати податків (т.с. 2, а.с. 33-43);

- висновки експертів свідчать, що від операцій із закупівлі яблук у фізичних осіб-підприємців були заощаджені кошти Товариства, що означає відсутність будь-яких збитків (т.с. 3, а.с. 1-4).

Під час розгляду справи по суті в судовому засіданні 27.01.2020 оголошувалися перерви: до 11-00 год. 03.02.2020 та до 10-00 год. 06.02.2020.

Короткий виклад пояснень представників сторін.

Позивача:

Під час розгляду справи по суті представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що згідно із Статутом ОСОБА_1 як генеральний директор ТОВ "Соковий завод Сокирянський" самостійно вирішувала всі питання діяльності Товариства і несе повну відповідальність за організацію і ведення бухгалтерського обліку, нарахування та сплату податків. Однак, під час перевірки податковим органом за період роботи відповідача генеральним директором виявлено низку порушень податкового законодавства, донараховано податки, збори та штрафні санкції, які Товариство перерахувало до бюджету, тим самим зазнало збитків. ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати податків, однак, враховуючи, що Товариство сплатило донараховані суми податку на прибуток і пені, досудове розслідування було закрито.

Представник позивача зазначив, що в діях відповідача є повний склад господарського правопорушення: неправомірна поведінка, шкідливий результат і причинно-наслідковий зв`язок між ними, відсутність своєї вини в завданні збитків відповідач не довів, при цьому, його вина і протиправні дії підтверджується ухвалою Сокирянського районного суду про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Відповідача:

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, пояснив, що, перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ "Соковий завод Сокирянський", ОСОБА_1 мала забезпечити технологічний процес виробництва і здійснювала закупівлю яблук у фізичних осіб за отримані через приватних підприємців кошти за вказівкою учасника ОСОБА_2 , забезпечила організацію бухгалтерського обліку на підприємстві відповідно до вимог Статуту, але безпосередньо його не вела, позаяк для цього було створено бухгалтерію на чолі з головним бухгалтером, тому її вини у виявлених податковим органом помилках немає.

Представник відповідача доводив також, що донараховані суми податків є не збитками ТОВ "Соковий завод Сокирянський", а обов`язковими платежами, закрити кримінальну справу шляхом сплати Товариством податків ОСОБА_1 запропонував сам учасник ОСОБА_2 , до якого вона з цього питання не зверталася, ОСОБА_1 може нести відповідальність виключно на підставі норм трудового законодавства, позивач пропустив строк позовної давності і відповідач просить її застосувати.

Заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Обставини справи.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.08.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" зареєстроване як юридична особа, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 24.04.2015 № 1 035 102 0000 000695, , місцезнаходження село Коболчин Сокирянського району Чернівецької області, засновник Товариства ОСОБА_2, керівник з 10.02.2016 - ОСОБА_2 , основний вид діяльності Товариства - виробництво фруктових і овочевих соків (т.с. 1, а.с. 24-29).

Зі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський", затвердженого загальними зборами його учасників 20.04.2015, вбачається, що при заснуванні Товариства його учасником був також ОСОБА_5 (п. 1.4 Статуту, т.с. 1, а.с. 32-41).

На даний час ОСОБА_2 є єдиним учасником ТОВ "Соковий завод Сокирянський", якому належить 100% часток у статутному капіталі Товариства та який одночасно є керівником Товариства починаючи з 10.02.2016.

Спір у справі стосується питання відшкодування збитків посадовою особою ТОВ "Соковий завод Сокирянський" ОСОБА_1., повноваження якої припинено, за позовом учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" ОСОБА_2 , якому належить більше 10% статутного капіталу Товариства (100%).

Правовою підставою такого позову є приписи статті 54 Господарського процесуального кодексу України, згідно з частиною 1 якої власник (учасник, акціонер) юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу Товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

З матеріалів справи слідує, що на підставі протоколу загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" № 1 від 20.04.2015 відповідно до наказу № 1 від 23 квітня 2015 ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків генерального директора ТОВ "Соковий завод Сокирянський" (т.с. 1, а.с. 30).

Наказом № 3-К від 10.02.2016 ОСОБА_1 звільнено з 10 лютого 2016 року з посади генерального директора ТОВ "Соковий завод Сокирянський" за власним бажанням на підставі рішення Загальних зборів учасників ТОВ "Соковий завод Сокирянський" від 10.02.2016 та її заяви від 09.02.2016 (т.с. 1, а.с. 31).

27 вересня 2017 року ГУ ДФС у Чернівецькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 23.04.2015 по 30.06.2017, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.04.2015 по 30.06.2017, про що складено акт від 27 вересня 2017 року № 3830/24-13-14-01/39761131 (далі - Акт перевірки, т.с. 1, а.с. 150-207).

В Акті перевірки зазначено, що: "у періоді, за який проводилася перевірка (з 23.04.2015 по 30.06.2017), відповідальними за фінансово-господарську діяльність ТОВ "СЗ Сокирянський" були:

- директор ОСОБА_1, за період з 23.04.2015 року по 10.02.2016 року згідно з наказом про призначення від 23.04.2015 року № 1. Наказ про звільнення від 10.02.2016 року № 3-К;

- генеральний директор ОСОБА_2, за період з 04.03.2016 року по день підписання акта перевірки, згідно з наказом про призначення від 04.03.2016 р. № 7-К;

- головний бухгалтер ОСОБА_15, за період з 05.05.2015 року по 03.04.2017 року згідно з наказом про прийняття на роботу від 05.05.2015 року № 3-К. Наказ про припинення трудового договору (контракту) від 03.04.2017 року № 5-К;

- головний бухгалтер ОСОБА_21, за період з 07.04.2017 року по 18.08.2017 року згідно з наказом про переведення на посаду головного бухгалтера від 07.04.2017 року № 7-К. Наказ про припинення трудового договору (контракту) від 18.08.2017 року № 17-К;

- головний бухгалтер ОСОБА_6, за період з 18.08.2017 року по день підписання акта перевірки згідно з наказом про переведення на посаду головного бухгалтера від 18.08.2017 р. № 18-К".

За висновками Акту перевірки встановлено, зокрема, такі, але не виключно, порушення ТОВ "СЗ Сокирянський":

1) п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п.п. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), встановлено заниження податку на прибуток всього в сумі 1189922 грн. за 2015 рік та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на загальну суму 443125 грн.

В Акті перевірки зазначено, що заниження у податковій звітності ТОВ "Соковий завод Сокирянський" податку на прибуток та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток стали наслідком укладення Товариством (як покупцем) в особі генерального директора ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу яблук з фізичними особами-підприємцями (продавцями), в тому числі:

1) договір від 15.08.2015 № 9п з ОСОБА_9 ;

2) договір від 21.09.2015 № 210915 з Лопушанським Сергієм Михайловичем ;

3) договір від 01.09.2015 № 4п з Яцковським Сергієм Вікторовичем ;

4) договір від 02.08.2015 № 1п з Гавдуном Олександром Івановичем ;

5) договір від 05.08.2015 № 2п з Брус Галиною Іванівною .

ГУ ДФС у Чернівецькій області встановлено, що названі вище фізичні особи-підприємці фактично яблука Товариству не продавали, однак у бухгалтерському обліку задокументовано господарські операції з придбання яблук та використання їх як сировини для виробництва концентрату соку. За результатами перевірки контролюючим органом зроблено висновок, що ТОВ "СЗ Сокирянський" отримало безоплатно актив у вигляді яблук невідомого походження, які в бухгалтерському обліку не відображено.

Перевіркою повноти визначення фінансового результату до оподаткування (прибуток) з 23.04.2015 р. по 30.06.2016 р. встановлено їх завищення за 2015 рік на суму 79426 грн. та заниження за 2015 рік на суму 4650824 грн. (т.с. 1, а.с. 183).

Контролюючим органом також встановлено, що ТОВ "Соковий завод Сокирянський" у період з 23.04.2015 року по 30.06.2017 року проводило імпортні операції з нерезидентами, які зареєстровані у державі (на території), що включені до переліку держав (територій), зареєстрованого Кабінетом Міністрів України, а саме з фірмою "ПИМ ООД" (гр. Хасково, Болгарія").

Перевіркою господарських операцій з увезення (імпортування) товарів (робіт, послуг) Товариством за контрактами з фірмою "ПИМ ООД" за 2015 та 2016 роки виявлено, що ТОВ "СЗ Сокирянський" не відобразило у складі різниць, що виникають по операціях з нерезидентами з придбання (продажу) товарів, робіт, послуг у нерезидентів, що зареєстровані у державах (на територіях), зазначених у п.п. 39.2.1.2 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України, суму 30% вартості товарів, придбаних у нерезидента фірми "ПИМ ООД", відповідно до вимог п.п. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України.

Унаслідок цього, зробило висновок ГУ ДФС у Чернівецькій області в Акті перевірки, занижено суми різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування всього на загальну суму 2323551,0 грн., в тому числі: за 2015 рік в сумі 1880426,0 грн. та за 2016 рік в сумі 443125,0 грн. (т.с. 1, а.с. 184-186 на звороті).

Підсумовуючи, податковий орган констатував, що перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 23.04.2015 р. по 30.06.2016 р. встановлено, що порушення вимог податкового законодавства, які відображено в п. 1 підрозділу 3.1 (описані вище операції з придбання яблук у фізичних осіб-підприємців - суд) та в п. 4 підрозділу 3.1 розділу 3 (описані в Акті перевірки операції з придбання (продажу) товарів у нерезидента фірми "ПИМ ООД" - суд) Акту перевірки, призвело до порушень вимог п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п.п. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, за підсумками чого:

встановлено заниження податку на прибуток всього в сумі 1189922 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 1189922 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на загальну суму 443125 грн. (зведені дані щодо задекларованих та встановлених у ході проведення перевірки сум податку на прибуток наведено в додатку № 7 до акту перевірки, т.с. 1, а.с. 202 на звороті).

