ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2020 р. Справа№ 910/10858/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

секретар судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: адвокат Болдін В.В. довіреність № 1-2267 від 23.01.2020;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 (повний текст рішення складено 28.10.2019)

у справі № 910/10858/19 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський електромеханічний завод"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 141 114,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі № 910/10858/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 23 256,63 грн. пені, 4 166,83 грн. інфляційних втрат, 2 473,44 грн. 3% річних та судовий збір у розмірі 1 396,87 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі № 910/10858/19. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі № 910/10858/19, прийняти нове рішення у даній справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору, понесені відповідачем при оскарженні судового рішення у даній справі, покласти на відповідача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що оскільки позивачем було поставлено продукцію з простроченням, з порушенням умов щодо терміну поставки товару, відповідач на підставі ч. 3 ст. 538 ЦК України скористався своїм правом зупинити виконання свого зустрічного обов`язку з оплати товару, таким чином дії відповідача були правомірними та стали прямим наслідком вчинення саме позивачем господарського правопорушення. Наведений висновок свідчить про неповне з`ясування судом всіх обставин справи в цій частині, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та не відповідність висновків суду в цій частині дійсним обставинам справи, що призвело до порушення судом норм процесуального права, а саме ст. 236 ГПК України та норм матеріального права, а саме ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, ч. 3 ст. 538 ЦК України.

На думку скаржника, матеріали справи свідчать про те, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано, з порушенням норм процесуального права, прийнято оскаржуване рішення без врахування доводів та доказів, наданих відповідачем.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2019 справу № 910/10858/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариство "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі № 910/10858/19 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржником протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують доплату судового збору, шляхом подання відповідної заяви.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019, у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/10858/19.

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/10858/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до вимог статті 262 Господарського процесуального кодексу України судова колегія визначилась про можливість відкриття апеляційного провадження у справі № 910/10858/19.

Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Суддя-доповідач доповів колегії суддів про закінчення проведення підготовчих дій та про необхідність призначення справи до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариство "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі № 910/10858/19. Закінчено проведення підготовчих дій. Призначено апеляційну скаргу Акціонерного товариство "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі № 910/10858/19 до розгляду у судовому засіданні 30.01.2020.

Представник позивача у судове засідання 30.01.2020 не з`явився.

Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі № 910/10858/19 скасувати, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 07.09.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлю товару за № 88/, відповідно до умов якого, позивач, за договором постачальник, зобов`язується передати у власність відповідача, за договором покупця, електродвигуни, код згідно із ЄЗС ДК 021:2015-31110000-0, зазначені в Специфікації, яка наведена у додатку 1 до цього договору, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити такі товари.

Згідно із п. 3.1 загальна сума цього договору становить 555 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування відповідачем на зазначений у розділі 13 цього договору поточний рахунок позивача грошових коштів на умовах, визначених цим договором.

Згідно із п. 5.6 договору право власності на товари переходить від позивача до відповідача в день прийняття товарів відповідачем за видатковою накладною.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, на виконанням умов договору, позивачем поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 473 631,60 грн. згідно із видатковою накладною № 28 від 20.11.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін без заперечень та зауважень, належним чином засвідчена копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до п. 4.2 договору відповідач зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 35-ти та не пізніше 45-ти календарних днів з дати поставки, визначеної за правилами п. 5.8 цього договору.

Таким чином, враховуючи фактичне передання позивачем та прийняття товару відповідачем 20.11.2018 згідно із видатковою накладною № 28, беручи до уваги порядок розрахунків, визначений п. 4.2 договору, апеляційний господарський суд вважає, що відповідач був зобов`язаний здійснити повний розрахунок за отриманий товар до 04.01.2019 включно, тому з 05.01.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідачем, всупереч умовам договору, 28.01.2019 здійснено часткову оплату товару на суму у розмірі 373 631,60 грн..

В подальшому, після звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем 22.08.2019 сплачені грошові кошти у сумі 100 000,00 грн. з призначенням платежу: "за двигуни згідно договору № 88/ від 07.09.2018" (що підтверджується витягом із особового рахунку позивача), у зв`язку із чим позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог від 23.09.2019, у якій позивач підтвердив факт сплати відповідачем 100 000,00 грн. в рахунок погашення основного боргу.

Отже, спір між сторонами у справі існує лише в частині нарахування та стягнення 29 779,92 грн. пені; 8 836,32 грн. інфляційних втрат та 2 498,64 грн. 3% річних.

Так, матеріалами справи підтверджується, що оплата вартості товару відбулась двома окремими платежами з порушенням строків оплати, встановлених умовами договору, а саме: сума у розмірі 373 631,60 грн. була сплачена 28.01.2019, тоді як залишок заборгованості у розмірі 100 000,00 грн. було погашено лише 22.08.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996 передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що у разі порушення відповідачем строків оплати за цим договором, відповідач на вимогу позивача сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як вбачається із матеріалів справи, прострочення відповідача з оплати товару відбулося з 05.01.2019, а позивачем здійснено розрахунок усіх заявлених санкцій за період з 05.01.2019 по 08.08.2019.

Перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок пені, апеляційний господарський суд, враховуючи те, що позивачем не враховано піврічне обмеження періоду нарахування пені, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що сума пені у розмірі 23 256,63 грн. є правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, здійснивши перерахунок сум 3% річних та інфляційних нарахувань, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми 3% річних у розмірі 2 473,44 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4 166,83 грн., є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені до 1 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Поняття значно та надмірно, при застосуванні частини 3 статті Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 Господарського процесуального кодексу України.

Правова позиція Верховного Суду "Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій" (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Натомість, матеріали справи не містять, а відповідачем не доведено суду таких обставин, як наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, винятковість випадку, з урахуванням інтересів обох сторін, не наведено причин неналежного виконання зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що підстави вважати наявними та належним чином доведеними обставини, які є достатніми для зменшення розміру неустойки відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, відсутні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 23 256,63 грн. пені, 4 166,83 грн. інфляційних втрат та 2 473,44 грн. 3% річних. є правильними та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Твердження скаржника про те, що ним було призупинено виконання зобов`язання щодо оплати товару по спірному договору, оскільки позивачем було поставлено продукцію з простроченням, з порушенням умов щодо терміну поставки, є безпідставним, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, зокрема, листи адресовані позивачу, щодо того, що відповідач згідно із ч. 3 ст. 538 ЦК України зупиняє виконання свого обов`язку, відмовляється від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі 910/10858/19 та для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі № 910/10858/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Акціонерне товариство "Укртрансгаз", згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі № 910/10858/19 залишити без змін.

3. Судові витрати покласти на Акціонерного товариства "Укртрансгаз".

4. Справу № 910/10858/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 03.02.2020.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім