ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 м.Дніпро Справа № 912/837/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.10.2019 (повне рішення складено 11.10.2019, суддя Макаренко Т.В.) у справі №912/837/19

за позовом: Фізичної особи-підприємця Петренко Миколи Миколайовича, м. Кропивицький

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Колєснікової Ганни Сергіївни, м. Щастя, Новоайдарський район, Луганська область,

про стягнення 43 083 грн. 19 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Фізична особа-підприємець Петренко Микола Миколайович звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Колеснікової Ганни Сергіївни на свою користь 35 560 грн. 29 коп. боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3 736 грн. 40 коп. пені, 3 475 грн. 50 коп. штрафу, 311 грн. 3% річних, 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1 921 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 09.10.2019 у справі №912/837/19 позов задоволено; з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця Петренко Миколи Миколайовича стягнуто 35 560 грн. 29 коп. боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3 736 грн. 40 коп. пені, 3 475 грн. 50 коп. штрафу, 311 грн. 3% річних та 1 921 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем як фізичною особою-підприємцем зобов`язань з оплати товару за договором поставки від 04.06.2018 в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару.

Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати товару, місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 3% річних та штрафу і пені відповідно до пунктів 5.2-5.4 договору.

Як зазначено у рішенні суду, позивачем обґрунтовано визначено належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи - підприємця не припинились.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа ОСОБА_1 звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.10.2019 у справі №912/837/19, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовну заяву у справі підписано адвокатом Зайченко О.В. на підставі ордеру, в якому зазначено, що правова допомога надається Петренку Миколі Миколайовичу , а не Фізичній особі-підприємцю Петренку Миколі Миколайовичу. Крім того, в ордері та в договорі про надання правової допомоги не прописано, в якому саме суді надані адвокату повноваження на представлення інтересів. Тобто, адвокатом Зайченко О.В. не підтверджено права подавати позов та представляти інтереси позивача у цій справі.

Апелянт зазначає, що 04.01.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця Колєснікової Ганни Сергіївни. Між тим, позов поданий до Фізичної особи-підприємця Колєснікової Ганни Сергіївни, а стягнуто заборгованість з Фізичної особи ОСОБА_1 без подання позивачем заяви про заміну неналежного відповідача (з підприємця на фізичну особу).

Також апелянт звертає увагу на те, що на момент припинення підприємницької діяльності зобов`язання щодо сплати штрафних санкцій не виникло, тому місцевий господарський суд безпідставно застосував їх до відповідача.

Апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність заборгованості, оскільки заперечує підписання специфікації, видаткових накладних та факт отримання товару.

Апелянт вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами отримання товару відповідачем та, відповідно, наявність боргу за такий товар.

Апелянт зазначає, що вона ніколи не була у місті Кропивницький (місце виконання договору) та не передавала готівку за товар, окрім того, розрахунок за поставлений товар готівкою умовами договору поставки не передбачений.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 (колегією суддів у складі: головуючий суддя - Орєшкіна Е.В. (доповідач), суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.), відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.10.2019 у справі №912/837/19, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу Фізичною особою-підприємцем Петренком Миколою Миколайовичем до апеляційного господарського суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 04.06.2018 між Фізичною особою-підприємцем Колесніковою Ганною Сергіївною (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Петренком Миколою Миколайовичем (постачальник) укладений договір поставки, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати товар, визначений в специфікації на товар (Додаток №1 до цього договору), що є його невід`ємною частиною, у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і в порядку та на умовах, визначених даним договором, здійснити його оплату.

Відповідно до пункту 2.1. договору поставка товару здійснюється постачальником не раніше 15.11.2018.

Право власності на товар виникає у покупця після здійснення ним повного розрахунку за поставлений товар ( пункт 2.2. договору).

У пункті 3.1. договору зазначається, що загальна ціна договору становить 500 000,00 грн., ПДВ не передбачений.

Відповідно до пункту 3.2. договору розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються покупцем протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару.

Розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів у національній грошовій одиниці України на поточний рахунок постачальника (пункт 3.3. договору).

Пунктом 4.3. договору визначено що, покупець зобов`язаний прийняти та оплатити поставлений товар у відповідності до умов даного договору.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (пункт 7.1 договору).

У пункті 8.2. договору сторони домовилися, що у разі передачі справи на розгляд господарського суду, позов пред`являється за місцем виконання договору (зареєстрованим місцем проживання (знаходження) постачальника), встановленим цим договором.

Згідно з пунктом 9.7. договору місцем виконання даного договору є зареєстроване місце проживання (знаходження) постачальника.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Між покупцем та продавцем підписана Специфікація від 04.06.2018, згідно з якою постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, визначених договором (Додаток №1 до договору поставки) товар на загальну суму 500 000, 00 грн.

На виконання зобов`язань за договором позивач передав відповідачу товар на загальну суму 465 245,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: №1 від 05.06.2018 на суму 154 551,00 грн., №2 від 05.08.2018 на суму 166 939,00 грн. та №3 від 01.11.2018 на суму 178 510,00 грн.

Фізична особа-підприємець Петренко Микола Миколайович зазначає, що відповідачем тобто здійснено розрахунок за поставлений товар на загальну суму 465 245,00 грн., зокрема:

- за поставку товару, згідно видаткової накладної №1 від 05.06.2018 року на загальну суму 154 551,00 грн. шляхом передачі готівки після перевірки якості та кількості отриманого товару, тобто здійснено оплату в повному обсязі;

- за поставку товару згідно видаткової накладної №2 від 05.08.2018 року на загальну суму 166 939,00 грн. шляхом передачі готівки після перевірки якості та кількості отриманого товару, тобто здійснено оплату в повному обсязі;

- за поставку товару, згідно видаткової накладної № 3 від 01.11.2018 року на загальну суму 178 510,00 грн. шляхом передачі готівкових коштів, проведено розрахунок за товар на суму 143 755,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем до відповідача було направлено претензію від 11.02.2019 з вимогою перерахувати грошові кошти на його розрахунковий рахунок. Проте відповідач відповіді на претензію не надав, грошові кошти не сплатив.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Колесніковою Ганною Сергіївною зобов`язань за договором поставки від 04.06.2018 в частині своєчасної оплати отриманого товару за видатковою накладною №3 від 01.11.2018.

Предметом спору є стягнення заборгованості за поставлений товар за договором поставки від 04.06.2018, а також пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату поставленого товару.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлена до стягнення заборгованість за договором поставки від 04.06.2018 за поставлений товар за видатковою накладною №3 від 01.11.2018 у сумі 34 755,00 грн.

З урахуванням приписів пункту 3.2 договору, строк оплати за поставлений товар за видатковою накладною №3 від 01.11.2018 у сумі 34 755,00 грн. є таким, що настав.

Доказів сплати заборгованості в розмірі 34 755,00 грн. відповідачем суду надано не було, як й не було заперечень щодо суму основного боргу.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 34 755,00 грн. основного боргу є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність заборгованості у сумі 34 755,00 грн. та заперечує підписання специфікації, видаткових накладних та факт отримання товару.

Апелянт вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами отримання товару відповідачем та, відповідно, наявність боргу за такий товар.

Між тим, апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами апелянта.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, матеріалами справи підтверджується, що заявлена до стягнення заборгованість у сумі 34 755,00 грн. виникла за договором поставки від 04.06.2018 за поставку товару згідно видаткової накладної № 3 від 01.11.2018 на загальну суму 178 510,00 грн.

Видаткова накладна № 3 від 01.11.2018 на загальну суму 178 510,00 грн., копія якої міститься в матеріалах справи, містить підпис особи, яка отримала товар.

Клопотання про дослідження справжності підпису відповідача на видатковій накладній № 3 від 01.11.2018 відповідачем (апелянтом) в установленому порядку не заявлялось.

Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження здійснення поставки за договором поставки від 04.06.2018 згідно видаткової накладної № 3 від 01.11.2018 року на загальну суму 178 510,00 грн.