За вказані порушення ГУ ДФС у Чернівецькій області було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" податкові повідомлення-рішення від 18.10.2017 року, з них одне за № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 1189922,00 грн., з яких - 851445,00 грн. податку на прибуток, донарахованого за операціями з придбання яблук у фізичних осіб-підприємців, та 338477,00 грн. податку на прибуток, донарахованого у зв`язку з не відображенням у складі різниць, що виникають по операціях з нерезидентом, суми в розмірі 30% вартості придбаних товарів у нерезидента болгарської фірми "ПИМ ООД" (за 2015 рік, порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п.п. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України) (т.с. 1, а.с. 99, 199 на звороті).

З врахуванням заяви позивача від 24.01.2020 про часткову відмову від позовних вимог сума 851445,00 грн. є предметом стягнення в даній справі, від вимог про стягнення суми 338477,00 грн. позивач відмовився;

2) пунктів 2.11, 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (із змінами та доповненнями), а саме: проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів належно оформлених, згідно із законодавством України, платіжних документів (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, на загальну суму 11143,80 грн.

Згідно Акту перевірки встановлено, що за період з 15.05.2015 по 24.11.2016 підзвітним особам ТОВ "СЗ Сокирянський" видавалися кошти на господарські потреби шляхом перерахування з розрахункового рахунку підприємства на зарплатну картку, при цьому, на суму коштів у розмірі 11143,80 грн. відсутні відповідні платіжні документи про готівкові розрахунки.

З приведеної в Акті перевірки таблиці видно, що протягом періоду, коли керівником Товариства була ОСОБА_1 (до 10.02.2016), не підтверджена сума готівкових розрахунків становила 9538,80 грн., за період з 10.02.2016 по 17.01.2017, коли генеральним директором ТОВ "Соковий завод Сокирянський" став ОСОБА_2 , не підтверджена сума готівкових розрахунків склала 1605,00 грн. (т.с. 1, а.с. 198-199).

Податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у Чернівецькій області від 18.10.2017 р. № до ТОВ "Соковий завод Сокирянський" за вказане порушення було застосовано штрафні санкції у сумі 11143,8 грн. (т.с. 1, а.с. 95);

З врахуванням заяви позивача від 24.01.2020 про часткову відмову від позовних вимог предметом стягнення в даній справі є сума 9538,80 грн., від вимог про стягнення суми 1604,20 грн. (при тому, що різниця 11143,80 грн. - 9538,80 грн. складає 1605,00 грн.) позивач відмовився;

3) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України - несвоєчасне та неповне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 3115,00 грн.

Перевіркою виявлено, що 10.06.2015 р. Товариством було придбано у фізичної особи ОСОБА_3 вантажний автомобіль МАН вартістю 62300,00 грн., однак, виступаючи податковим агентом за вказаною угодою, Товариство не нарахувало, не утримало та не перерахувало до державного бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 3115,00 грн. (т.с. 1, а.с. 190-191).

За вказане порушення ГУ ДФС у Чернівецькій області винесло податкове повідомлення-рішення від 18.10.2017 р. № , яким збільшено ТОВ "Соковий завод Сокирянський" грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 3115,00 грн. за податковим зобов`язанням та застосовано штрафну санкцію у сумі 778,75 грн. (т.с. 1, а.с. 96);

4) п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ, п. 168.1, пп. 176.а) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України з урахуванням змін, внесених Законом № 71-111 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 - не утримання та не перерахування до бюджету військового збору на загальну суму 934,50 грн.

За змістом пункту 3.1.4.4 Акту перевірки указана сума військового збору не нарахована та не утримана з доходів, виплачених ОСОБА_3 за угодою від 10.06.2015 р. купівлі-продажу автомобіля МАН (т.с. 1, а.с. 195).

Податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у Чернівецькій області від 18.10.2017 р. № ТОВ "Соковий завод Сокирянський" збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 934,50 грн. та застосовано штрафну санкцію на суму 233,62 грн. (т.с. 1, а.с. 98);

6) ст. 119.2 Податкового кодексу України - подання з недостовірними відомостями або помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, за встановленою формою №1-ДФ за ІІ квартал 2015 р. та І квартал 2016 року.

Податковим повідомленням-рішенням від 18.10.2017 р. № за порушення пп. 176.2.б) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України до ТОВ "Соковий завод Сокирянський" застосовано штраф у сумі 510,00 грн. за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді з/п" (т.с. 1, а.с. 97).

З матеріалів справи вбачається, що стосовно ОСОБА_1 здійснювалося кримінальне провадження № 0000063 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, - умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах.

У межах зазначеного кримінального провадження відповідно до постанови старшого слідчого з ОВС 2-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Чернівецькій області капітана ПМ В.С. Гождя від 03 січня 2018 року була проведена судово-економічна експертиза (т.с. 1, а.с. 100-102).

На вирішення судово-економічної експертизи було поставлено наступне питання:

"Чи підлягає включенню до складу доходів ТОВ "Соковий завод Сокирянський" сума 4730250,00 грн. за 2015 рік від безоплатно отриманих товарно-матеріальних цінностей та яку суму податку на прибуток необхідно сплатити від даного безоплатного отримання?".

Згідно з висновком судового експерта Перепелюк С.М. № 01 від 17.01.2018 року за результатами дослідження господарських операцій ТОВ "Соковий завод Сокирянський" з придбання у вересні-жовтні 2015 року яблук у фізичних осіб-підприємців Корчинського В.І., Лопушанського С.М., Яцковського С.В., Гавкуна О.І. (в Акті перевірки Гавдун О.І. - суд), Брус Г .І. підлягає включенню до складу доходів ТОВ "Соковий завод Сокирянський" сума 4730250,00 грн. за 2015 рік від безоплатно отриманих товарно-матеріальних цінностей. Сума податку на прибуток, яку необхідно сплатити від даного безоплатного отримання, становить 851445,00 грн. (4730250,00 грн. х 18%).

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2018 року у справі № 722/155/18 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, на підставі ч. 4 ст. 212 КК України у зв`язку зі сплатою податків зборів (обов`язкових платежів) та відшкодуванням шкоди, завданої державі, кримінальне провадження відносно неї за № 0000063 закрито (т.с. 1, а.с. 103-104).

Зі змісту даної ухвали випливає, що платіжними дорученнями № 1735 та № 1736 від 12.01.2018 ТОВ "Соковий завод Сокирянський" сплатило на рахунок ГУ ДКСУ у Чернівецькій області 415075,95 грн. в рахунок відшкодування збитків (пені) згідно акту перевірки від 27.09.2017 року та 851445 грн. податку на прибуток.

В матеріалах справи в наявності низка платіжних доручень про сплату ТОВ "Соковий завод Сокирянський" платежів до бюджету на загальну суму 2048693,66 грн.

З них такі платіжні доручення на підставі податкових повідомлень-рішень, винесених за результатами Акту перевірки:

1) № 1562 від 25.10.2017 на суму 11143,80 грн. (штрафна санкція за порушення пунктів 2.11, 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, податкове повідомлення-рішення від 18.10.2017 р. № );

2) № 1563 від 25.10.2017 на суму 1168,12 грн. (військовий збір на суму 934,50 грн., штрафна санкція на суму 233,62 грн., податкове повідомлення-рішення від 18.10.2017 р. № );

3) № 1564 від 25.10.2017 на суму 3893,75 грн. (податок на доходи фізичних осіб на суму 3115,00 грн., штрафна санкція на суму 778,75 грн., податкове повідомлення-рішення від 18.10.2017 р. № );

4) № 1565 від 25.10.2017 на суму 510,00 грн. (штрафна санкція за неподання, подання з помилками податкової звітності за податком на доходи фізичних осіб, податкове повідомлення-рішення від 18.10.2017 № );

5) № 1735 від 12.01.2018 на суму 851445,00 грн. (податок на прибуток, відшкодування збитків по КП № 0000063 по акту перевірки від 27.09.2017 № 3830/24-13-14-01/39761131, податкове повідомлення-рішення від 18.10.2017 № );

6) № 398 від 10.12.2018 на суму 338477,00 грн. (податок на прибуток, податкове повідомлення-рішення від 18.10.2017 № ).

Крім того, Товариством сплачено суми пені за податком на прибуток платіжними дорученнями:

1) № 1736 від 12.01.2018 на суму 415075,95 грн. (відшкодування збитків по КП № 0000063 по акту перевірки від 27.09.2017 № 3830/24-13-14-01/39761131, пеня);

2) № 460 від 24.01.2019 на суму 426980,04 грн. (відшкодування збитків по КП № 0000063 по акту перевірки від 27.09.2017 № 3830/24-13-14-01/39761131, пеня) (т.с. 1, а.с. 131-138).

Суд звертає увагу, що первісно, визначаючи ціну позову на підставі зазначених вище платіжних доручень, позивач взяв до підрахунку суму за платіжним дорученням № 1562 від 25.10.2017 у розмірі 11143,00 грн., у той час як сплачена сума склала 11143,80 грн. Відповідно, визначений позивачем розмір збитків (2048692,86 грн.) є на 80 копійок менше за сукупну суму платежів Товариства, на підставі яких визначено ціну позову (2048693,66 грн.).

За змістом позовної заяви позивач вважає сплачені Товариством відповідно до вказаних платіжних доручень кошти збитками, які заподіяні Товариству внаслідок неправомірних дій і бездіяльності посадової особи, повноваження якої припинено - колишнього генерального директора ТОВ "Соковий завод Сокирянський" ОСОБА_1

Неправомірними діями відповідача, які призвели до заподіяння збитків ТОВ "Соковий завод Сокирянський", позивач вважає укладення фіктивних договорів на закупівлю яблук у фізичних-осіб підприємців, формування не підтверджених витрат на придбання сировини, що потягло донарахування податку на прибуток, невиконання генеральним директором ОСОБА_1. своїх статутних обов`язків з належної організації і ведення бухгалтерського обліку, обліку доходів і витрат, подання податкової звітності, обчислення та сплати податків у строки та в розмірах, встановлених Податковим кодексом України, що призвело до нарахування податковим органом податкових зобов`язань, штрафних санкцій і пені Товариству.

Під час вирішення спору суд застосовує наступні норми законодавства України.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд справ у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Згідно з частинами 1, 2 статті 54 ГПК України власник (учасник, акціонер) юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

У разі відкриття провадження за таким позовом зазначена юридична особа набуває статусу позивача, але не вправі здійснювати свої процесуальні права та обов`язки без згоди власника (учасника, акціонера), який подав позов. Посадова особа, до якої пред`явлений позов, не вправі представляти юридичну особу та призначати іншу особу для представництва юридичної особи в даній справі.

Позов про стягнення з ОСОБА_1 збитків у розмірі 2048692,86 грн. пред`явлено учасником ТОВ "Соковий завод Сокирянський" ОСОБА_2 , якому згідно зі Статутом належить 100% статутного капіталу Товариства, отже, вимоги статті 54 ГПК України в даній справі дотримані.

Представництво ТОВ "Соковий завод Сокирянський" в судовому процесі забезпечено участю його керівника ОСОБА_2. через адвоката Ярошенка Д.В.

Частинами 1, 3 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Управління товариством здійснюють його органи, до яких відносяться загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (статті 97 ЦК України).

Відповідно до частин 1 статті ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Частинами 1, 2 статті 89 Господарського кодексу України в редакції, чинній до 01.05.2016, унормовано, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Посадовими особами господарського товариства є фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор Товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, наділені повноваженнями з управління товариством, якщо утворення такого органу передбачено установчими документами товариства. Обмеження щодо поєднання однією особою зазначених посад встановлюються законом.

За змістом статті 62 Закону України "Про господарські товариства" (чинного в період виникнення спірних відносин) у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора).

Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства.

Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства.

За змістом пункту 8.13 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" (далі - Статут) виконавчим органом, який здійснює поточне керівництво діяльністю Товариства, є дирекція на чолі з Генеральним директором.

Відповідно до пунктів 8.14, 8.19, 8.20 Статуту Генеральний директор здійснює керівництво поточною діяльністю Товариства, діє без довіреності від імені Товариства в межах, встановлених діючим законодавством та цим Статутом.

Пунктом 8.22 Статуту визначено повноваження і обов`язки Генерального директора Товариства, зокрема, він розпоряджається коштами та майном Товариства відповідно до чинного законодавства та цього Статуту, укладає угоди і здійснює платежі на суму, що не перевищує 950000,00 грн., самостійно вирішує питання діяльності Товариства відповідно до законодавства та цього Статуту, видає у межах своєї компетенції накази та дає вказівки, організовує і перевіряє їх виконання, несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку в Товаристві, має право першого підпису фінансових документів Товариства.

Отже, відповідач ОСОБА_1 у період перебування на посаді генерального директора ТОВ "Соковий завод Сокирянський" - з 23.04.2015 по 10.02.2016, була посадовою особою Товариства у розумінні вище наведених норм законодавства і володіла необхідним обсягом повноважень для управління його поточною діяльністю та була відповідальною за організацію такої діяльності.

У визначений відрізок часу була чинною норма частини 4 статті 89 Господарського кодексу України, якою передбачено, що посадові особи відповідають за шкоду, заподіяну ними господарському Товариству, в межах і порядку, передбачених законом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 07 квітня 2015 року № 289-VIII статтю 89 Господарського кодексу України викладено в новій редакції (набула чинності з 01.05.2016).

Зокрема, частиною 2 зазначеної статті ГК України унормовано, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському Товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському Товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами Товариства;

діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої Товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа Товариства подала недостовірну інформацію;

бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

іншими винними діями посадової особи.

Позаяк дана норма набула чинності 01.05.2016, суд погоджується з доводами відповідача, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення статті 89 ГК України в редакції, чинній протягом періоду перебування ОСОБА_1 у статусі посадової особи ТОВ "Соковий завод Сокирянський" - з 23.04.2015 по 10.02.2016.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такого виду господарської санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Висновки суду щодо кожної суми складових ціни позову:

1) Щодо донарахованих сум податку на прибуток у розмірі 851445,00 грн.

Позивач стверджує, що неправомірними діями відповідача по укладенню фіктивних угод з купівлі яблук у фізичних осіб-підприємців та формуванню непідтверджених витрат на їх придбання, що мало наслідком притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати податків, Товариству були заподіяні збитки у вигляді сплачених до бюджету донарахованих сум податку на прибуток у розмірі 851445,00 грн. за основним платежем (платіжне доручення № 1735 від 12.01.2018).

Той факт, що в 2015 році ТОВ "Соковий завод Сокирянський" в особі генерального директора ОСОБА_1 укладало договори на закупівлю яблук у фізичних осіб-підприємців з метою переведення безготівкових коштів у готівку для закупівлі яблук у фізичних осіб, які не мали статусу підприємців, відповідач не заперечує, однак стверджує, що такі дії вчинялися за вказівкою безпосередньо учасника Товариства ОСОБА_2 і мали на меті зменшення витрат підприємства на сплату податків.

Як вбачається із позовної заяви, позивач посилається на Акт перевірки та ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.02.2018 у справі № 722/155/18 як на докази, які підтверджують неправомірні дії ОСОБА_1 , розмір збитків та вину відповідача в їх заподіянні.

Однак, суд звертає увагу, що ухвала Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.02.2018 у справі № 722/155/18 не є вироком суду, яким може бути встановлена вина відповідача, а зі змісту цієї ухвали неможливо встановити, чи підтвердилася висунута відповідачу підозра винуватості щодо його дій та бездіяльності, та в якому обсязі.

При цьому, в силу частини 6 статті 75 ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року № 132-IX лише обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У справі відсутні докази, що договори купівлі-продажу яблук між ТОВ "Соковий завод Сокирянський" і фізичними особами-підприємцями Корчинським В.І. , Лопушанським С.М. , Яцковським С.В , Гавдуном О.І. , Брус Г.І. в установленому порядку визнані недійсними як такі, що є фіктивними.

Разом з тим, статтею 204 ЦК України встановлено принцип презумпції правомірності правочину, а в предмет спору в даній справі не входить доказування недійсності договорів купівлі-продажу між ТОВ "Соковий завод Сокирянський" і вказаними ФОП.

З огляду на викладене суд відхиляє як недоведені належними доказами твердження позивача, що договори, які ОСОБА_1 укладала з ФОП, є фіктивними.

Факт укладення Товариством в особі ОСОБА_1 у 2015 році договорів купівлі-продажу яблук з фізичними особами-підприємцями, за якими проведено грошові розрахунки, але поставки сировини не відбувалося, підтверджується Актом перевірки, який є належним доказом у справі, та визнається самим відповідачем.

Актом перевірки підтверджується і визнається відповідачем, що кошти на придбання сировини (яблук) на суму 4730250,00 грн. за договорами з ФОП були використані на закупівлю яблук у фізичних осіб без оформлення первинних документів щодо такої закупівлі, зазначені витрати включено у собівартість продукції Товариства та, відповідно, занижено фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток на вказану суму.

Розмір податкового зобов`язання з податку на прибуток за такими операціями в сумі 851445,00 грн. підтверджується податковим повідомленням-рішенням № від 18.10.2017, факт його сплати Товариством - платіжним дорученням 1735 від 12.01.2018 р.

Суд погоджується з доводами позивача, що вчиняючи зазначені вище дії - укладення договорів з ФОП для переведення в готівку безготівкових коштів і використання їх для закупівлі сировини від населення без оформлення первинних документів, генеральний директор ОСОБА_1 діяла неправомірно.

Указані дії визнає сама ОСОБА_1 , при цьому посилається на відповідні вказівки засновника Товариства ОСОБА_2 , на підтвердження чого подала виконаний Приватним підприємством "Науково-дослідна лабораторія судових експертиз" 10.12.2019 висновок № 57/19 експертного дослідження роздруківок електронних листів за заявою ОСОБА_1 та заявила клопотання про її допит як свідка і допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 .

Так, 26.11.2019 ОСОБА_1 звернулася до ПП "Науково-дослідна лабораторія судових експертиз" із заявою про дослідження електронних листів та вирішення таких питань:

"1) Який зміст текстових повідомлень, що містяться в архіві електронної пошти м, отриманих з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.02.2016 р. та 09.09.2016 р.?

Чи підтверджується факт відправлення/отримання і змісту електронних листів на електронній пошті м від 02.02.2016 р. та 09.09.2016 р.?

Дата їх надсилання адресатом ІНФОРМАЦІЯ_3, отримання від адресата ІНФОРМАЦІЯ_3 (роздрукувати листи і зробити їх додатками до висновку, роздрукувати лист вкладеного файлу електронної таблиці "ФОП Лопушанський").

Вказати електронні адреси відправника, отримувача чи доставлено.

2) З якого ІР відбувалося користування електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_3, який провайдер "обслуговує" це ІР, за якою фізичною адресою?

Якщо є мобільний доступ до такої пошти - з якого номеру телефону, ІР?"

Висновок № 57/19 експертного дослідження роздруківок електронних листів за заявою ОСОБА_1 складений 10 грудня 2019 року експертом І кваліфікаційного класу Усковим Кирилом Юрійовичем , який має вищу технічну освіту та досвід експерта відповідного спрямування, про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України експерт попереджений (т.с. 2, а.с. 134-152).

У Висновку експертного дослідження № 57/19 від 10.12.2019 експерт Усков К.Ю. дослідив файли електронних листів у поштовій скриньці абонента ІНФОРМАЦІЯ_2, виділив змістовну частину та вкладення, окремі найбільш значущі службові записи листів для аналізу, отримані дані в друкованому вигляді у вигляді хронологічної таблиці наведено в додатку Б до цього висновку та на диску для оптичних систем зчитування у додатку А, лист "ФОП Лопушанський" як фрагмент електронної таблиці додано у додатку В у друкованому вигляді.

У додатку Б до Висновку експертного дослідження № 57/19 від 10.12.2019 експертом наведено зміст електронних листів ОСОБА_2 . з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3, що надсилалися на поштову скриньку абонента ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 02.02.2016, 01.02.2016, 09.02.2016.

Зі змісту цих листів вбачається, що ОСОБА_2 знав про перерахування ТОВ "Соковий завод Сокирянський" коштів на рахунки фізичних осіб-підприємців для закупівлі яблук у 2015 році та аналізував відповідні звіти про рух коштів по рахунках і по касі, зокрема, дані про стан розрахунків з ФОП Лопушанським (т.с. 2, а.с. 141-150).

Представник позивача заперечував проти Висновку № 57/19 експертного дослідження роздруківок електронних листів та доводив, що цей висновок не є належним доказом у справі, досліджені експертом електронні листи між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не підтверджують надання останнім вказівок щодо переведення безготівкових коштів у готівку для закупівлі сировини у фізичних осіб, окрім того, ці листи не скріплені електронним цифровим підписом, тому не можуть бути визнані доказами у справі.

Представник відповідача, у свою чергу, доводив, що висновком експерта підтверджується листування між позивачем і відповідачем з приводу розрахунків за яблука з використанням коштів, отриманих через фізичних осіб-підприємців.

Заслухавши відповідні пояснення представників сторін, дослідивши Висновок експертного дослідження № 57/19 від 10.12.2019, суд констатує, що зі змісту досліджених експертом електронних листів неможливо зробити висновок, що вказівки про укладення договорів з фізичними особами-підприємцями для отримання готівкових коштів з метою ухилення від сплати податків ОСОБА_1 надавав саме ОСОБА_2 .

Отже, даний доказ не підтверджує доводи сторони відповідача.

З цих підстав суд не оцінює допустимість даного доказу в розумінні статті 77 ГПК України.

У ході розгляду справи судом досліджено заяви свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та відповідача ОСОБА_1 .

У заяві від 11.11.2019 свідок ОСОБА_5 показав, що:

- разом із ОСОБА_2 був учасником ТОВ "Соковий завод Сокирянський", при цьому, ОСОБА_2 був єдиним інвестором і фактично керував бізнесом, ОСОБА_1 , як директор, перебувала під повним контролем ОСОБА_2 , який надавав вказівки їй та іншим працівникам керівного складу Товариства (бухгалтерія тощо);

- з метою спрощення процедури закупівлі і мінімізації податків ОСОБА_2 надавав вказівки директору проводити закупівлю фруктів і сировини у фізичних осіб, використовуючи кошти, що переводилися в готівку через фізичних осіб-підприємців, чим збільшував дохідність Товариства;

- свою частину в статутний капітал Товариства ОСОБА_5 вніс за кошти ОСОБА_2 , оформлені як позика, ОСОБА_2 керував і контролював його роботу;

- без погодження з ОСОБА_2 не могли здійснюватися платежі, на його вимогу працівники подавали пояснювальні записки, договори, накази, дозвільні документи, кореспонденцію тощо;

- процес оптимізації податків було досліджено ДФС у Чернівецькій області під час перевірки і донараховано Товариству податкові зобов`язання, ОСОБА_1 як формального директора притягнуто до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати податків, а про те, що ОСОБА_2 є фактичним організатором ухилення від сплати податків, ОСОБА_1 і працівники Товариства податковій службі не повідомляли;

- ОСОБА_2 був зацікавлений у тому, щоб розслідування завершилось на ОСОБА_1 і його не було викрито як організатора, тому погасив увесь податковий борг для звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності;

- крім усних, ОСОБА_2 надавав також письмові вказівки щодо організації процесу управління Товариством, оптимізації оподаткування, застосування схеми закупівлі фруктів у фізичних осіб, користуючись електронною поштою із адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на електронну пошту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.с. 2, а.с. 47).

Свідок ОСОБА_21 у заяві свідка від 02.12.2019 показала, що з 25.05.2015 по 18.08.2017 працювала в ТОВ "Соковий завод Сокирянський" на посадах бухгалтера, офіс-менеджера та головного бухгалтера, безпосередньо підпорядковувалася генеральному директору, якою в той час була ОСОБА_1 , крім ОСОБА_1 про всі фінансові питання свідок звітувала учасникам Товариства ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , які повністю контролювали всі платежі підприємства, звітування про виконану роботу проводили на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3, яка належала ОСОБА_2 (т.с. 2, а.с. 48).

Свідок ОСОБА_18 у заяві свідка від 25.11.2019 показала, що наказом № 11-К від 31.07.2015 генерального директора ТОВ "Соковий завод Сокирянський" ОСОБА_1 була призначена на посаду завідувача лабораторії заводу, до її обов`язків входили організація роботи виробничої лабораторії, контроль технологічного процесу та якості готової продукції. У своїй роботі свідок ОСОБА_18 була підпорядкована директору ОСОБА_1 , крім того, про всі технологічні питання звітувала учасникам Товариства ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , які контролювали технологічний процес і діяльність підприємства, надавали вказівки директору і всім працівникам керівного складу ТОВ "Соковий завод Сокирянський", ОСОБА_2 керував підприємством на відстані (з Києва), службові вказівки надавалися телефоном або через електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_3, у тому числі на електронну адресу свідка, яка звітувала про виконання завдань (т.с. 2, а.с. 49).

Відповідач ОСОБА_1 також подала до суду заяву свідка від 08.11.2019, в якій показала, що 23 квітня 2015 року учасниками ОСОБА_2 і ОСОБА_5 було засновано Товариство з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський", рішенням загальних зборів засновників від 20.04.2015 її призначено на посаду генерального директора, працюючи на цій посаді, вона діяла в інтересах учасників Товариства і узгоджувала з ними всі дії. Починаючи з серпня 2015 року підприємство закуповувало сировину у фермерських господарств, фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб, проте останні погоджувалися на розрахунок тільки готівкою, в той час, як закупівлі сировини за готівкові кошти обмежувалися постановою КМУ "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою". Тому, вказано у заяві свідка ОСОБА_1 , у серпні 2015 року їй поступила вказівка від учасників Товариства проводити закупівлю сировини у фізичних осіб, використовуючи кошти, що переводилися у готівку через фізичних осіб-підприємців, доказами чого є переписка з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2, яку свідок просить дослідити в судовому засіданні. Однак дана схема була викрита управлінням ДФС у Чернівецькій області, в результаті чого Товариству було донараховано податкові зобов`язання у сумі 851445 грн. та пеня на суму 415075,95 грн. (т.с. 2, а.с. 209-211).

Представник позивача у запереченнях від 20.12.2019 та в судовому засіданні просив не брати до уваги покази свідків, позаяк ними не підтверджується участь ОСОБА_2 у технологічних процесах та здійснення ним контролю за діяльністю Товариства, позаяк ОСОБА_2 виступав виключно в якості інвестора, що слідує з Меморандуму щодо створення і діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" від 21.04.2015 (т.с. 2, а.с. 15-16). Згідно цього Меморандуму ОСОБА_2 відповідав за формування статутного фонду та фінансування діяльності Товариства, а на ОСОБА_5 було покладено обов`язок з управління Товариством і призначення осіб, які ним ефективно керуватимуть. Бухгалтер ОСОБА_21 перебувала в прямому підпорядкуванні директора ОСОБА_1 , отже, остання повністю була відповідальна за ведення обліку доходів і витрат та сплату податків, крім того, між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 існує конфлікт, а ОСОБА_1 є пов`язаною особою з ОСОБА_5 , тому пояснення останнього є сумнівними, суперечать наявним у справі доказам і не можуть бути прийняті судом.

Крім того, зазначив представник позивача, заяви свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_18 не містять підтвердження свідків про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень, а в заявах свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_1 відсутнє також підтвердження про їх обізнаність зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань, що позбавляє покази свідків доказової сили.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.02.2020 просив викликати для допиту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_22 , ОСОБА_1 , представник позивача заперечував зазначаючи, що покази цих свідків є суб`єктивними та не підтверджують фактичні обставини справи, крім того, заяви свідків подані з порушенням встановленого строку та мають інші процесуальні недоліки.

За змістом частин 1, 3 статті 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до частини статті 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Частиною 1 статті 89 ГПК України передбачено, що свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Дослідивши покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_1 у поданих ними до суду заявах, суд констатує, що, дійсно, ці заяви мають процесуальні недоліки, про які вказував позивач, зокрема у заявах ОСОБА_5 і ОСОБА_18 не міститься підтвердження свідків про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень, а в заявах свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_1 відсутнє також підтвердження про їх обізнаність зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань.

Крім того, обставини, які повідомляють свідки в заявах, не мають вирішального значення для розгляду справи, у зв`язку з чим суд не вбачає потреби у виклику свідків у судове засідання та проведення їх допиту.

Так, обставини та умови участі ОСОБА_2 і ОСОБА_5 у створенні Товариства суд може встановити з інших доказів у справі, а доведення наявності вказівок ОСОБА_2 , про які стверджує відповідач, не впливає на юридичні висновки суду в даній справі, яка за своєю правовою природою є господарським спором.

Частиною 1 статті 19 Конституції України унормовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Частиною 1 статті 60 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази, а частиною 2 статті 61 Основного Закону передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тобто, під час вирішення питання про притягнення до відповідальності повинні бути встановлені фактичні дії (бездіяльність) особи та надана їм відповідна правова оцінка, а також наявність вини у вигляді умислу (прямого чи непрямого) або необережності.

Чинне законодавство звільняє від відповідальності особу, що заподіяла шкоду, якщо вона вчинена з метою виконання законного наказу або розпорядження, або відмовилася виконувати явно злочинний наказ чи розпорядження.

І, навпаки, встановлює відповідальність особи за діяння, вчинені з метою виконання протиправного наказу або розпорядження, у разі якщо така особа усвідомлює злочинний характер наказу чи розпорядження (ст. 41 Кримінального кодексу України).

Матеріалами справи не доведено надання позивачем прямих вказівок відповідачеві про закупівлю сировини у населення за готівкові кошти, отримані шляхом переведення безготівкових грошових коштів на рахунки фізичних осіб-підприємців за договорами про закупівлю яблук, та формування непідтверджених витрат у податковому обліку.

Суд не виключає, що про застосування такої "схеми" учасники Товариства ОСОБА_2 і ОСОБА_5 були обізнані, проте, це не впливає на оцінку поведінки відповідача як посадової особи ТОВ "Соковий завод Сокирянський".

Суд відхиляє доводи представника відповідача, що ОСОБА_1 не розумілася на податках, тому не несе відповідальності за ухилення від сплати податку на прибуток. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ч. 2 статті 68 Конституції України).

У суду не викликає сумніву той факт, що відповідач, як посадова особа Товариства, не могла не усвідомлювати протиправність дій з переведення у готівку безготівкових коштів шляхом укладення договорів з ФОП з подальшим використанням цих коштів для закупівлі сировини у населення з порушенням приписів чинної на той час постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 № 210 "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" та без відповідного відображення таких операцій у бухгалтерському і податковому обліку, адже такі дії вчинялися саме з метою зменшити податкове навантаження Товариства у спосіб, що не передбачений законом.

При цьому, для господарського спору в даній справі немає значення, чи вона виконувала вказівки засновника ОСОБА_2 чи діяла за власною ініціативою.

З огляду на викладені міркування суд відхиляє доводи відповідача про те, що організатором ухилення від сплати податків був ОСОБА_2 , відхиляє як докази у справі висновок ПП "Науково-дослідна лабораторія судових експертиз" № 57/19 від 10.12.2019 експертного дослідження роздруківок електронних листів за заявою ОСОБА_1 та покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_1 , викладені в поданих ними до суду заявах свідків, відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків у судове засідання для допиту.

Таким чином, у ході розгляду справи доведено неправомірну поведінку відповідача, яка полягає у запровадженні "схеми" з переведення безготівкових коштів у готівку для закупівлі яблук у фізичних осіб без дотримання встановлених чинним законодавством обмежень у готівкових розрахунках за допомогою укладення договорів купівлі-продажу з фізичними особами-підприємцями, подальшого формування з відома відповідача не підтверджених витрат у бухгалтерському і податковому обліку, що в кінцевому результаті призвело до заниження бази оподаткування податком на прибуток і сплати Товариством донарахованих сум податку на прибуток у розмірі 851445,00 грн. за результатами податкової перевірки.

Разом з тим, встановивши зазначену протиправну поведінку відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення цих коштів з відповідача в якості збитків, що заподіяні Товариству його посадовою особою, повноваження якої припинено.

Так, наявними у справі доказами підтверджується заниження ТОВ "Соковий завод Сокирянський" задекларованих показників фінансового результату до оподаткування податком на прибуток за 2015 рік у сумі 4730250,00 грн. (підпункт 3.6 розділу 3.1 Акту перевірки, графа 26 Додатку № 7 до Акту перевірки, висновок судово-економічної експертизи по матеріалах кримінального провадження № 0000063 від 17.01.2018 № 01, т.с. 1, а.с. 100-102, 184, 202 на звороті).

Наслідком такого порушення податкового обліку в Товаристві стало донарахування податку на прибуток на суму 851445,00 грн. (4730250,00 грн. х 18% (базова ставка податку на прибуток, п. 136.1 статті 136 ПК України)).

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

За визначенням статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

За економічною сутність податки є обов`язковими платежами, що вилучаються державою з доходів юридичних чи фізичних осіб до відповідного бюджету для фінансування витрат держави, передбачених її конституцією та іншими законодавчими актами.

Податок - це форма примусового відчуження результатів діяльності суб`єктів у державну або комунальну власність, вноситься до бюджету відповідного рівня (або цільового фонду) на підставі закону (чи акту органа місцевого самоврядування) і виступає як обов`язковий, нецільовий, безумовний, безоплатний та безповоротній платіж.

Кожен податок виконує передусім фіскальну функцію, тобто забезпечує надходження коштів до бюджету для задоволення потреб суспільства.

Податкам притаманна така ознака як постійність, тобто податкові надходження мають бути постійними і стабільними, надходити до Державного бюджету в обов`язковому порядку та рівномірно у встановлені терміни.

Податковий кодекс України стосовно кожного виду податків визначає базу оподаткування як фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.

Матеріальна шкода, у свою чергу, виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо), додаткових витратах (штрафні санкції), а в господарських правовідносинах - ще й у вигляді неодержаного прибутку (втраченої вигоди).

Незважаючи на те, що фактично податки зменшують доходи господарюючого суб`єкта, їх не можна розглядати як заподіяні такому суб`єкту збитки (шкоду) в розумінні статей 22, 1116 ЦК України, статті 225 ГК України.

Несплата податку до бюджету завдає збитки державі або територіальній громаді, але не платнику податків. Навпаки, у такому випадку платник податків неправомірно отримує додаткове благо у вигляді сум несплачених податків, тобто примножує, а не зменшує своє майно.

В контексті викладеного суд звертає увагу на висновок Акту перевірки про те, що отримання ТОВ "СЗ Сокирянський" безоплатних товарно-матеріальних цінностей (яблук) підтверджує збільшення економічних вигод підприємства.

Той факт, що стосовно ОСОБА_1 здійснювалося кримінальне провадження № 0000063 за ухилення від сплати податків на суму 851445,00 грн. шляхом придбання яблук у населення без оформлення необхідних документів та безпідставного формуванням витрат на придбання цих яблук від фізичних осіб-підприємців, свідчить про те, що шкода (збитки) були завдані не Товариству, а державі у вигляді недоотримання бюджетом коштів, що повинні надходити у вигляді податків від оподаткування господарських операцій платника податків.

Відтак, сплачені ТОВ "Соковий завод Сокирянський" до бюджету кошти в сумі 851445,00 грн. податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення № від 18.10.2017 є не збитками Товариства в розумінні статей 22, 1116 ЦК України, статті 225 ГК України, а його грошовим зобов`язанням як платника податків за результатами фінансової діяльності за 2015 рік, неправильне оподаткування якої податком на прибуток встановлено контролюючим органом у ході документальної перевірки (підпункти 14.1.39, 14.1.156, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, стаття 36 Податкового кодексу України).

Отже, оскільки витрати позивача в розмірі 851445,00 грн. є податковим платежем, ці кошти не можуть бути стягнуті з відповідача в якості збитків.

З огляду на викладене суд приймає доводи відповідача в тій частині, що донараховані суми податку на прибуток в розмірі 851445,00 грн. не є збитками Товариства, однак відхиляє подані на підтвердження цих доводів виконані на замовлення ОСОБА_1. Висновок експерта № 2913 від 19.12.2019 р. Київської незалежної судово-експертної установи Семенюка О.П. і Висновок фахівця з питань економіки від 20.12.2019 № 2915 цієї ж установи Величко Ю.Г.

Так, у Висновку експерта № 2913 від 19.12.2019 проведено дослідження з метою надання відповіді на питання:

"1. Чи підтверджується документально розмір збитків, вказаний в позовній заяві ТОВ "Соковий завод Сокирянський" від 09.09.2019 р., в розмірі 1189922 грн.?

2. Чи підтверджується документально розмір збитків, вказаний в позовній заяві ТОВ "Соковий завод Сокирянський" від 09.09.2019 р., в розмірі 443125 грн.?"

У ході експертного дослідження експерт Семенюк О.П. проаналізував норми Цивільного і Господарського кодексів України щодо визначення складу та розміру збитків, положення Статуту ТОВ "Соковий завод Сокирянський" щодо трудових відносин між Товариством і ОСОБА_1., зазначені в Акті ГУ ДФС у Чернівецькій області донараховані суми за операціями з фізичними особами-підприємцями Корчинським В.І. , Лопушанським С.М. , Яцковським С.В. , Гавдуном О.І. , Брус Г.І. за 2015 рік та за операціями з нерезидентом фірмою "ПИМ ООД", Болгарія, за 2015 рік.

Також експертом проаналізовано норми Податкового кодексу і Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", "Витрати", "Податок на прибуток", якими надається визначення таким економічним показникам як "витрати" "доходи", "збиток", "прибуток" та зроблено висновок, що податок на прибуток є складовою витрат підприємства, бухгалтерський облік якого ведеться згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, та сплата якого є обов`язком для кожного підприємства відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України.

У висновку експерт зазначив, що Актом перевірки встановлено не донарахування Товариством податку на прибуток за 2015 рік в сукупності на суму 1189922 грн. (851445 грн. за операціями з фізичними особами-підприємцями та 338477 грн. від заниження суми різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування за операціями з нерезидентами - болгарською фірмою "ПИМ ООД") та заниження суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік в розмірі 443125,0 грн. (не є предметом спору в даній справі - суд), і зробив висновок, що донарахований податковим органом податок на прибуток та заниження суми від`ємного значення об`єкта оподаткування, встановлені в Акті перевірки, є частиною податків, які є витратами для ТОВ "Соковий завод Сокирянський".

Провівши аналіз економічного змісту податку на прибуток, як складової витрат підприємства, і збитків, як майнової шкоди, експерт зробив висновок, що в межах наданих документів не підтверджується розмір збитків, вказаний в позовній заяві ТОВ "Соковий завод Сокирянський" в сумі 1189922 грн. і в сумі 443125 грн. (т.с. 2, а.с. 87-119).

За змістом статті 73 ГПК України одним із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, є висновки експертів.

Статтею 98 ГПК України визначено вимоги до висновку експерта.

Так, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 104 ГПК України).

Надаючи оцінку Висновку експерта № 2913 від 19.12.2019, суд звертає увагу на те, що предметом експертного дослідження були Акт перевірки, винесені на його підставі податкові повідомлення-рішення і платіжні доручення про сплату донарахованих контролюючим органом сум податків.

Експерт не досліджував жодних первинних документів (у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"), які містять відомості про господарські операції ТОВ "Соковий завод Сокирянський", за результатами яких, на думку позивача, Товариству завдано збитків.

Експертом також не було досліджено фінансову документацію Товариства за звітні періоди, не проаналізовано економічні показники діяльності Товариства, не з`ясовано вплив сплати донарахованих сум податку на прибуток на кінцеві фінансово-економічні показники діяльності Товариства та не встановлено, чи дійсно Товариство зазнало прямої шкоди або не одержало запланований прибуток та в якому розмірі у зв`язку зі сплатою донарахованих сум податку на прибуток.

Зміст експертного дослідження звівся до цитування Акту перевірки та аналізу законодавчих і нормативних документів, які регулюють питання формування доходів і витрат підприємства, визначення бази оподаткування податком на прибуток, порядку обліку податку на прибуток і його сплати.

Висновок про те, що вказані в позовній заяві збитки документально не підтверджуються, експерт зробив виходячи виключно із співставлення законодавчих (нормативних) визначень збитків як шкоди в цивільно-правовому значенні цього слова та економічних показників, які відображають стан фінансової діяльності підприємства і застосовуються для визначення бази оподаткування податком на прибуток.

Однак, для таких висновків не потребуються спеціальні знання, якими не володіє суд, в даному випадку для відмежування податків від збитків суд послуговується загальними нормами права.

Відтак, на переконання суду, предметом висновку експерта в даному випадку були питання права, про суперечить абзацу 2 частини 2 статті 98 ГПК України і про що обгрунтовано зазначав представник позивача. З указаних міркувань суд відхиляє Висновок експерта № 2913 від 19.12.2019 як доказ у справі.

Щодо Висновку фахівця з питань економіки Київської незалежної судово-експертної установи Величко Ю.Г. від 20.12.2019 № 2915 за результатами проведеного дослідження суд зазначає таке.

На вирішення фахівця поставлено наступні питання:

"1. Яким є нормативно та документально обґрунтований розмір податків, що підлягають сплаті ТОВ "Соковий завод Сокирянський" за операціями закупівлі яблук на суму 4730250 грн. від ФОП Корчинський, ФОП Лопушанський, ФОП Яцковський, ФОП Гавдун, ФОП Брус, які були платниками єдиного податку?

2. Яким є нормативно та документально обґрунтований розмір податків, що підлягають сплаті ТОВ "Соковий завод Сокирянський" (у тому числі у якості податкового агента) при закупівлі яблук у фізичних осіб, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, за умови, що сума коштів, які отримають продавці, складає 4730250,00 грн.?

3. Як зміниться вартість для ТОВ "Соковий завод Сокирянський" однієї одиниці товару в грошовому та відсотковому значенні (з врахування податків) при закупівлі яблук у фізичних осіб, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, порівняно з вартістю при закупівлі яблук у фізичних осіб-підприємців, за умови, що ціна за одиницю товару (сума коштів, яку отримає продавець) є рівною?"

Фахівцем Величко Ю.Г. досліджено Акт перевірки і зроблено розрахунки, що при вартості яблук, придбаних за вересень-жовтень 2015 року на суму 4730250,00 грн. у фізичних осіб-підприємців, що були платниками єдиного податку, податкове навантаження ТОВ "Соковий завод Сокирянський" становить 0,00 грн., а за умови закупівлі яблук на цю ж суму у фізичних осіб їх вартість для Товариства складатиме 5876086,93 грн. (4730250,00 грн. кошти, що отримають продавці, 1057695,65 грн. податку на доходи фізичних осіб, 88141,30 грн. військового збору).

Також фахівцем розраховано, що ціна закупівлі 1 кг яблук для ТОВ "Соковий завод Сокирянський" у фізичних осіб є вищою від ціни придбання у фізичних осіб-підприємців на 24,20% (2,725 грн./кг у фізичних осіб проти 2,194 грн./кг у фізичних осіб-підприємців) (т.с. 1, 122-132).

Господарським процесуальним кодексом України не передбачено такого засобу встановлення обставин справи як висновок фахівця. Крім письмових доказів та висновків експерта, відповідно до статті 108 ГПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права, який згідно з статтею 109 ГПК України не є доказом у справі, а має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.

За змістом статей 62, 71 ГПК України учасником судового процесу є спеціаліст - особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).

З урахуванням наведеної норми фахівець Величко Ю.Г. не є спеціалістом у розумінні ГПК України, а виконаний нею Висновок фахівця від 20.12.2019 № 2915 як документ, що не передбачений процесуальним законом як засіб, за допомогою якого можливо встановити обставини справи, що входять в предмет доказування, не має доказової сили та не приймається судом як доказ у справі.

Крім того, суд зазначає, що виходячи з предмету спору до предмету доказування у справі входить у тому числі встановлення дійсного розміру збитків, заподіяних Товариству його посадовою особою ОСОБА_1, а не дослідження податкових зобов`язань ТОВ "Соковий завод Сокирянський" за операціями із закупівлі яблук у фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб.

Суд відхиляє доводи позивача, що якби ОСОБА_1 не вчинила неправомірних дій з укладення договорів з ФОП для переведення безготівкових коштів у готівку для закупівлі яблук у фізичних осіб і заниження доходу Товариства для оподаткування, то останнє не зазнало б збитків у сумі 851445,00 грн. від сплати донарахованих сум податку на прибуток.

Враховуючи, що витрати в сумі 4730250,00 грн. на придбання яблук були сформовані штучно, а сировина придбавалася за готівку без документального оформлення, насправді залишається невідомим, яку реальну кількість яблук за переведені в готівку кошти Товариство закупило у фізичних осіб та за якою ціною, який обсяг продукції насправді було виготовлено та якими були її собівартість і ціна реалізації, як це вплинуло на фінансово-економічні показники діяльності підприємства, чи зазнало воно реальних збитків, чи, можливо, отримало не облікований прибуток. При цьому, можлива збитковість діяльності підприємства є його свідомим підприємницьким ризиком (стаття 42 ГК України) і таку збитковість не можна ототожнювати зі збитками (матеріальною шкодою) у розумінні статті 225 Господарського кодексу України.

Крім того, суд зазначає, якщо ціна відображає економічну вартість усіх вироблених товарів, виконаних робіт і наданих послуг, то податок - це частина цієї вартості, один з елементів її перерозподілу. Вплив податків на рівень цін проявляється в їх включенні до складу витрат на виробництво товарів (робіт і послуг), у віднесенні на фінансовий результат платника податків (пункт 30 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.199 № 318). Природа податкового впливу на ціни залежить від правових засад встановлення конкретного податку і визначається механізмом його розрахунку і можливістю перекладення його сплати на покупця за допомогою включення в ціну товарів, робіт, послуг, тому податок (у тому числі донарахований контролюючим органом) не можна розглядати як майнову шкоду підприємства.

2) Стосовно коштів у сумі 415075,95 грн. пені, які сплачені Товариством платіжним дорученням № 1736 від 12.01.2018 з призначенням платежу "відшкодування збитків по КП № 0000063 по акту перевірки від 27.09.2017 № 3830/24-13-14-01/39761131 (пеня)", суд дійшов таких висновків.

За змістом частини 2 статті 225 ГК України до складу збитків включаються штрафні санкції.

В широкому розумінні в господарських правовідносинах пеня розглядається не лише як засіб забезпечення зобов`язання, але й міра відповідальності суб`єкта господарювання (стаття 230 ГК України).

Пунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 16 Податкового кодексу України надано визначення пені - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

За приписами підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, нарахування пені розпочинається починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження)

Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (пп. 129.3.1 п. 129.3 ст. 129 ПКУ).

Згідно з пунктом 129.4 статті 129 ПК України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу (абзац третій пункту 58.1 статті 58 ПК України).

Відповідно до пунктів 56.1, 56.2, 56.3 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України унормовано, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що сплачена Товариством згідно платіжного доручення № 1736 від 12.01.2018 пеня на суму 415075,95 грн. нарахована саме за несвоєчасну несплату суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 851445,00 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 18.10.2017 (частина податку на прибуток, донарахована за операціями з придбання яблук у ФОП).

Разом з тим, з огляду на обставини справи та враховуючи положення ПК України щодо застосування пені за несвоєчасну сплату передбачених цим Кодексом грошових зобов`язань, підстав, строків і порядку її нарахування, суд виходить з вірогідності припущення, що сплата вказаної пені відбулася внаслідок несвоєчасної сплати ТОВ "Соковий завод Сокирянський" сум податку на прибуток у розмірі 851445,00 грн. у складі податкового зобов`язання на суму 1189922,00 грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 18.10.2017.

Так, вказане податкове повідомлення-рішення отримане Товариством 19.10.2017 і в частині донарахованих сум податку на прибуток в розмірі 851445,00 грн. за операціями з придбання яблук у фізичних осіб-підприємців Товариством не оскаржувалося, відтак, указану суму податку Товариство мало сплатити не пізніше 29.10.2017.

Проте, податок на прибуток в сумі 851445,00 грн. ТОВ "Соковий завод Сокирянський" сплатило лише 12.01.2018 (платіжне доручення № 1735), тобто з порушенням граничного строку сплати, визначеного відповідно до положень пункту 57.3 статті 57 ПК України. В цей же день сплачено і пеню в сумі 415075,95 грн. (платіжне доручення № 1736).

З наведеного суд доходить висновку, що сплата ТОВ "Соковий завод Сокирянський" пені на суму 415075,95 грн. ніяким чином не пов`язана з неправомірними діями ОСОБА_1 , а стала наслідком несвоєчасної сплати Товариством узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № від 18.10.2017.

При цьому, в період, коли відбувалося прийняття цього повідомлення-рішення контролюючим органом та його узгодження Товариством у відповідних частинах (щодо суми 851445,00 грн. - в загальному порядку, передбаченому ПК України, щодо суми 338477,00 грн. - за результатами процедури судового оскарження в адміністративній справі № 824/100-18-а, т.с. 1, а.с.105-130) і оплата у відповідних частинах (19.10.2017 і 12.01.2018), ОСОБА_1 не була посадовою особою ТОВ "Соковий завод Сокирянський" та не приймала управлінських рішень з даного питання.

У разі дотримання ТОВ "Соковий завод Сокирянський" вимог ПК України щодо строків сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 851445,00 грн. Товариство не понесло б витрат по сплаті пені в сумі 415075,95 грн.

Це означає, що між діями ОСОБА_1 . із закупівлі яблук у населення без оформлення необхідних документів та безпідставного формування витрат на придбання цих яблук від фізичних осіб-підприємців і понесенням Товариством збитків від сплати пені в розмірі 415075,95 грн. за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання з податку на прибуток на суму 851445,00 грн. немає причинно-наслідкового зв`язку, що виключає відповідальність ОСОБА_1 у відповідній частині вимог.

3) Стосовно збитків у зв`язку зі сплатою донарахованих сум податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3893,75 грн. (у тому числі 3115,00 грн. основного платежу і 778,75 грн. штрафних санкцій) та військового збору в сумі 1168,12 грн. (у тому числі 934,5 грн. основного платежу та 233,62 грн. штрафних санкцій) з операції з придбання у фізичної особи ОСОБА_3 вантажного автомобіля МАН вартістю 62300,00 грн.

Згідно підпункту 9.1.2 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних податків належить податок на доходи фізичних осіб.

За змістом статей 162, 163, 164 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізичні особи-резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні та іноземні доходи, а також податковий агент, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, до якого, серед іншого, включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору, а також доходи від продажу об`єктів майнових і немайнових прав.

Відповідно до пп. 173.3 ст. 173 Податкового кодексу України у разі якщо стороною договору купівлі-продажу об`єкта рухомого майна є юридична чи фізична особа-підприємець, така особа вважається податковим агентом платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

За змістом пункту 14.1.180 статті 14 Податкового кодексу України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, юридична особа, яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема у частині оподаткування військовим збором.

Відповідно до пункту 161, підпунктів 1.1-1.5 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід (підпункт 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 ПК України).

З наведеного випливає, що ТОВ "Соковий завод Сокирянський" як податковий агент зобов`язане було утримати з нарахованого ОСОБА_3 доходу від операції з продажу вантажного автомобіля МАН вартістю 62300,00 грн. відповідні суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору і перерахувати їх до бюджету (т.с. 1, а.с. 190-191).

Однак, згідно висновків Акту перевірки, Товариство не утримало та не перерахувало до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір у вказаних вище сумах.

За приписами підпункту 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Відповідно до абзацу другого пункту 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому, платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Визначені ГУ ДФС у Чернівецькій області суми податку на доходи фізичних осіб 3115,00 грн. та військовий збір 934,50 грн. Товариство сплатило до бюджету 25.10.2017 р. з власних коштів, тобто, зазнало прямих майнових втрат, які можна розцінювати як збитки, позаяк відповідні витрати мала понести ОСОБА_3 .

Штраф в розмірі 25 відсотків сум податку на доходи фізичних осіб (778,75 грн.) та військового збору (233,62 грн.) за визначенням статті 225 ГК України також мають правову природу збитків і є наслідком неутримання Товариством податку на доходи фізичних осіб та військового збору з нарахованого ОСОБА_3 доходу.

Однак, на думку суду, позивачем не доведено неправомірної поведінки (діяльності чи бездіяльності) безпосередньо відповідача, яка призвела до вказаних витрат.

Пунктами 16.1.2 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків й зборів та сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", який поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності.

Відповідно до частини 2 статті 3 цього Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 1-3 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", в редакції чинній до 10.02.2016 р. (дати звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Товариства, далі - Закон) унормовано, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно з частиною 4 цієї статті Закону для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації:

введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером;

користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи;

ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або аудиторською фірмою;

самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Ця форма організації бухгалтерського обліку не може застосовуватися на підприємствах, звітність яких повинна оприлюднюватися, та в бюджетних установах.

Керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів (частина 6 статті 8 статті 8 Закону).

Статутом Товариства передбачено, що генеральний директор несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку в Товаристві, разом з головним бухгалтером готує балансовий звіт про підсумки діяльності Товариства за попередній рік та подає його на затвердження зборів (пункт 8.22.11).

З матеріалів справи видно, що для забезпечення ведення бухгалтерського обліку в Товаристві було створено бухгалтерську службу на чолі з головним бухгалтером.

Представник відповідача пояснив, що в товаристві функціонувала бухгалтерія та була посада головного бухгалтера, проти чого представник позивача не заперечував.

Згідно Акту перевірки в період перебування ОСОБА_1 на посаді генерального директора Товариства відповідальною за фінансово-господарську діяльність ТОВ "Соковий завод Сокирянський" була також головний бухгалтер Заяц Л.Г.

Частиною 7 статті 8 Закону передбачено, що головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер):

забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності;

організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій;

бере участь в оформленні матеріалів, пов`язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства;

забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства;

подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи (частина 8 статті 9 Закону).

З наведеного випливає, що бухгалтер (головний бухгалтер) відповідає за ведення обліку згідно з вимогами, встановленими законодавством, а директор як уповноважена особа власника - за організацію обліку.

Конкретні обов`язки посадових осіб підприємства мають визначатися у посадових інструкціях. Розробляючи їх для головних бухгалтерів, за основу, як правило, беруть так званий Довідник № 336: Випуск 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336.

У розділі "Кваліфікаційні вимоги" кваліфікаційної характеристики посади "Головний бухгалтер" Довідника № 336 передбачено, серед іншого, що головний бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, дотримуючись єдиних методологічних засад, встановлених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", з урахуванням особливостей діяльності підприємства і технології оброблення облікових даних. Організовує роботу бухгалтерської служби, контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій. Вимагає від підрозділів, служб та працівників забезпечення неухильного дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів. Вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну. Забезпечує складання на основі даних бухгалтерського обліку фінансової звітності підприємства, підписання її та подання в установлені строки користувачам. Здійснює заходи щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів підприємства. Керує працівниками бухгалтерського обліку підприємства та розподіляє між ними посадові завдання та обов`язки.

Позивачем не подано доказів, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_1 самостійно вела бухгалтерський облік та складала звітність як керівник підприємства (абзац п`ятий частини четвертої статті 8 Закону), для цього функціоналу в Товаристві існувала посада головного бухгалтера.

Статутом Товариства також не покладено на генерального директора обов`язки з ведення бухгалтерського обліку і складання податкової звітності.

Контракту між ТОВ "Соковий завод Сокирянський" з генеральним директором ОСОБА_1., в якому були б відображені її безпосередні обов`язки з організації і ведення бухгалтерського обліку, складання податкової звітності, засади матеріальної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків, позивач суду не надав.

Відтак, оскільки чинним законодавством прямі обов`язки з ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності віднесені до повноважень головного бухгалтера (бухгалтера) і відсутні докази, які підтверджують покладення цих обов`язків на генерального директора Товариства ОСОБА_1., останній не можна інкримінувати дії чи бездіяльність, які стали безпосередньою причиною заподіяння Товариству збитків у вигляді сплати до бюджету донарахованих сум грошового зобов`язання і штрафних санкцій за податком з доходів фізичних осіб та військового збору.

При цьому, з Акту перевірки неможливо зробити висновок, що генеральним директором ОСОБА_1. не було організовано бухгалтерського обліку в Товаристві.

Відсутні докази, що ОСОБА_1 надавала вказівки головному бухгалтеру (бухгалтеру) не утримувати податок на доходи і військовий збір з належних до виплати ОСОБА_3 сум доходу.

За поясненням представника відповідача, ОСОБА_1 безпосередньо не виконувала дій з оформлення первинних документів за господарськими операціями та з ведення бухгалтерського і податкового обліку і ці доводи не спростовуються матеріалами справи.

У постанові від 04.12.2018 у справі № 910/21493/17 Верховний Суд зазначив, що з огляду на положення статті 92 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно, відносини між господарським Товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) мають довірчий характер.

У зв`язку з цим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами Товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені Товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Водночас, відповідно до вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України на позивача покладений обов`язок доведення обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, зокрема щодо наявності неправомірної поведінки з боку відповідача.

Сам факт неутримання податку на доходи фізичних осіб і військового збору з операції з ОСОБА_3 не може слугувати доказом неправомірної бездіяльності відповідача в питаннях організації бухгалтерського обліку в Товаристві, а інших доказів протиправної поведінки ОСОБА_1 у цій частині вимог позивачем не надано.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що за змістом наведених вище положень Податкового кодексу України фізична особа-резидент зобов`язана сплачувати зі свого доходу податок на доходи і військовий збір, сплата цих платежів податковим агентом призводить до безпідставного збільшення майна у такої фізичної особи за рахунок її податкового агента.

Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка отримала майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно потерпілому. У статті 1215 ЦК України передбачено випадки, коли таке майно не підлягає поверненню. Так, зарплата та прирівняні до неї платежі не підлягають поверненню, якщо: відсутня рахункова помилка при нарахуванні цих платежів; відсутні недобросовісні дії з боку набувача.

Як видно, умови, за яких набуте без достатньої правової підстави майно не підлягає поверненню його набувачем, не поширюється на випадок сплати Товариством податку на доходи фізичних осіб і військового збору, які ним не утримано з нарахованого і виплаченого ОСОБА_3 доходу.

Однак, позивачем не подано доказів про вжиття ТОВ "Соковий завод Сокирянський" заходів щодо відшкодування зазначених збитків в установлений законом спосіб шляхом стягнення 4049,50 грн. податку на доходи фізичних осіб і військового збору з ОСОБА_3 .

Оскільки не доведено конкретної неправомірної поведінки відповідача, унаслідок якої Товариством було сплачено до бюджету кошти в сумі 4049,50 грн. за операцією купівлі-продажу з ОСОБА_3 , відсутні також підстави для стягнення з ОСОБА_1 збитків у сумі 1012,37 грн. від сплати штрафу в розмірі 25 відсотків сум податку на доходи фізичних осіб (778,75 грн.) та військового збору (233,62 грн.) за несплату Товариством як податковим агентом цих платежів до бюджету.

