ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2194/19

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Салія В`ячеслава Васильовича ( АДРЕСА_1 )

до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області (09117, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 2),

за участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Шкарівської сільської ради (09170, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Шкарівка, вул. Миру, буд. 4),

про визнання протиправним та скасування розпорядження № 371 від 19.07.2019 р.

секретар судового засідання: Демідова А.А.

від позивача: Агудалічев О.О. (ордер КС № 511993 від 01.09.2019 р.); Логунов В.П. (свідоцтво адвоката № 3588/10 від 28.02.2008 р., довіреність б/н від 02.02.2019 р.);

від відповідача: Дудник А.В. (ордер КС № 431861 від 17.10.2019 р.);

від третьої особи: Дудник А.В. (ордер КС № 431862 від 18.10.2019 р.).

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець Салій В`ячеслав Васильович (далі - ФОП Салій В.В., позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області (далі - Білоцерківська РДА, відповідач), за участі третьої особи - Шкарівської сільської ради (далі - третя особа), про визнання протиправним та скасування розпорядження № 371 від 19.07.2019 р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем в односторонньому порядку було припинено договір оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р., укладений між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ФОП Салієм В.В., у зв`язку з чим позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження № 371 від 19.07.2019 р., на підставі якого, на думку ФОП Салія В.В., було припинено договір оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р., а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.09.2019 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.10.2019 р.

11.10.2019 р. до господарського суду Київської області від Шкарівської сільської ради надійшов відзив № 166-31-166 від 04.10.2019 р. (вх. № 19456/19 від 11.10.2019 р.) на позов, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що 14.07.2004 р. між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ФОП Салієм В.В. було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,1427 га, що знаходиться в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, відповідно до якого земельна ділянка передавалась позивачу для обслуговування існуючої виробничої бази за адресою: м. Біла Церква, вул. Таращанська, 194 а.

Шкарівська сільська рада зазначає, що згідно з розділом договору "Зміна умов договору і припинення його дії" розірвання договору оренди в односторонньому порядку допускається при умові письмового попередження іншої сторони не пізніше, ніж за два місяці до його розірвання. Білоцерківською районною державною адміністрацію Київської області було направлено ФОП Салію В.В. повідомлення № 06-27/1014 від 30.08.2018 р. про розірвання договору оренди земельної ділянки. У подальшому, відповідачем було прийнято розпорядження № 371 від 19.07.2019 р. "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки", згідно якого було достроково розірвано вказаний договір від 14.07.2004 р., яким земельна ділянка загальною площею 5,1427 га для обслуговування існуючої виробничої бази на території Шкарівської сільської ради, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Таращанська, буд. 194 а, передавалась в оренду.

Шкарівська сільська рада, посилаючись на ч.ч. 1, 3 статті 651 Цивільного кодексу України, зазначає, що оскільки умовами договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р. передбачене право на дострокове розірвання такого договору, то прийняте відповідачем розпорядження № 371 від 19.07.2019 р. не є протиправним, а відтак, на переконання сільської ради, даний позов задоволенню не підлягає.

21.10.2019 р. до господарського суду Київської області від Шкарівської сільської ради надійшло клопотання б/н від 21.10.2019 р. (вх. № 19958/19 від 21.10.2019 р.) про залучення останньої до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача з огляду на те, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Шкарівської сільської ради, й орендна плата за вказану земельну ділянку вноситься на її рахунок.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.10.2019 р. підготовче засідання у даній справі було відкладено на 11.11.2019 р. та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Шкарівську сільську раду.

08.11.2019 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшло заперечення б/н від 05.11.2019 р. (вх. № 21288/19 від 08.11.2019 р.) на відзив (відповідь на відзив), за змістом якого позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з огляду на те, що оскільки як на підставу розірвання вказаного договору відповідач посилається на порушення його умов, то в такому випадку, на переконання позивача, мав бути застосований виключно судовий порядок вирішення спору з наступним доведенням вини ФОП Салія В.В. у заборгованості по сплаті орендної плати та наявності на орендованій ділянці зерносушарки. Проте, як вказує позивач, відповідачем необґрунтовано та з порушенням порядку, визначеного договором та законодавством, було розірвано договір оренди, укладений на 49 років, у зв`язку з чим відбулось істотне порушення останнім умов такого договору, внаслідок чого ФОП Салій В.В. фактично позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність, для ведення якої і була орендована земельна ділянка.

23.11.2019 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 20.11.2019 р. (вх. № 22495/19 від 25.11.2019 р.) щодо посилань відповідача на те, що моментом розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р. є день, який наступив після спливу двомісячного строку після отримання позивачем повідомлення про розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку. З даним твердженням позивач не погоджується та наголошує, що договором оренди земельної ділянки передбачається можливість розірвати договір без згоди іншої сторони у випадку невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін. Так, на переконання позивача, у разі порушення однією із сторін умов договору має бути застосований виключно судовий порядок розірвання договору. Тобто, розірвання договору без згоди іншої сторони в позасудовому односторонньому порядку допускається, проте не з підстави порушення умов договору. Поряд з цим позивач зазначав, що повідомленням є виключно доведення певної інформації чи відомостей іншому суб`єкту. У свою чергу, попередження - це письмове застереження про притягнення до дисциплінарної відповідальності певного виду у разі повторного порушення. Тобто, вбачається відмінність у поняттях попередження та повідомлення, що підтверджує порушення процедури розірвання договору відповідачем. Крім того, позивач вважає, що моментом розірвання договору оренди є виключно момент державної реєстрації припинення дії договору оренди, що здійснюється на підставі оскаржуваного розпорядження, а не момент спливу двомісячного строку після направлення повідомлення про розірвання договору оренди земельної ділянки. При цьому, державна реєстрація припинення права оренди здійснюється шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, на переконання позивача, моментом розірвання договору не може бути сплив двомісячного строку після направлення відповідачем повідомлення про розірвання договору оренди земельної ділянки, а є момент державної реєстрації розірвання вказаного договору, яке здійснюється на підставі акту відповідача - оспорюваного розпорядження.

25.11.2019 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшло заперечення б/н від 22.11.2019 р. (вх. № 22534/19 від 25.11.2019 р.) на відповідь на відзив, за змістом якого Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області з відповіддю позивача на відзив не погоджується в зв`язку з тим, що позивач ігнорує доводи відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву про те, що договір оренди було розірвано в односторонньому порядку з підстав визначених розділом договору "Зміна умов договору і припинення його дії", а саме - за умови письмового попередження іншої сторони не пізніше, ніж за два місяці до його розірвання, шляхом направлення повідомлення про розірвання договору оренди земельної ділянки, що не суперечить умовам договору та чинному законодавству. Вказане підтверджується договором оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р., повідомленням про розірвання договору оренди земельної ділянки № 06-27/1014 від 30.08.2018 р., розпорядженням "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки" № 371 від 19.07.2019 р.

Відтак, жодних порушень умов договору оренди та чинного законодавства при розірванні договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку з боку відповідача, на його переконання, допущено не було. Стосовно оскаржуваного розпорядження відповідач зазначив, що договором оренди не передбачено прийняття будь-яких розпоряджень для розірвання договору оренди в односторонньому порядку, а тому його прийняття взагалі не було обов`язковим. Фактично оскаржуване розпорядження тільки підтверджує факт того, що договір було розірвано шляхом направлення письмового попередження про дострокове розірвання договору, тому вказане розпорядження не впливає на факт розірвання договору.

26.11.2019 р. до господарського суду Київської області від третьої особи надійшли заперечення б/н від 25.11.2019 р. (вх. № 22639/19 від 26.11.2019 р.) на відповідь на відзив, за змістом якого Шкарівська сільська рада з відповіддю позивача на відзив не погоджується з підстав того, що договором було чітко встановлено умови його припинення, і жодних порушень умов договору оренди та чинного законодавства при розірванні договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку не було, у зв`язку з чим договір вважається розірваним на наступний день через два місяці від дня відправки письмового попередження про дострокове розірвання цього договору. Щодо оскаржуваного розпорядження третя особа зазначала, що договором оренди не було передбачено прийняття будь-яких розпоряджень для розірвання договору оренди в односторонньому порядку, а тому його прийняття взагалі не було обов`язковим.

У судовому засіданні 02.12.2019 р. представник позивача підтримував позовні вимоги у повному обсязі; представник відповідача та третьої особи проти позову заперечував.

Також у судовому засіданні 02.12.2019 р. представники позивача, відповідача та третьої особи заявили про надання суду всіх наявних у ФОП Салія В.В., Білоцерківської РДА та Шкарівської сільської ради доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.12.2019 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.12.2019 р.

13.12.2019 р. засобами електронного зв`язку до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява б/н від 23.12.2019 р. (вх. № 25457/19 від 23.12.2019 р.) про перенесення судового засідання, за змістом якого останній просить суд відкласти розгляд даної справи на іншу дату з огляду на те, що представник позивача - адвокат Агудалічев О.О. перебуває на лікуванні.

У судовому засіданні 23.12.2019 р. представник відповідача вирішення заяви представника позивача б/н від 23.12.2019 р. (вх. № 25457/19 від 23.12.2019 р.) про перенесення судового засідання поклав на розсуд суду; представник позивача не з`явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.12.2019 р. було відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 23.01.2020 р.

У судовому засіданні 23.01.2020 р. представник позивача позовні вимоги підтримував у повному обсязі; представник відповідача та третьої особи проти задоволення позову заперечував.

У судовому засіданні 23.01.2020 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

09.07.2004 р. Білоцерківською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 228 "Про передачу в оренду земельної ділянки», відповідно до якого було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку з правом викупу Приватному підприємцю Салію В`ячеславу Васильовичу під обслуговування існуючої виробничої бази на території Шкарівської сільської ради, за адресою: м. Біла Церква, вул. Таращанська, 194а, та вилучено із земель ЗАТ Науково-виробнича фірма „Ферокерам" в межах Шкарівської сільської ради земельну ділянку площею 5,1427 га забудованих земель і передано в довгострокову оренду (строком на 49 років) з правом викупу ПП Салію В.В. під обслуговування виробничої бази на території Шкарівської сільської ради, за адресою м. Біла Церква, вул. Таращанська, 194а, а також доручено заступнику голови райдержадміністрації підписати відповідний договір оренди земельної ділянки.

14.07.2004 р. між Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Салієм В`ячеславом Васильовичем (орендар) було укладено договір земельної ділянки, відповідно до якого земельна ділянка передається в оренду для обслуговування існуючої виробничої бази на території Шкарівської сільської ради за адресою: м. Біла Церква, вул. Таращанська, 194а.

За умовами договору орендодавець надає в оренду, а орендар приймає у строкове платне володіння і користування земельну ділянку, що перебуває в державній власності і розміщена на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, загальною площею 5,1427 га. Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.

Договір укладається терміном на 49 років з правом викупу, починаючи з дати його реєстрації.

Передача земельної ділянки орендарю здійснюється на протязі п`яти днів після державної реєстрації цього договору за актом її прийняття-передачі.

Орендна плата вноситься в розмірі 18139,48 грн. за рік. Періодичність внесення орендної плати - щомісячно.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках передбачених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди в односторонньому порядку допускається при умові письмового попередження іншої сторони не пізніше ніж за два місяці до його розірвання.

Договір був зареєстрований у Київському регіональному центрі державного земельного кадастру 21.07.2004 р. за № 50.

16.07.2004 р. Білоцерківською РДА Київської області та ФОП Салієм В.В. було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку площею 5,1427 га забудованих земель промисловості в межах Шкарівської сільської ради за адресою: м. Біла Церква, вул. Таращанська, 194а, для обслуговування існуючої виробничої бази.

28.12.2011 р. між Білоцерківською РДА Київської області та ФОП Салієм В.В. було укладено додаткову угоду № 114 до договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р., відповідно до якої сторони погодили, що орендна плата вноситься на розрахунковий рахунок Шкарівської сільської ради в розмірі 6% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 141821,82 грн. за рік. Дана угода набирає чинності після підписання сторонами та її державної реєстрації.

Додаткова угода № 114 від 28.12.2011 р. до договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р. була зареєстрована в управлінні Держкомзему у Білоцерківському районі 14.02.2012 р. за № 02537.

Білоцерківська РДА Київської області направила на адресу ФОП Салія В.В. повідомлення № 06-27/1014 від 30.08.2018 р. про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р., зареєстрованого в Київському регіональному центрі ДЗК 21.07.2004 р. за № 50, на підставі умов договору щодо припинення його дії.

ФОП Салій В.В. надіслав на адресу Білоцерківської РДА Київської області лист від 16.10.2018 р., відповідно до якого повідомлялось, що на земельній ділянці, яку використовує ФОП Салій В.В. на підставі договору оренди не знаходиться зерносушарка і предмет договору оренди земельної ділянки не порушений; згідно додаткової угоди № 114 від 28.12.2011 р. до договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р. була збільшена відсоткова ставка до 6% по сплаті орендної плати, яку ФОП Салій В.В. вчасно сплачував; ФОП Салій В.В. не має заборгованості по сплаті орендної плати перед Шкарівською сільською радою згідно довідки від Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області від 18.09.2018 р. № 51973, за якою станом на 18.09.2018 р. ФОП Салій В.В. не має заборгованості із сплати податків, зборів, платежів. На підставі вищевикладеного, ФОП Салій В.В. просив скасувати повідомлення № 06-27/1014 від 30.08.2018 р. про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між Білоцерківської РДА та ФОП Салієм В.В., та дозволити користуватися орендованою земельною ділянкою.

Білоцерківська районна державна адміністрація надіслала на адресу ФОП Салія В.В. лист № 06-27/2075 від 01.11.2018 р., яким повідомила, що питання ФОП Салія В.В. було предметом розгляду постійно діючої комісії райдержадміністрації з питань використання та охорони лісів, водоймищ (річок, ставків, озер), родовищ корисних копалин, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів у Білоцерківському районі від 19.10.2018 р. Так, на виїзному засіданні членами комісії було проведено обстеження в присутності орендаря вказаної ним земельної ділянки на предмет розміщення або відсутності нерухомого майна та інших об`єктів побудованих з порушенням умов договору оренди та неналежного використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Для повного та об`єктивного розгляду питання райдержадміністрацією підготовлено запит до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з метою підтвердження відповідності вказаного місця розташування земельної ділянки фактичному розташуванню. Разом з тим, райдержадміністрація просила надати їй графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки з прив`язкою до місцевості.

ФОП Салій В.В. надіслав на адресу Білоцерківської РДА Київської області лист б/н від 07.12.2018 р., згідно з яким ФОП Салій В.В надав додаткові графічні матеріали з технічної документації із землеустрою, а саме - копію титульного листа з технічної документації із землеустрою; копію викопіювання із чергового кадастрового плану; копію кадастрового плану земельної ділянки, яка знаходиться в нього в оренді із ситуаційною схемою; копію таблиці ліній та дирекційних кутів.

Як зазначав позивач, питання скасування повідомлення № 06-27/1014 від 30.08.2018 р. відповідачем вирішено не було, натомість 19.07.2019 р. Білоцерківською РДА Київської області було прийнято розпорядження № 371 «Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки», відповідно до якого Білоцерківська РДА Київської області, керуючись ст.ст. 17, 122, 141 Земельного кодексу України, законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про оренду землі», враховуючи положення договору оренди земельної ділянки, укладеного між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ФОП Салієм В.В., звернення Шкарівської сільської ради, повідомлення про розірвання договору оренди земельної ділянки та неналежне виконання умов договору оренди земельної ділянки, прийняла рішення достроково розірвати договір оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р., укладений між Білоцерківською районною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем Салієм В`ячеславом Васильовичем, зареєстрованого у Київському регіональному центрі ДЗК 21.07.2004 р. № 50, згідно з яким райдержадміністрацією було передано в оренду земельну ділянку загальною площею 5,1427 га для обслуговування існуючої виробничої бази на території Шкарівської сільської ради за адресою: вул. Таращанська, буд. 194а, м. Біла Церква, та визнано такими, що втратили чинність, розпорядження голови Білоцерківської райдержадміністрації від 09.07.2004 р. № 228 «Про передачу в оренду земельної ділянки» та від 15.12.2011 р. № 953 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 09.07.2004 р. № 228 «Про передачу в оренду земельної ділянки» Фізичній особі-підприємцю Салію В`ячеславу Васильовичу в адміністративних межах Шкарівської сільської ради»».

Як вбачається з позову, з огляду на те, що договором оренди передбачено підстави порушення умов зазначеного договору та передбачено єдиний шлях його розірвання - судовий, а також на те, що у розпорядженні відповідача виокремлено підставу такого розірвання, як порушення умов договору оренди, на думку позивача, було порушено процедуру розірвання договору оренди, у зв`язку з чим останній і звернувся з даним позовом до суду та просить скасувати розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 19.07.2019 р. № 371 "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки" як таке, що прийняте з порушенням законодавства та умов договору оренди.

Слід зазначити, що згідно з приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо відсутності у даному випадку підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України, земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", виконавчу владу в областях і районах, містах Києві і Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації, які входять до системи органів виконавчої влади.

Згідно з п. 2 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", державна адміністрація здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до закону.

Статтею 17 Земельного кодексу України, визначено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені ст. 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 41 та ч.ч. 1, 3 ст. 43 Закону "Про місцеві державні адміністрації" голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Проекти розпоряджень нормативно-правового характеру погоджуються з керівниками відповідних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій. Акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Поряд з цим, у відповідності до положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно зі ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації, а даному випадку, позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Приписами ст. 393 Цивільного кодексу України унормовано, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 912/1705/17, рішення органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

З матеріалів справи слідує, що позивач вважає порушеним своє право землекористувача внаслідок прийняття відповідачем розпорядження № 371 від 19.07.2019 р., яким було припинено договір оренди шляхом його розірвання.

Як встановлено ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі»).

Слід зазначити, що статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено загальне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Водночас, зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених законом або відповідним договором.

Приписами статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦК України засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно п. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони узгодили предмет, ціну, строк дії договору оренди, а також інші умови договору, зокрема, підстави його припинення.

Так, згідно розділу договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р. «Зміна умов договору і припинення його дії» зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках передбачених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди в односторонньому порядку допускається при умові письмового попередження іншої сторони не пізніше ніж за два місяці до його розірвання. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Таким чином, сторони договору, використовуючи встановлену законом свободу договору, у тому числі - щодо можливості розірвання договору в односторонньому порядку, визначили умовою реалізації такого виду припинення договору письмове попередження іншої сторони не пізніше, ніж за 2 місяці до його розірвання.

При цьому, умовами укладеного сторонами договору право на одностороннє його розірвання не поставлене в залежність від дотримання сторонами умов договору, чи від настання інших обставин, у тому числі - від прийняття відповідачем будь-яких розпоряджень, окрім обставини письмового попередження іншої сторони за 2 місяці до розірвання договору.

Зазначений вище розділ договору, як і договір в цілому, станом на час вирішення спору недійсним у встановленому порядку не визнавався. Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Оскільки Білоцерківською РДА було направлено ФОП Салію В.В. повідомлення № 06-27/1014 від 30.08.2018 р. про розірвання договору оренди, яке було отримано 10.09.2018 р., що вбачається з листа ФОП Салія В.В. б/н від 16.10.2018 р., то укладений сторонами договір припинив свою дію (є розірваним) з 11.11.2018 р.

За таких обставин позивачем не доведено порушення прав Фізичної особи-підприємця Салія В`ячеслава Васильовича внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на момент його прийняття (19.07.2019 р.), договір оренди земельної ділянки від 14.07.2004 р. вже було розірвано в односторонньому порядку на підставі приписів ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

При цьому, як зазначалося вище, договором оренди, укладеним між сторонами, не було передбачено прийняття орендодавцем розпорядження для розірвання договору оренди в односторонньому порядку, а тому прийняття Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області розпорядження № 371 від 19.07.2019 р. "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки" не було обов`язковим та не впливає на факт розірвання договору.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження Білоцерківської РДА не порушує прав позивача, оскільки його скасування судом не призведе до відновлення дії договору оренди, який є розірваним.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ФОП Салія В.В. у даній справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Салія В`ячеслава Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області (09117, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 2, код 19425498) про визнання протиправним та скасування розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області № 371 від 19.07.2019 р. "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки", відмовити повністю.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 03.02.2020 р.

Суддя В.М. Бабкіна