ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1261/18
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.

секретар судового засідання - Щербатюк О.В.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Асташенкова О.І., за довіреністю;

відповідач-1: Григорчук В.Б. особисто;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи: Коваль І.В., за довіренісю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Григорчука Владислава Боросовича

на рішення Господарського суду Одеської області

від 15 жовтня 2019 року (повний текст складено 25.10.2019р.)

по справі № 916/1261/18

за позовом Одеської міської ради

до відповідачів: 1. Фізичної особи-підприємця Григорчука Владислава Борисовича

2. Фізичної особи-підприємця Кузьменко Олександра Олеговича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про стягнення 190 157,50 грн., -

суддя суду першої інстанції: Літвінов С.В.,

час та місце винесення рішення: 15.10.2019р., м. Одеса, просп. Шевченка, 29 Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 05.02.2020р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року Одеська міська рада (позивач) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідачів: Фізичної особи - підприємця Григорчука Владислава Борисовича (відповідач-1, ФОП Григорчук В.Б.) та до Фізичної особи - підприємця Кузьменко Олександра Олеговича (відповідач-2, ФОП Кузьменко О.О.) про солідарне стягнення 190 157,50 грн. на підставі ст.. 1212 Цивільного кодексу України (з урахуванням заяви позивача від 23.01.2019р. про зміну підстав позову з підстав зміни судової практики стосовно визначення правової природи збитків та підстав їх стягнення.

Позовні вимоги Одеської міської ради обґрунтовані використанням Фізичною особою - підприємцем Григорчуком Владиславом Борисовичем та Фізичною особою - підприємцем Кузьменко Олександром Олеговичем земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів відповідачем в період з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. отримано дохід шляхом нездійснення орендних платежів до бюджету в розмірі 190 157,50 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.10.2019р. по справі №916/1261/18 (суддя Літвінов С.В.) позовні вимоги Одеської міської ради задоволені у повному обсязі.

Задовольняючи позов Одеської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди, але, у матеріалах справи відсутні та відповідачами не надано доказів на підтвердження у останніх права власності на земельну ділянку або укладення договору користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Враховуючи, що ФОП Григорчук В.Б. та ФОП Кузьменко О.О. упродовж спірного періоду з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. не уклали відповідний договір оренди землі, а отже без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберігали у себе кошти за користування нею, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги Одеської міської ради в повному обсязі

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Григорчук Владислав Борисович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 15.10.2019р. по справі №916/1261/18 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Разом з апеляційною скаргою скаржником заявлені клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення та клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття постанови апеляційним судом. У задоволенні останнього відповідачу-1 було відмовлено ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.11.2019р. у зв`язку з відсутністю У ФОП Григорчук В.Б. підстав для відстрочення сплати судового збору.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з необ`єктивним та неповним дослідженням обставини справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення неправомірного рішення.

Так, ФОП Григорчук В.Б. вказує на відсутність реагування з боку Одеської міської ради на звернення відповідача-1 щодо надання в оренду відповідної земельної ділянки.

Апелянт звертає увагу на існування постанови Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2008р. по справі 2а-346/08 щодо зобов`язання Головного управління земельних ресурсів в Одеській області видати Кузьменко О.О. та Григорчук В .Б . бланки державних актів на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та зареєструвати в рівних частках право власності на зазначені земельні ділянки. Проте, як зазначає ФОП Григорчук В.Б., зазначена постанова суду не виконана.

Відповідач-1 наполягає на тому, що зареєструвати право власності Григорчука В.Б. на дану земельну ділянку у відповідності до постанови Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2008 року не вбачається можливим через бездіяльність відповідних органів.

Крім того, апелянт зазначає, що він, як фізична особа, здійснює оплату за долю у землекористуванні на підставі Договору на дольову участь у землекористуванні від 14.06.2004р. з часу його підписання, а позивач приймає цю плату.

На думку ФОП Григорчука В.Б., враховуючи, що позивач не реагує на звернення відповідача-1 щодо оформлення право установчих документів на відповідну земельну ділянку, постанову Київського районного суду та жодного разу не звертався з пропозиціями змінити умови вищевказаного договору на дольову участь у землекористуванні, розірвати його чи укласти новий договір, можна дійти висновку про те, що позивача влаштовувало, що плата за землекористування здійснювалась відповідно до умов договору на дольову участь у землекористуванні від 14.06.2004 року.

Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано, що виходячи зі змісту Договору на дольову участь у землекористуванні від 14.06.2004 року, громадянин Григорчук Владислав Борисович є землекористувачем, який в свою чергу має право самостійно вести господарську діяльність на земельній ділянці відповідно до її цільового призначення, при цьому плата за землекористування здійснюється саме землекористувачем, тобто Григорчуком Владиславом Борисовичем , як фізичною особою.

ФОП Григорчук В.Б. вважає помилковим застосування судом першої інстанції норм права щодо настання відповідальності як до кондиційних зобов`язань, оскільки, як зазначає відповідач-1, з даних правовідносин вбачається настання деліктної відповідальності, тобто стягнення збитку.

Більш детальніше доводи ФОП Григорчук В.Б. викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2019р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Григорчука Владислава Борисовича залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги.

09.12.2019р. від ФОП Григорчук В.Б. до Південно-західного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали суду надійшли докази усунення недоліків.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Григорчук В.Б.на рішення Господарського суду Одеської області від 15.10.2019р. по справі №916/1261/18, розгляд справи призначено на 15.01.2020р. о 12:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2020р. у судовому засіданні оголошено перерву до 05.02.2020р.

В судовому засіданні 05.02.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.06.2004 року між Одеською міською радою та гр. ОСОБА_4 , Григорчуком Владиславом Борисовичем (Землекористувач) був укладений Договір на дольову участь у землекористуванні, за умовами якого Одеська міська рада на підставі ст. 12 Земельного кодексу України визначає дольову участь та засвідчує право землекористування, а Землекористувач здійснює оплату за користування 443/1000 часток земельної ділянки, площею 9307,6 кв.м, що складає 4123,2 кв.м за адресою: м. Одеса, Приморський район, пров. Єлізаветградський, 1, відповідно до плану земельної ділянки (п.1.1. Договору) (т.1 а.с. 125).

Згідно п. 1.2 Договору на дольову участь у землекористуванні від 14.06.2004 року доля у землекористування визначається відповідно до "Положення про порядок розрахунку плати за користування земельними ділянками і за дольову участь у землекористуванні м. Одесі", затвердженого рішенням Одеської міської ради від 29.02.2000р. № 702-ХХІІІ терміном на 10 років для експлуатації та обслуговування виробничих приміщень.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.2.1. цього договору, плата за долю у землекористуванні з ПДВ становить 5 508,59 грн. на рік.

Автоматичної пролонгації зазначеного договору його умовами не передбачено.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, Договір на дольову участь у землекористуванні від 14.06.2004 року втратив свою силу з 14.06.2014 року у відповідності з п. 1.2 даного договору.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 26.10.2004р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Приборкомплект" в особі директора - гр.. ОСОБА_5 (продавець) та гр. Кузьменко Олександром Олеговичем і гр. Григорчуком Владиславом Борисовичем (покупці) був укладений Договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1.1 якого ТОВ Виробничо-комерційна фірма "Приборкомплект" продало, а Кузьменко Олександр Олегович та Григорчук Владислав Борисович купили в рівних частках 373/1000 (триста сімдесят три тисячних) частин нежилих будівель та споруд, загальною площею 1589,0 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 (т .1 а.с. 124).

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване 23.11.2004р., що підтверджується відповідним штампом реєстрації на договорі купівлі-продажу від 26.10.2004р.

Як свідчать матеріали справи, постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2008р. по справі 2а-346/08, зокрема, визнано за Кузьменко Олександром Олеговичем і Григорчуком Владиславом Борисовичем в рівних частках право власності на земельну ділянку площею 4355,67 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_2 , для експлуатації та обслуговування адміністративно-складського комплексу; визнано за Кузьменко Олександром Олеговичем і Григорчуком Владиславом Борисовичем в рівних частках право власності на земельну ділянку площею 45.76 кв.м, яка знаходиться по провулку АДРЕСА_2 , для експлуатації та обслуговування адміністративно-складського комплексу; встановлено наступний порядок виконання цієї постанови: Головне управління земельних ресурсів в Одеській області зобов`язано видати Кузьменку Олександру Олеговичу та Григорчуку Владиславу Борисовичу бланки державних актів на право власності на зазначені земельні ділянки із цільовим призначенням для експлуатації та обслуговування адміністративно-складського комплексу; Одеська регіональна філія державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" зобов`язана зареєструвати в рівних частках право власності Кузьменка О.О. та Григорчука В.Б. на зазначені земельні ділянки; Управління земельних ресурсів м. Одеси зобов`язано підписати Кузьменку Олександру Олеговичу та Григорчуку Владиславу Борисовичу державні акти на право власності на земельні ділянки (т.1 а.с. 120-123).

Зазначена постанова набрала законної сили та є чинною станом на даний час. Однак, доказів виконання Одеською міською радою постанови Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2008р. по справі 2а-346/08 рік у матеріалах справи не міститься.

Отже, матеріали справи не містять доказів реєстрації права власності на відповідну земельну ділянку на даний час.

Разом з тим, у матеріалах справи наявна заява Григорчука В.Б. та Кузьменко О .О . щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду, орієнтованою площею 4383,15 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 для розміщення та експлуатації готельного комплексу. Дана заява зареєстрована Департаментом комунальної власності Одеської міської ради за №01-26/1р-37-912 від 13.06.2014р.

Відповідь з боку Одеської міської ради на вказану заяву у матеріалах відсутня.

При цьому, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна від 23.05.2018р. №125013742, Григорчук Владислав Борисович та Кузьменко Олександр Олегович є власниками готельного комплексу, загальною площею 2 276,7 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_2 123 кв, в рівних частках. Право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 08.10.2014р. № 27847423 (т.1 а.с.30-36).

Також, у матеріалах справи містяться витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.05.2008 року, відповідно до яких, Григорчук В.Б . та Кузьменко О.О. є фізичними особами-підприємцями із таким зареєстрованим видом діяльності, як діяльність готелів (т.1 а.с. 36-45).

Згідно з наявним у матеріалах справи актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 10.11.2014р. №337, складеного відділом самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства, земельній ділянці, орієнтовною площею 3900 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, розташовані будівлі готельного комплексу "Адмірал", орієнтовною площею 2000 кв.м, які належать на праві спільної часткової власності ФОП Кузьменку О.О. та ФОП Григорчуку В.Б. (т.1 а.с. 47).

Судом першої інстанції встановлено, що актом комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 10.10.2017р. на ФОП Кузьменко О.О. та ФОП Григорчук В.Б. покладено обов`язок відшкодувати збитки у розмірі 190 157,50 грн., заподіяні внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради „Про затвердження актів з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, заподіяних внаслідок незаконного використання земельних ділянок" від 28.12.2017р. за №504 було вирішено, зокрема, затвердити акт комісії щодо завдання ФОП Кузьменко О.О. та ФОП Григорчуком В.Б. збитків у розмірі 190 157,50 грн. та зобов`язано останніх сплатити збитки у місячний термін після прийняття цього рішення (т.1 а.с. 53).

Актами огляду земельної ділянки Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 14.03.2018 року та від 18.12.2018р. та фотофіксацією спірного об`єкту встановлено, що при обстеженні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2, розміщено будівлю та споруди готельного комплексу "Адмірал". Також встановлено, що будівля готелю "Адмірал" функціонує шляхом надання послуг з резервування та розміщення в готельних номерах. (т.1 а.с.54-55, т.2 а.с.69-73).

При зверненні Григорчука В.Б. до Одеської міської ради 19.10.2018р. за вх.№37-р-6314 з проханням передати у спільну сумісну власність з Кузьменко О.О. земельну ділянку площею 0,440143 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачем-1 отримано лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 15.11.2018р. №01-26/1516, яким Григорчук В.Б. запрошений на особистий прийом до Департаменту для уточнення інформації та надання роз`яснень щодо порушеного питання. При цьому, доказів розгляду позивачем вищевказаної заяви відповідача-1 або прийняття рішення за цією заявою у матеріалах справи не міститься.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників учасників процесу, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Предметом позову в цій справі є солідарне стягнення на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України з власників об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів за рахунок земельної ділянки комунальної власності за фактичне користування без належних на те правових підстав цією земельною ділянкою, на якій об`єкт нерухомого майна розміщений.

Глава 83 Цивільного кодексу України регулює є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Тобто, визначальною підставою для застосування положень статей 1212 України є той факт, що майно набуте особою без достатньої правової підстави повинно в обов`язковому порядку вибути з її володіння.

Матеріали справи свідчать, що у АДРЕСА_2 розташоване нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 1589,0 кв.м., яке відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно від 23.05.2018р. №125013742, належить на праві власності Григорчуку Владиславу Борисовичу та Кузьменко Олександру Олеговичу в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2004р.

Особливості набуття права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначені статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України..

Так, частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За змістом ч.1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації таких прав.

Судова колегія звертає увагу на те, з виникненням права власності на будівлю чи споруду, у громадян або юридичних осіб виникає право одержати у власність або користування відповідну земельну ділянку із земель державної або комунальної власності, на яких розташовані вказані об`єкти нерухомого майна, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов`язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування (ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до абзацу 1 частини 2, абзацу 1 частини 3, частин 4, 6 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у власність або користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Таким чином власнику нерухомого майна надано право на одержання земельної ділянки у власність або користування, однак розглянути це питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов`язаний відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, жодна заява відповідачів щодо прийняття з боку позивача відповідного рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність або користування на підставі набуття права власності на нерухоме майно, що розміщено на цій земельній ділянці, Одеською міською радою не розглянута.

У зв`язку з цім, колегія суддів вказує, що відповідно до ч.5 ст.11 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, право власності на земельну ділянку площею 4355,67 кв.м., яка знаходиться по провулку Єлизаветградському , 1 , в м. Одесі, визнано за Кузьменко Олександром Олеговичем і Григорчуком Владиславом Борисовичем в рівних частках, про що свідчить постанова Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2008р. по справі 2а-346/08.

За вказаною постановою зобов`язано Головне управління земельних ресурсів в Одеській області, зокрема, видати відповідачам державні акти на право власності відповідної земельної ділянки; Одеська регіональна філія державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" зобов`язана зареєструвати в рівних частках право власності Кузьменка О.О. та Григорчука В.Б. на спірну земельну ділянку; Управління земельних ресурсів м. Одеси зобов`язано підписати Кузьменку Олександру Олеговичу та Григорчуку Владиславу Борисовичу державні акти на право власності на відповідну земельну ділянку.

Таким чином, в даному випадку, усе вищевказане спростовує наявність того факту, що спірна земельна ділянка була набута відповідачами без достатньої правової підстави, що є визначальним для застосування положень статей 1212 України.

Крім того, судова колегія зазначає, що для вирішення даного спору встановленню підлягають також така обставина: чи є земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, об`єктом цивільних прав.

За змістом частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до вимог статті 132 Земельного кодексу України у разі здійснення з земельною ділянкою будь-яких правочинів наявність кадастрового номеру є істотною умовою.

Також, відповідно до ч.2 ст.377 Цивільного кодексу України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка сформована як об`єкт цивільних прав (аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12.03.2019р. у справі №916/2948/17 та від 09.04.019р. у справі №922/652/18).

Однак, як встановлено апеляційною колегією, а також визнається самим позивачем, земельна ділянка за адресою м. Одеса, пров. Єлісаветградський, 1 площею 4355,67 кв.м., не сформована як об`єкт права, оскільки не має ні визначених меж, ні кадастрового номеру, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.01.2020р., наявного у матеріалах справи.

При цьому, докази, які б свідчили про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці за цією ж адресою, але іншою площею, а також реєстрації такої земельної ділянки у період з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, позивач не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту формування як об`єкту цивільних прав у період з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. саме спірної земельної ділянки.

Разом з тим, згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

Тобто, з наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

При цьому, основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативно-грошова оцінка земельної ділянки (ст. 289 Податкового кодексу України), а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17).

За змістом статей 15, 20, 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки як нормативна грошова оцінка. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим. Відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, відповідно до п.1.3. рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.08.2013р. №302, розрахований розмір збитків, нанесених територіальній громаді м.Одеси за тимчасове заняття земельної ділянки без належного оформлення правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою (без укладання договору оренди) за такою формулою:

Нго1м2*Sзаг*Фв%/12=орендна плата за місяць,

де: Нго1м2 - нормативна грошова оцінка квадратного метра відповідної земельної ділянки;

Sзаг - загальна площа відповідної земельної ділянки;

Фв% - фіксований відсоток відповідно до рішення Одеської міської ради від 20.09.2011р. №1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м.Одесі».

Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, нормативна грошова оцінка є основою для визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2019р. у справі №922/3782/17, від 12.03.2019р. у справі № 916/2948/17).

Проте, як вбачається із матеріалів справи, витяг з нормативно-грошової оцінки позивачем, в порушення ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, до суду не надано, оскільки з 01.01.2017р. по 30.06.2017р., земельна ділянка за адресою м. Одеса пров. Єлісаветградський, 1 площею 4355,67 кв.м не була сформована як об`єкт права оренди.

Отже неподання позивачем витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки свідчить про недоведення останнім належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами суми безпідставного збагачення відповідача у вигляді несплаченої орендної плати.

Крім того, у розрахунку збитків Одеської міської ради зазначена площа земельної ділянки - 4 123 кв.м., що не співпадає з площею земельної ділянки, на яку визнано за Кузьменко Олександром Олеговичем і Григорчуком Владиславом Борисовичем в рівних частках право власності постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2008р. по справі 2а-346/08.

Тобто, з урахуванням наведеного, не виключається помилковість здійсненого позивачем розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачами коштів у вигляді орендної плати.

Згідно з положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Тобто, необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Відтак, приймаючи до уваги, що земельна ділянка, за безпідставне користування якою позивач просить стягнути з відповідачів кошти, в період з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. не була сформована як об`єкт права оренди; враховуючи, що позивачем не надано витягу з нормативно-грошової оцінки, який відповідно до чинного законодавства є належним та допустимим доказом щодо визначення розміру орендної плати; з огляду на те, що позивачем в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку не доведено обставин щодо користування відповідачами саме земельною ділянкою площею 4 123 кв.м. за адресою: м. Одеса, пров. Єлісаветградський, 1, апеляційна колегія дійшла висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є не обґрунтованими, у зв`язку з чим не можуть бути задоволені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2019р. у справі №922/393/18.

Крім цього, апеляційна колегія враховує наявність постанови Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2008р. по справі 2а-346/08, якою, зокрема, визнано за відповідачами право власності на земельну ділянку площею 4355,67 кв.м., яка знаходиться по провулку Єлизаветградському, 1, в м. Одесі.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми діючого законодавства, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Григорчука Владислава Боросовича на рішення Господарського суду Одеської області від 15.10.2019 року у справі №916/1261/18 підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у солідарному стягненні 190 157,50 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Григорчука Владислава Боросовича на рішення Господарського суду Одеської області від 15.10.2019 року у справі №916/1261/18 задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.10.2019 року по справі №916/1261/18 скасувати.

У задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця Григорчука Владислава Борисовича та Фізичної особи-підприємця Кузьменко Олександра Олеговича про солідарне стягнення 190 157,50 грн. - відмовити.

Стягнути з Одеської міської ради (65004, м. Одеса, площа Думська, буд. 1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Григорчука Владислава Борисовича ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 4 278,54 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови підписаний 06.02.2020р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.