4) З указаних вище підстав, а саме, що до повноважень ОСОБА_1 як генерального директора Товариства не відносилося самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання податкової звітності, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків у вигляді сплачених до бюджету штрафних санкцій у сумі 510,00 грн. за неподання, подання з помилками податкової звітності за податком на доходи фізичних осіб та 9538,80 грн. за порушення пунктів 2.11, 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Підпунктом 176.2.б) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України передбачено обов`язок осіб, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Відповідно до пункту 119.2 статті 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Актом перевірки зафіксовано факт подання Товариством податкової звітності з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, за встановленою формою №1-ДФ за ІІ квартал 2015 р. (стосовно операції купівлі-продажу з ОСОБА_3 ).

Інше зазначене в Акті перевірки порушення пункту 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), полягало у проведенні готівкових розрахунків без надання одержувачем коштів належно оформлених, згідно із законодавством України, платіжних документів (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, на суму 9538,80 грн. у період, коли ОСОБА_1 перебувала на посаді генерального директора ТОВ "Соковий завод Сокирянський".

Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", чинного до 20.06.2019, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу:

- за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Проте, позивачем не доведено, в чому конкретно полягала неправомірна поведінка відповідача, яка призвела до вказаних порушень, та, відповідно, до застосування штрафних санкцій до Товариства.

У справі відсутні докази, що саме ОСОБА_1 (а не головний бухгалтер чи бухгалтер) складала недостовірну звітність за формою № 1-ДФ за ІІ квартал 2015 року, що саме відповідач нараховувала і видавала під звіт (виплачувала на зарплатні картки) працівникам кошти з порушенням пунктів 2.11, 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, оформляла звітні документи без платіжних документів про сплату готівкових коштів чи надавала відповідні незаконні вказівки безпосереднім виконавцям цих дій.

Суд погоджується з доводами позивача, що ОСОБА_1 як керівник Товариства, несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку.

Однак, суд бере до уваги, що при вирішенні спорів про стягнення збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала, та, власне, збитками. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Суд також звертає увагу, що в контексті спірних правовідносин необхідно враховувати норму частини 8 статті 9 Закону про те, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи, і що відповідно до статті 130 Кодексу законів про працю України за наявності в посадовій інструкції бухгалтера обов`язку складати відповідну звітність (у даній справі - розрахунок за формою № 1ДФ) та у разі накладення на підприємство штрафу за помилки в ній підприємство має право притягнути бухгалтера до матеріальної відповідальності в розмірі сплаченого штрафу, але не більше середньої місячної зарплати.

У справі не подано жодного доказу, який би підтверджував покладення на ОСОБА_1., як посадову особу Товариства, обов`язків з безпосереднього ведення бухгалтерського обліку і податкової звітності, складання і підписання нею будь-якої податкової звітності ТОВ "Соковий завод Сокирянський" у спірний період. При цьому, як зазначалося, в Товаристві працював головний бухгалтер і функціонувала бухгалтерія.

За приписами статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами у господарському процесі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Підсумовуючи, за результатами розгляду справи в судовому засіданні, оцінюючи зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 сукупності всіх ознак, що становлять юридичний склад цивільного правопорушення, відтак, правові підстави для задоволення позову про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою - відповідачем, відсутні.

Заперечуючи проти позову, відповідач, окрім іншого, просив застосувати позовну давність у письмових поясненнях від 02.12.2019 та в клопотанні від 03.02.2020.

В обґрунтування підстав для застосування позовної давності представник відповідача пояснив, що нібито неправомірні дії ОСОБА_1 мали місце в 2015 році, про що позивачу тоді ж було відомо, отже, звернувшись з позовом у 2019 році, позивач пропустив трирічний строк позовної давності.

Представник позивача проти застосування позовної давності заперечив, пояснив, що про неправомірні дії відповідача позивач дізнався після проведення податковим органом перевірки та винесення податкових повідомлень-рішень про донарахування податкових зобов`язань і штрафних санкцій, що мало місце в 2017 році, тому позовна давність позивачем не пропущена.

За змістом положень статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стосовно спірних правовідносин, то право на позов про стягнення з посадової особи збитків виникає у позивача з дати, коли останній дізнався або міг дізнатися про заподіяння цих збитків, одночасно починається перебіг позовної давності для звернення з відповідною позовною заявою до господарського суду.

У даній справі це дати, в які відбулися перерахування Товариством до бюджету коштів, стягнення яких є предметом спору, згідно з прийнятими податковим органом податковими повідомленнями-рішеннями - 25.10.2017 та 12.01.2018.

Отже, позовна давність позивачем не пропущена, однак, це не впливає на рішення суду, враховуючи, що у позові відмовлено в зв`язку з необґрунтованістю.

Розподіляючи судові витрати у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу і витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

При зверненні з позовом до господарського суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" сплачено судовий збір на суму 30730,39 грн. (платіжні доручення 863 від 09.09.2019, № 932 від 02.10.2019, т.с. 1, а.с. 21, 208).

У заяві про часткову відмову від позовних вимог від 24.01.2020 позивач відмовився від частини вимог у сумі 767061,24 грн. і просив повернути з бюджету судовий збір, сплачений при поданні позову, в розмірі 5752,96 грн.

Відповідно до частини 1 статті 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Заява позивача про часткову відмову від позовних вимог надійшла до господарського суду 27 січня 2020 до початку розгляду справи по суті, призначеного в засіданні на 27.01.2020, ця заява відповідає вимогам статті 46 ГПК України, відмова позивача від частини вимог прийнята судом та в цій частині вимог провадження у справі закрито.

Отже, у відповідності до положення частини 1 статті 130 ГПК України в зв`язку з частковою відмовою позивача від позовних вимог до початку розгляду справи по суті Товариству з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" належить повернути з Державного бюджету сплачений за платіжним дорученням № 863 від 09.09.2019 судовий збір у сумі 5752,96 грн., що складає 50% судового збору, який припадає на розмір вимог, від яких відмовився позивач (767061,24 грн. х 1,5% : 2 = 5752,96 грн.).

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову в решті позовних вимог на суму 1281631,62 грн. судовий збір у сумі 24977,43 грн. слід залишити за ТОВ "Соковий завод Сокирянський" (частина 1 статті 129 ГПК України).

Відповідач ОСОБА_1 подала розрахунок судових витрат на загальну суму 38500,00 грн. по оплаті за проведення економічної експертизи № 2913 від 19.12.2019 на суму 28000,00 грн., за проведення висновку фахівця з питань економіки № 2915 на суму 5000,00 грн. та за проведення експертного дослідження роздруківок електронних листів № 57/19 на суму 5500,00 грн., її представник просив стягнути дані витрати з позивача.

Згідно складених між ОСОБА_1. і виконавцями досліджень актів наданих послуг № ОУ-0001234 від 19.12.2019, № ОУ-0001235 від 20.12.2019, акту виконаних робіт наданих послуг від 11.12.2019, загальна вартість наданих експертами і фахівцем послуг склала 38500,00 грн. (т.с. 2, а.с. 121, 133, 151, 206).

За змістом частини 4 статті 127 ГПК розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати (крім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід зазначити, що відповідач не надала належних доказів, які підтверджують фактичну сплату нею вартості висновків експертів та фахівця, як-от: платіжних доручень, квитанцій, інших платіжних документів. Надані відповідачем акти свідчать про виконання цих робіт виконавцями, але не про оплату цих послуг замовником.

Окрім того, у даному рішенні суд відхилив Висновок експертного дослідження № 57/19 від 10.12.2019, Висновок експерта № 2913 від 19.12.2019 та Висновок фахівця від 20.12.2019 № 2915 як докази у справі, та вирішив спір без посилання на зазначені документи, відтак, не вбачає підстав для покладення на позивача відповідних витрат ОСОБА_1

Заяв про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та обгрунтування їх розміру ані позивач, ані відповідач до суду не подавали.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 20, 123, 129, 130, пунктом 4 частини 1 статті 231, статтею 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Прийняти відмову позивача від частини позовних вимог про стягнення збитків на суму 767061,24 грн., з яких 1604,20 грн. штрафу за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, 338477,00 грн. податку на прибуток, донарахованого у зв`язку з не відображенням у складі різниць, що виникають по операціях з нерезидентом, суми в розмірі 30% вартості придбаних товарів у нерезидента болгарської фірми "ПИМ ООД" та 426980,04 грн. пені за несвоєчасну сплату податку на прибуток в сумі 338477,00 грн.

2. У частині вимог про стягнення збитків на суму 767061,24 грн. закрити провадження у справі за позовом учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1, РНОККПП НОМЕР_3 ) в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" (вул. Пушкіна, буд. 1А, с. Коболчин Сокирянського району Чернівецької області, 60231, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення збитків з посадової особи господарського товариства, повноваження якої припинено.

3. У решті вимог про стягнення збитків на суму 1281631,62 грн. відмовити у задоволенні позову учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1, РНОККПП НОМЕР_3 ) в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" (вул. Пушкіна, буд. 1А, с. Коболчин Сокирянського району Чернівецької області, 60231, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення збитків з посадової особи господарського товариства, повноваження якої припинено.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" (вул. Пушкіна, буд. 1А, с. Коболчин Сокирянського району Чернівецької області, 60231, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 5752,96 грн., сплачений платіжним дорученням № 863 від 09 вересня 2019 року.

5. Решту судового збору у сумі 24977,43 грн. залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" (вул. Пушкіна, буд. 1А, с. Коболчин Сокирянського району Чернівецької області, 60231, ).

6. Залишити за відповідачем ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати в сумі 38500,00 грн., пов`язані з проведенням експертиз та наданням висновку фахівця.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

У судовому засіданні 06.02.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст підписано 10 лютого 2020 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя Т.І. Ковальчук