Щодо отримання часткової оплати за поставлений товар шляхом передачі готівкових коштів, проведення розрахунку за товар на суму 143 755,00 грн., то такий спосіб як сплата готівкою не суперечить умовам договору, оскільки хоч спосіб оплати і визначений як безготівковий розрахунок, однак не зазначено, що розрахунок може проводитись виключено шляхом безготівкового розрахунку.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення суму боргу з урахуванням інфляційних втрат у сумі 35 560,29 грн. та 3% річних у сумі 311,00 грн.

Місцевий господарський суд перевірив наданий позивачем розрахунок та дійшов до висновку, що він є обґрунтованим, а вимога про стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат у сумі 35 560,29 грн. та 3% річних у сумі 311,00 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктами 5.2.-5.4. договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь строк прострочення до повного погашення заборгованості. Крім пені, передбаченої у пункті 5.2 договору, у випадку несвоєчасної оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 10 % від вартості несплаченого товару.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення штрафні санкції, а саме 3 736,40 грн. пені та 3 475,50 грн. штрафу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що розрахунок є обґрунтованим, а вимоги про стягнення 3 736,40 грн. пені та 3 475,50 грн. штрафу підлягають задоволенню.

Апелянт вважає, що оскільки ОСОБА_1 04.01.2019 припинила свою підприємницьку діяльність, позов поданий до Фізичної особи-підприємця Колєснікової Ганни Сергіївни, а стягнуто заборгованість з Фізичної особи ОСОБА_1 без подання позивачем заяви про заміну неналежного відповідача (з підприємця на фізичну особу), зазначене є порушенням процесуальних норм.

Апелянт вважає, що оскільки на момент припинення підприємницької діяльності зобов`язання щодо сплати штрафних санкцій не виникло, тому місцевий господарський суд безпідставно застосував їх до відповідача.

Між тим, апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами апелянта.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 Господарського кодексу України).

З аналізу вказаних норм прав убачається, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору поставки, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа - підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 760/13915/18 від 26.06.2019.

Місцевий господарський суд враховував, що за змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) зобов`язання відповідача (господарські зобов`язання) за укладеним договором не припиняються, а продовжують існувати, оскільки він як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Оскільки на момент укладення договору Колєснікова Ганна Сергіївна була фізичною-особою підприємцем, а на момент подачі позовної заяви припинила діяльність як фізична особа-підприємець з 04.01.2019 за власним рішенням, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.03.2019, вказаний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 910/8729/18 від 13.02.2019.

Оскільки у зв`язку із втратою відповідачем статусу як фізичної особи-підприємця зобов`язання за господарським договором не припинились, доводи апелянта щодо неправомірності стягнення штрафних санкцій за договором відхиляються апеляційним господарським судом.

Також відхиляються апеляційним господарським судом і доводи апелянта щодо відсутності повноважень у адвоката Зайченко О.В. на підписання позову та представлення інтересів позивача.

Так, в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 01.02.2019, укладений між Адвокатом Зайченком Олександром Володимировичем (адвокат) та Петренко Миколою Миколайовичем (клієнт), відповідно до умов якого клієнт, зобов`язується не вживати ніяких дій без погодження з адвокатом, довіряє адвокату представляти його інтереси/або бути представником в судах усіх інстанцій, передбачених Законом України, з усіма процесуальними правами та обов`язками, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі, суб`єкту оскарження в процесі, в тому числі з правом пред`явлення позову (адміністративного позову), визнання позову (адміністративного позову) повністю або частково, зміни підстав або предмета позову, збільшення або зменшення позовних вимог, відмови від позову, подання зустрічного позову, укладення мирової угоди (досягнення примирення на будь-якій стадії адміністративного процесу).

Також в матеріалах справи міститься копія ордеру ДН №000067 на представлення інтересів позивача адвокатом Зайченко О.В. під час підготовки позовної заяви, претензії та розгляду справи у суді.

Відповідно до частини 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність повноважень адвоката Зайченко О.В. бути представником позивача у цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями ст. 129, ст. 269, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.10.2019 у справі №912/837/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.10.2019 у справі № 912/837/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд