СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2020 р. Справа № 917/1747/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Попков Д.О.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача Єфременко О.О. (адвокат), за довіреністю та свідоцтвом;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вх. № 3881 П/З на рішення господарського суду Полтавської області від 15.11.2019 р. у справі № 917/1747/19 (суддя Тимощенко О.М., повний текст складено та підписано 15.11.2019 р.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району», с. Розсошенці, Полтавська область

про стягнення 10 291,83 грн.

ВСТАНОВИЛА:

04.10.2019 р. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося з позовом до господарського суду Полтавської області про стягнення з Комунального підприємства «Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району» (далі КП «Житлово-комунальний комбінат», відповідач) пені в сумі 9 020,19 грн., 3 % річних в сумі 802,52 грн. та інфляційних втрат в сумі 469,12 грн. за договором постачання природного газу № 5114/1718-КП-24 від 15.09.2017 р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.11.2019 р. позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто пеню в сумі 4 510,09 грн., 3 % річних в сумі 802,52 грн., інфляційні втрати в сумі 469,12 грн., а також судовий збір в сумі 1 921,00 грн.; у задоволенні вимог в іншій частині позову відмовлено.

В частині задоволення позову рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю вимог, а в частині відмови наявністю підстав для зменшення заявленої до стягнення пені на 50 % за клопотанням відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 4 510,10 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач стверджує, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ГК України, оскільки не врахував інтереси та майновий стан АТ «НАК «Нафтогаз України» при зменшенні розміру пені, а також не дослідив чи є даний випадок винятковим, чи були заподіяні позивачеві збитки неналежним виконання зобов`язання, не оцінено розмір таких збитків.

На думку позивача, нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором.

У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 р. строк, від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2017 р. між ПАТ НАК Нафтогаз України, як постачальником, та КП "Житлово-комунальний комбінат", як споживачем, укладено договір №5114/1718-КП-24 постачання природного газу, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Умовами п. 2.1 договору сторонами погоджено орієнтовний обсяг поставки природного газу: з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р. (включно) постачальник передає споживачу природний газ орієнтовним обсягом до 70,0 тис. куб. метрів.

Відповідно до п. 3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 7 907,20 грн., крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до слати разом з ПДВ 9 488,64 грн.

Умовами п. 6.1 договору сторонами погоджено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

За приписами п. 6.4 договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:

у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

у другу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

у третю чергу погашається основна сума заборгованості.

Згідно з п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За приписами п. 10.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Умовами п. 12.1 договору визначено строк його дії в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 р. до 31.03.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 12.04.2018 р. до договору внесено наступні зміни у його умови:

- додано новий абзац до п. 2.1 договору, за яким постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 р. по 31.05.2018 р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2,0 тис.куб.м.;

- викладено п. 12.1 договору в наступній редакції:

«Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 р. по 31.05.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення».

В межах даного договору та згідно з актами приймання-передачі природного газу, позивач поставив у власність відповідача природний газ на загальну суму 308 228,99 грн., а саме:

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями жовтня 2017 року від 31.10.2017 р. природний газ обсягом 1,395 тис.куб.м. на суму 13 236,65 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями листопада 2017 року від 30.11.2017 р. природний газ обсягом 4,675 тис.куб.м. на суму 44 359,39 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями грудня 2017 року від 31.12.2017 р. природний газ обсягом 7,033 тис.куб.м. на суму 66 733,61 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями січня 2018 року від 31.01.2018 р. природний газ обсягом 6,554 тис.куб.м. на суму 62 188,55 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями лютого 2018 року від 28.02.2018 р. природний газ обсягом 6,180 тис.куб.м. на суму 58 639,80 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями березня 2018 року від 31.03.2018 р. природний газ обсягом 6,336 тис.куб.м. на суму 60 120,02 грн.;

- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями квітня 2018 року від 30.04.2018 р. природний газ обсягом 0,311 тис.куб.м. на суму 2 950,97 грн.

З наданих позивачем до позову довідок відносно підприємства відповідача вбачається, що відповідач за отриманий природний газ розрахувався у повному обсязі, проте з порушенням строків, визначених умовами п. 6.1 договору.

Стверджуючи, що оплату за переданий та спожитий природний відповідач здійснював несвоєчасно, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилаючись на прострочення оплати спожитого природного газу відповідачем та порушення ним умов договору, позивач розрахував 3 % річних в сумі 802,52 грн. за загальний період з 27.02.2018 р. по 26.06.2018р. та інфляційні втрати в сумі 469,12 грн. за період з 01.04.2018 р. по 31.05.2018 р.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 802,52 грн. й інфляційних втрат в сумі 469,12 грн.

Рішення суду в цій частині скаржником не оскаржується.

Підставою апеляційного оскарження позивачем рішення господарського суду Полтавської області від 15.11.2019 р. стало непогодження АТ «НАК «Нафтогаз України» із зменшенням судом заявленої до стягнення пені на 50 % за клопотанням відповідача.

Так, позивачем на підставі умов п. 8.2 договору заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 9 020,19 грн. за загальний період з 27.02.2018 р. по 26.06.2018 р.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За приписами п. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 75 %, в обґрунтування якого посилається на те, що надає послуги по постачанню теплової енергії для населення, бюджетних організацій, державних підприємств, тому розрахунок за спожитий природний газ можливий лише після оплати іншими організаціями наданих відповідачем послуг, які їх несвоєчасно оплачують.

КП «Житлово-комунальний комбінат» стверджує, що є збитковою організацією, яка перебуває у важкому фінансовому становищі, на підтвердження чого підприємством надано до матеріалів справи фінансову звітність.

До того ж, за доводами відповідача, жодного доходу, окрім оплати за постачання теплової енергії, він не отримує, відтак розрахунок з позивачем можливий лише після повного розрахунку з організаціями, які отримують послуги по теплопостачанню.

Також відповідач посилається на те, що стягнення неустойки у повному обсязі значно погіршить господарську діяльність підприємства та поставить під загрозу зриву проведення опалювального сезону, що має наслідком залишення установ без опалення.

На думку відповідача, незначні порушення ним свого зобов`язання не завдали збитків іншим учасникам господарських відносин.

В обґрунтування свого клопотання щодо необхідності зменшення заявленої до стягнення пені на 75 % відповідачем надано до матеріалів справи:

- підписані в односторонньому порядку акти звірки взаємних розрахунків з контрагентами;

- баланс на 31.12.2017 р. та звіт про фінансові результати за 2017 рік, баланс на 31.12.2018 р. та звіт про фінансові результати за 2018 рік, які свідчать про довготривалу збитковість підприємства.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності КП «Житлово-комунальний комбінат» є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), а також постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, тому суд апеляційної інстанції враховує соціальну спрямованість його діяльності на безперебійне забезпечення тепловою енергією підприємств, установ та організацій, які і є фактичними кінцевими споживачами теплової енергії, виробленою за допомогою поставленого позивачем природного газу.

При цьому, сам по собі фінансовий звіт (баланс) є бухгалтерським документом, який фіксує фінансову діяльність підприємств на певний проміжок часу та не свідчить про збитковість підприємства взагалі, проте такі документи мають оцінюватися судом в сукупності та одночасно й з іншими доказами у справі.

Відповідачем надано до матеріалів справи бухгалтерську звітність за достатньо тривалий проміжок часу, яка свідчить про сталу наявність збитків КП «Житлово-комунальний комбінат» у кожному звітному році.

В даному випадку доцільно звернути увагу і на те, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду вартість спожитого природного газу відповідачем сплачено у повному обсязі, що свідчить про його намагання виконати взяті на себе зобов`язання належним чином. Тобто, КП «Житлово-комунальний комбінат» не намагається уникнути відповідальності за порушення обсягів та строків оплат, а навпаки вживав заходів задля здійснення повного розрахунку з позивачем.

Хоча підприємництво є таким видом діяльності, яка за вимогами ГК України здійснюється на власний ризик, слід враховувати і специфіку діяльності підприємства відповідача, яка спрямована на виробництво та постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, а умовами п. 1.2 договору чітко встановлено, що природний газ використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, тому припинення такого постачання через брак коштів для оплати природного газу матиме негативні наслідки для населення та інфраструктури населеного пункту, в якому відповідач провадить свою діяльність.

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів понесення збитків внаслідок неповного та несвоєчасного розрахунку відповідача за спожитий природний газ, у зв`язку з чим посилання в апеляційній скарзі на недослідження місцевим господарським судом факту заподіяння позивачеві збитків з оцінкою їх розміру відхиляються за недоведеністю.

З огляду на зазначені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Полтавської області щодо їх винятковості, що й обумовлює наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача у згаданій частині, тому суд першої інстанції, з дотриманням балансу майнового інтересу сторін, правомірно зменшив заявлену до стягнення пеню на 50 %, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню в сумі 4 510,09 грн.

Посилання АТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом не були враховані його майнові інтереси не приймаються до уваги, оскільки згідно з консолідованим звітом про прибутки або збитки за рік, який закінчився 31 грудня 2017 року (який розміщений на офіційному веб-сайті компанії) чистий прибуток за рік склав 39 449 млн.грн., а відповідно до скороченого консолідованого проміжного звіту про прибутки або збитки за 9 місяців, що закінчилися 30 вересня 2018 року чистий прибуток компанії становить 16 731 млн.грн.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що несвоєчасність оплати КП «Житлово-комунальний комбінат» заборгованості значно погіршила фінансове становище АТ «НАК «Нафтогаз України» та вплинула на якість й своєчасність поставки газу для інших споживачів, а протилежного скаржником суду апеляційної інстанції не доведено.

Інші доводи апеляційної скарги в матеріалах справи не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду в частині вирішення спору щодо стягнення пені ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 15.11.2019 р. у справі № 917/1747/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 04.02.2020 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Д.О. Попков