ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3692/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Виробничої фірми Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт про стягнення 67041,76 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Виробнича фірма Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт про стягнення 67041,76 грн., у т.ч.: основної заборгованості у розмірі 52000,00 грн., 3% річних за прострочку оплати за надані послуги 4020,07 грн., інфляційних втрат 11021,69 грн., посилаючись на наступне.

26.05.2017 року між Виробничого фірмово Судоремонт у формі товариства з обме женою відповідальністю (виконавець) та Державним підприємством Білгород-Дністровський морський торговельний порт (замовник) було укладено договір № 82-ВД/17 про надан ня послуг, згідно п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надати послуги, зазначені в п.п. 1.2. цього договору, а замовник - прийняти и оплатити такі послуги.

В п. 1.2. договору зазначено найменування послуг: послуги з перевірки аварійно-рятувального майна буксирів по коду ДК 021:2015 - 71350000-6 Науково-технічні послуги в галузі інженерії, відповідно до Технічного завдання (додаток № 1), що є невід`ємною частиною даного договору. Строк надання послуг по договору становить 5 робочих днів від дати отримання виконавцем заявки від замовника або передачі обладнання згідно акту прийому-передачі (п. 1.3. договору).

Згідно п. 3.1. договору за надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю 78975,00 грн. без ПДВ, відповідно до протоколу згоди про договірну ціну (додаток № 2, що є невід`ємною частиною договору). Загальна вартість послуг з ПДВ складає 94770,00 грн.

Як вказує позивач, розрахунки за надані послуги здійснюються на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг та пред`явлення виконавцем рахунку на оплату послуг.

Так, позивач вказує, що між замовником та виконавцем 16 червня 2017 року в рамках договору № 82-ВД/17 від 26.05.2017 року було підписано акт № 06-090/2 здачі-прийняття робіт, що свідчить про прийняття наданих послуг зі сторони замовника в повному обсязі, без зауважень та заперечень, загальна вартість прийнятих послуг складає 68808,00 грн. з ПДВ. Одночасно, як додає позивач, разом з актом здачі-прийняття робіт виконавцем замовнику було пред`явлено для оплати рахунок-фактуру № 06-090/2 від 16 червня 2017 року на суму 68808,00 грн. з ПДВ.

Згідно п. 2.3. договору замовник взяв на себе зобов`язання прийняти від виконавця результати наданих послуг, якщо послуги надані в повному обсязі і відповідають умовам договору, оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені даним договором.

Проте, як стверджує позивач, замовник сплатив частково наданий для оплати рахунок-фактуру № 06-090/2 від 16 червня 2017 року на суму 68 808,00 грн. з ПДВ, а саме 11.07.2017 року було сплачено на суму 6808,00 грн. з ПДВ та 20.03.2018 року на суму 10000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується відповідними виписками по рахунку позивача.

Таким чином, як вказує позивач, у зв`язку з частковою оплатою у відповідача несплаченою залишається основна заборгованість у розмірі 52000,00 грн.

Наразі позивач зауважує, що з метою досудового врегулювання спору 06.11.2019 року за вих. № 1019-23 від 28.10.2019 р. позивач звернувся до відповідача листом з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 52000,00 грн., який було надано до канцелярії відповідача, про що свідчить штамп відповідача з вхідним номером № 760 від 06.11.2019 р.

При цьому позивач вказує, що відповідачем на лист-вимогу за № 1019-23 від 28.10.2019 р. було надано відповідь за вих. № 1090/08-26 від 11.11.2019 р., згідно якої заборгованість за договором визнано в по вному обсязі, а також відповідач повідомив про причини наявної заборгованості, посилаючись на скрутне фінансове становище та накладений арешт на його рахунки та зобов`язався в найкоротший термін сплатити існуючу заборгованість.

Водночас позивач додає, що у зв`язку з тим, що заборгованість за договором є тривалою, з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, а також недопущення прострочення строку загальної позовної давності, позивач змушений був звернутись до суду.

Крім того, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати наданих послуг, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 4020,07 грн. та інфляційні втрати в сумі 11021,69 грн., що заявлені до стягнення.

При цьому у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.12.2019 р. позов Виробничої фірми Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3692/19 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.01.2020 р.

03.01.2020 р. позивачем подано до господарського суду заяву про розгляд справи за відсутністю позивача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.01.2020 р. у справі № 916/3692/19 відкладено розгляд справи на 27 січня 2020 р.

У судове засідання 27.01.2020 р. представники сторін не з`явились, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані поштові повідомлення про вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі від 18.12.2019 р. (а.с. 61), ухвали суду відкладення розгляду справи від 13.01.2020 р. (а.с. 66).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

26 травня 2017 р. між Виробничою фірмою Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю (виконавець) та Державним підприємством Білгород-Дністровський морський торговельний порт (замовник) укладено договір № 82-ВД/17 про надан ня послуг, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого позивач як виконавець зобов`язується надати послуги, зазначені в п.п. 1.2 цього договору, а відповідач як замовник прийняти і оплатити такі послуги.

В п. 1.2 договору визначено найменування послуг: послуги з перевірки аварійно-рятувального майна буксирів по коду ДК 021:20-6 Науково-технічні послуги в галузі інженерії відповідно до Технічного завдання (додаток № 1), що є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 1.3 договору від 26.05.2017 р. строк надання послуг по договору становить 5 робочих днів від дати отримання виконавцем заявки від замовника або передачі обладнання згідно акту прийому-передачі.

Пунктом 2.1 договору від 26.05.2017 р. передбачено, що виконавець зобов`язаний, зокрема, надати замовнику визначені цим договором послуги з використанням власних змінно-запасних частин у строки, встановлені цим договором; після надання послуг доставити обладнання власними силами та за свій рахунок на адресу замовника за передати Актом приймання-передачі.

Згідно п. 2.2 договору від 26.05.2017 р. виконавець має право отримувати за надані послуги оплату в розмірах і строки, передбачені цим договором; за умови належного, якісного та своєчасного надання послуг, вимагати від замовника прийняття та оплати наданих належним чином послуг.

Умовами п. 2.3 договору від 26.05.2017 р. визначено, що замовник зобов`язаний прийняти від замовника результати наданих послуг, якщо послуги надані в повному обсязі і відповідають умовам договору, оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені цим договором.

Положеннями п. 2.4 договору від 26.05.2017 р. передбачено, що замовник має право, зокрема, відмовитися від прийняття результатів наданих послуг, якщо надані послуги не відповідають умовам договору, і вимагати від виконавця відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем взятих на себе зобов`язань за цим договором; у разі надання послуг з недоліками вимагати від виконавця безоплатно усунути останні.

За умовами п. 3.1 договору від 26.05.2017 р. за надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю 78975,00 грн. без ПДВ відповідно до протоколу згоди про договірну ціну (додаток № 2, що є невід`ємною частиною договору). ПДВ нараховується відповідно до діючого законодавства України.

Розрахунки здійснюються в гривнях України, в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 3.2 договору від 26.05.2017 р.).

В п. 3.2.1 договору від 26.05.2017 р. сторони погодили, що розрахунки за надані послуги здійснюються на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг та пред`явлення виконавцем рахунку на оплату послуг.

Відповідно до п. 3.3 договору від 26.05.2017 р. здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом наданих послуг, який оформлюється виконавцем та надається замовнику протягом 5 (п`яти) робочих днів після фактичного надання послуг.

Згідно п. 3.3.1 договору від 26.05.2017 р. замовник зобов`язаний прийняти надані виконавцем послуги та підписати акт наданих послуг протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання акту.

Пунктом 3.3.2 договору від 26.05.2017 р. визначено, що у разі якщо надані послуги не відповідають умовам цього договору, замовник має право протягом трьох календарних днів подати мотивовану відмову від приймання послуг разом з проектом двостороннього акту з переліком доопрацювань, які потрібно виконати, та строків їх виконання.

За умовами п. 3.3.3 договору від 26.05.2017 р. якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів виконавець не отримує підписаний замовником акт наданих послу або його мотивовану відмову, послуги вважаються прийнятими з додержанням усіх умов договору.

Положеннями п. 4.1 договору від 26.05.2017 р. передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

В пунктах 6.1, 6.2 договору від 26.05.2017 р. визначено, що усі спори, що виникають з цього договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 7.1 договору від 26.05.2017 р. цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2017 року (п. 7.2 договору).

Пунктом 7.3 договору від 26.05.2017 р. передбачено, що закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Сторонами до договору № 82-ВД/17 про надан ня послуг від 26.05.2017 р. підписано додаток № 1 „Технічне завдання надання послуг з освідчення, тестування, заміни, ремонту, технічного обслуговування та надання змінно-запасних частин аварійно-рятувального обладнання та додаток № 2 „Протокол згоди про договірну ціну.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір № 82-ВД/17 про надання послуг від 26.05.2017 р. є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані свої зобов`язання за договором № 82-ВД/17 про надання послуг від 26.05.2017 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією акту № 06-090/2 здачі-прийняття робіт від 16.06.2017 р. за відповідним договором на суму 68808,00 грн. (а.с. 43). При цьому послуги були прийняті відповідачем без зауважень, про що свідчить наявний підпис уповноваженої особи відповідача на вказаному акті здачі-прийняття робіт, що скріплено печаткою відповідача.

При цьому позивачем був виставлений відповідачу рахунок за надані згідно договору № 82-ВД/17 про надання послуг від 26.05.2017 р. послуги, а саме рахунок-фактура № 06-090/2 від 16.06.2017 р. на суму 68808,00 грн. (в т.ч. ПДВ 11468,00 грн.).

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи положення п. 1.1 договору, суд доходить до висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем по договору згідно вищевказаного акту, що повністю узгоджується з умовами укладеного сторонами договору.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем наданих позивачем послуг є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вказані послуги відповідно до умов договору та чинного законодавства на підставі акту наданих послуг та виставленого рахунку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Так, за умовами п. 3.2.1 договору розрахунки за надані послуги здійснюються на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг та пред`явлення виконавцем рахунку на оплату послуг.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як встановлено судом, надані позивачем послуги не були оплачені відповідачем у повному обсязі на загальну суму 68808,00 грн. Так, загальна сума отриманих виконавцем грошових коштів від замовника за період з 16.06.2017 р. до моменту подачі позову склала 168808,00 грн., про що свідчать виписки по операціям АТ Райффайзен Банк Аваль (а.с. 44-45). Відтак, несплаченою залишається сума у розмірі 52000,00 грн. (68808,00 грн. вартість наданих послуг 16808,00 грн. сплачених послуг).

Також позивачем було направлено на адресу відповідача вимога від 28.10.2018 р. за вих. № 1019-23 про сплату заборгованості за договором № 82-ВД/17 від 26.05.2017 р. з вимогою в семиденний строк сплатити заборгованість за надані послуги, на який ДП Білгород-Дністровський морський торговельний порт надало відповідь (лист від 11.11.2019 р. за вих. № 1090/08-26) про перебування відповідача з 2016 р. у тяжкому фінансовому становищі, що унеможливлює сплату існуючої заборгованості перед ВФ Судоремонт у формі ТОВ.

При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем наданих позивачем послуг по вказаному акті № 06-090/2 здачі-прийняття робіт від 16.06.2017 р. згідно умов договору № 82-ВД/17, в матеріалах справи відсутні. Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості наданих послуг відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за договором № 82-ВД/17, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 52000,00 грн.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості наданих послуг, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості наданих послуг, судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних був здійснений позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості наданих послуг в розмірі 4020,07 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату вартості наданих послуг в загальній сумі 11021,69 грн., у т.ч. 5596,85 грн. - за період з 10.07.2017 р. по 19.03.2018 р. на суму боргу 62000,00 грн., 5424,84 грн. - за період з 20.03.2018 р. по 10.12.2019 р. на суму боргу 52000,00 грн. Наразі судом встановлено, що інфляційні втрати за період з 20.03.2018 р. по 10.12.2019 р. на суму боргу 52000,00 грн. розраховано не вірно у зв`язку із помилково визначеним сукупним індексом інфляції. За розрахунком суду інфляційні нарахування за несплату наданих послуг за період з 20.03.2018 р. по 10.12.2019 р. на суму боргу 52000,00 грн. складають 5460,00 грн. ((52000,00 грн. х 1,105) 52000,00 грн.)

Отже, загальний розмір інфляційних збитків у зв`язку з несплатою відповідачем за договором № 82-ВД/17 по зобов`язанням за обраний позивачем період складає 11056,85 грн. (5596,85 грн. + 5460,00 грн.). Той факт, що за проведеним судом розрахунком інфляційних втрат встановлено більший розмір, слід зазначити, що суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, як це передбачено в ч. 2 ст. 237 ГПК України. В свою чергу оскільки заявлена до стягнення сума інфляції є меншою, ніж вище розрахована судом, відповідно з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат, яка заявлена позивачем в розмірі 11021,69 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Виробничої фірми Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Виробничої фірми Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт про стягнення 67041,76 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81; ) на користь Виробничої фірми Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю (65003, м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 37, ) основний борг в сумі 52000/п`ятдесят дві тисячі/грн. 00 коп., 3% річних в сумі 4020/чотири тисячі двадцять/грн. 07 коп., інфляційні втрати в сумі 11021/одинадцять тисяч двадцять одна/грн. 69 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1921/одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2020 р.

Суддя В.С. Петров