ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року

м. Київ

Справа № 920/1222/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

здійснивши розгляд у письмовому провадженні

касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

про стягнення 460 468, 50 грн.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (далі - ПАТ «Сумигаз») про стягнення з відповідача 460 468,50 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №14/2210/11, укладеного між сторонами 30.09.2011, з яких: 385 086,51 грн. основний борг, 63 078,94 грн. інфляційні витрати, 12 303,05 грн. 3 % річних, а також судові витрати.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки рішенням Господарського суду Сумської області від 13.04.2016 у справі №920/1859/15, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016, договір про відступлення права вимоги від 27.12.2012 № 14/7366/12 та заяву ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» від 11.12.2013 №30/1777 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог визнано недійсними, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 385 086,51 грн за договором на купівлю-продаж природного газу від 30.09.2011 № 14/2210/11 та заборгованість ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» перед ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» у цій сумі поновилася. Таким чином, позивач вважає, що з дати набрання чинності судовим рішенням у справі №920/1859/15, а саме з 16.09.2016, у відповідача виникли зобов`язання перед позивачем в сумі 385 086,51 грн за договором 30.09.2011 №14/2210/11.

Стислий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.03.2018 у справі №920/1222/17 позов задоволено: стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість в сумі 385086,51 грн., 3 % річних в сумі 12303,05 грн., інфляційні втрати в сумі 63078,94 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6907,03 грн.

4. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 рішення господарського суду Сумської області у справі №920/1222/17 від 20.03.2018 було залишено без змін.

5. Постановою Верховного суду від 01.10.2018 рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 у справі №920/1222/17 (у складі судді Коваленко О.В.) в задоволенні позову відмовлено.

7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 (у складі колегії суддів: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І., Скрипка І.М.) рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 залишено без змін.

Стислий виклад вимог касаційної скарги

8. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

9. У касаційній скарзі на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли хибного висновку про те, що строк позовної давності зі стягнення основної заборгованості розпочався 12.12.2013 з урахуванням заяви від 11.12.2013 про зарахування зустрічних однорідних вимог та сплив 12.12.2016.

10. Так, суди не взяли до уваги умови абзацу 2 пункту 6.1 Договору купівлі-продажу природного газу №14/2210/11 від 30.09.2011 щодо строку здійснення розрахунків за отриманий газ, з урахуванням якого порушення права позивача починається з моменту останнього відшкодування різниці в тарифах споживачам, а саме з 18.12.2014.

Доводи інших учасників справи

11. У відзиві на касаційну скаргу відповідач доводи касаційних скарг не визнає та вважає висновки суду першої та апеляційної інстанції законними та обґрунтованими.

Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

12. 30.09.2011 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», найменування якого у майбутньому було змінене на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз») укладено Договір купівлі-продажу природного газу №14/2210/11.

13. На виконання умов укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу природного газу №14/2210/11 від 30.09.2011, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 70 731 994,25 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, наявними у матеріалах справи.

14. Пунктом 6.1. Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється після відшкодування різниці в тарифах споживачам.

15. 27.12.2012 між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (первісним кредитором) та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (новим кредитором) був укладений договір про відступлення права вимоги №14/7366/12, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника - ДП «Авіакон» за договором постачання природного газу від 30.09.2011 № 20-7/ТКЕ/Н/РО у сумі 385 086,51 грн.

16. 11.12.2013 ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» заявою №30/1777 було вчинено односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

17. Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.04.2016, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 у справі №920/1859/15 (за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги; визнання недійсним одностороннього правочину ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», оформленого заявою від 11.12.2013 №30/1777 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а також про стягнення з відповідача 752 438,29 грн. збитків та 17622,20 грн. витрат у зв`язку з недійсністю відступленого права вимоги), договір про відступлення права вимоги від 27.12.2012 № 14/7366/12 та заяву ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» від 11.12.2013 №30/1777 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог визнано недійсними, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

18. Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначив, що оскільки рішенням Господарського суду Сумської області від 13.04.2016 у справі №920/1859/15, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016, договір про відступлення права вимоги від 27.12.2012 №14/7366/12 та заяву ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» від 11.12.2013 №30/1777 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог визнано недійсними, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 385 086,51 грн. за договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 №14/2210/11 та заборгованість ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» перед ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» у цій сумі поновилася. Таким чином, позивач вважає, що з дати набрання чинності судовим рішенням у справі №920/1859/15, а саме з 16.09.2016, у відповідача виникли зобов`язання перед позивачем в сумі 385 086,51 грн. за договором від 30.09.2011 №14/2210/11.

19. Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти задоволення позову, посилався на те, що зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 №14/2210/11 виконані у повному обсязі, а відтак відсутні будь-які підстави для стягнення 385 086,51 грн. та застосування наслідків, які передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Крім того, відповідач послався на пропуск позивачем строку позовної давності щодо заявлених вимог, оскільки, як він вважає, договір, визнаний недійсним судом, є недійсним з моменту його вчинення, тобто з 11.12.2013, натомість позивач звернувся із позовом лише у грудні 2017 року.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Цивільний кодекс України від 16.01.2003 N 435-IV

20. Стаття 257

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

21. Частина перша статті 261

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

22. Частини четверта, п`ята статті 267

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Господарський процесуальний кодекс України від 6 листопада 1991 року N 1798-XII у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII

23. Частина перша статті 300

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

24. Частина друга статті 300

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

25. Пункт 1 частини першої статті 308

1. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

26. Стаття 309

1. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

2. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

27. Касаційний господарський суд відповідно до припису статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи.

28. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за червень 2012 року в розмірі 69 892, 71 грн., за липень 2012 року в розмірі 127 899,96 грн. та за серпень 2012 року в розмірі 187293,84 грн., оскільки моментом порушення права позивача за зобов`язаннями червня 2012 року є 01 липня 2012 року, за зобов`язаннями липня 2012 року є 01 серпня 2012 року та за зобов`язаннями серпня 2012 року - 01 вересня 2012 року, що узгоджується з умовами абзацу 1 пункту 6.1 Договору.

29. При цьому суди зазначили, що 11.12.2013 відбулося зарахування вже існуючих зустрічних однорідних вимог (боргів) шляхом складання відповідної заяви, а спірне право вимоги, що його заявлено у межах даного позову, виникло до 11.12.2013. У той же час, у період з моменту здійснення зарахування - з 11.12.2013 до 16.09.2016, коли судове рішення у справі №920/1859/15 про визнання недійсним правочину про зарахування набрало законної сили, не існувало порушеного права позивача.

30. Позивач у касаційній скарзі зазначає про те, що виходячи зі змісту абзацу 2 пункту 6.1 Договору обчислення строку порушення його права починається з моменту останнього відшкодування різниці в тарифах споживачам, а саме з 18.12.2014. У зв`язку з цим позивач вважає, що звернення з даним позовом відбулось у межах строку позовної давності.

31. Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Касаційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

32. Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

33. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

34. Судами встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу природний газ на загальну суму 70 731 994,25 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

35. Відповідно до абзацу 1 пункту 6.1. Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

36. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється після відшкодування різниці в тарифах споживачам (абзац 2 пункту 6.1. Договору).

37. Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідачем частково здійснювалась оплата за отриманий природний газ, проте несплаченою залишилась заборгованість за червень 2012 року в розмірі 69 892,71 грн., липень 2012 року в розмірі 127 899,96 грн. та серпень 2012 року в розмірі 187 293,84 грн., а всього - 385 086,51 грн.

38. Крім того, судами встановлено, що різницю в тарифах за 2011-2012 роки (період поставки газу, переданого відповідачеві на підставі договору №14/2210/11) Державному підприємству «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» повністю відшкодовано 18.12.2014, що підтверджується договорами про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») від 20.10.2014 №855/30, від 22.10.2014 №877/30, від 05.12.2014 №1073/30 та банківськими документами, що підтверджують їх фактичне виконання (здійснення платежів). Розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах за теплову енергію, що надана населенню, Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» затверджено Протоколом від 15.07.2014 №56 засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу. Зокрема, в межах суми даного позову різниця в тарифах була відшкодована 28.10.2014, коли позивачу було перераховано 585 988,49 грн.

39. Касаційний суд, погоджується з судами попередніх інстанцій, які здійснивши аналіз умов пункту 6.1. Договору щодо строків оплати за газ, дійшли висновку про те, що строк виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати за отриманий природний газ обмежено останнім днем місяця поставки газу, тобто право позивача вважається порушеним з першого дня місяця наступного за місяцем, в якому виникла заборгованість за спожитий природний газ.

40. Даний висновок також підтверджується щомісячним станом розрахунків між сторонами по Договору.

41. Касаційний суд також відзначає, що наявність у пункті 6.1. Договору умови щодо здійснення остаточних розрахунків за фактично переданий газ після відшкодування різниці в тарифах споживачам - не скасовує та не змінює обов`язку відповідача щодо здійснення щомісячної 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу незалежно від настання будь-яких інших обставин, а тому доводи позивача про те, що строк виконання грошового зобов`язання щодо оплати за газ настає лише після відшкодування різниці в тарифах споживачам спростовується наведеним.

42. Отже, за відсутності доказів здійснення відповідачем належної оплати в обумовлені абзацом 1 пункту 6.1. Договору терміни, право позивача є порушеним за зобов`язаннями червня 2012 року з 01 липня 2012 року, за зобов`язаннями липня 2012 року - з 01 серпня 2012 року та відповідно за зобов`язаннями серпня 2012 року - з 01 вересня 2012 року.

43. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

44. Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

45. У частині 5 статті 261 ЦК України законодавець визначив спеціальне правило, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання.

46. Отже, для обчислення строку позовної давності до позовних вимог, які стосуються порушення виконання зобов`язань з визначеним строком підлягає застосуванню норма, закріплена у частині 5 статті 261 ЦК України.

47. Як наведено вище, право позивача у спірних правовідносинах є порушеним за зобов`язаннями червня 2012 року з 01 липня 2012 року, за зобов`язаннями липня 2012 року - з 01 серпня 2012 року та відповідно за зобов`язаннями серпня 2012 року - з 01 вересня 2012 року.

48. Таким чином, доводи касаційної скарги позивача щодо обрахунку початку перебігу строку позовної давності з 18.12.2014 (з моменту останнього відшкодування різниці в тарифах споживачам), не приймаються касаційним судом до уваги, оскільки, як уже встановлено cудами, строк виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати за отриманий природний газ обмежено останнім днем місця поставки газу, тобто право позивача вважається порушеним з першого дня місяця наступного за місяцем, в якому виникла заборгованість за спожитий природний газ.

49. Згідно частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

50. Зі змісту частини 3 статті 264 Цивільного кодексу України вбачається, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

51. Так, із матеріалів справи вбачається, що 11.12.2013 відповідачем було вчинено дію, що свідчить про визнання ним свого боргу шляхом складання заяви про зарахування вже існуючих зустрічних однорідних вимог (боргів), а отже, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, строк позовної давності перервався та почав обраховуватися спочатку з 12.12.2013 та сплив, враховуючи положення статті 257 ЦК України, 12.12.2016.

52. Відповідно до частини першої статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

53. Касаційний суд відзначає, що 11.12.2013 відбулося зарахування вже існуючих зустрічних однорідних вимог (боргів) шляхом складання відповідної заяви, строк виконання яких настав, а тому посилання позивача на те, що станом на 11.12.2013 зобов`язання відповідача перед позивачем по оплаті суми коштів у розмірі 385 086,51 грн. існувало, проте строк його виконання, встановлений абзацом 2 пункту 6.1 Договору, не настав, оскільки станом на 11.12.2013 відшкодування споживачами різниці в тарифах не відбулося, касаційний суд не бере до уваги.

54. Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

55. Судами установлено, що позовна давність за заявленими позивачем у межах даної справи вимогами була ним пропущена, оскільки позивач звернувся до суду із позовом у даній справі лише 14.12.2017 (про що свідчить відбиток штампу відділення ПАТ «Укрпошта» на описі у цінний лист та фіскальний чек про направлення позовної заяви), у той час як строк позовної давності сплив 12.12.2016.

56. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач порушив умови Договору в частині своєчасного здійснення розрахунку за поставлений згідно Договору газ, проте сплив строку позовної давності, про який заявлено відповідачем, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» про стягнення основної заборгованості у повному обсязі.

57. Відповідно до статті 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

58. Отже, оскільки судами встановлено факт пропуску позивачем строку позовної давності щодо заявлених вимог у частині стягнення основної заборгованості на суму 385 086,51 грн., вірними є висновки судів про те, що позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення 3% річних в сумі 12 303,05 грн., а також інфляційних втрат в сумі 63 078,94 грн.

59. За таких обставин судом першої інстанції, рішення якого залишено без змін постановою апеляційного господарського суду, було вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у зв`язку зі спливом позовної давності.

60. Доводи касаційної скарги не спростовують обставин, які на підставі належних та допустимих доказів встановлені у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

61. У касаційних скаргах відсутні аргументи щодо неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції, що призвели до ухвалення ними незаконних рішень.

62. Відповідно до положень ГПК України не встановлено підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних рішення та постанови.

Судові витрати

63. Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладаються на позивача, оскільки касаційний господарський суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін рішення господарського суду та постанову апеляційного господарського суду.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Сумської області від 12.03.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 у справі №920/1222/17 залишити без змін, а касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»- без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос