ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року Черкаси справа № 925/1515/19

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І.,

без виклику учасників справи, розглянув справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Транс»

про стягнення 9 158,62 грн,

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Транс» про стягнення 9 158,62 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1921,00 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач не повідомив його про дорожньо-транспортну пригоду, чим порушив пункт 5 частини 1 статті 21 Закону України «Про страхування» та пункт 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24.12.2019 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, (висновки експертів і заяви свідків), що підтверджують заперечення проти позову та клопотанням (у разі наявності) щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач, у встановлений судом строк, відзив на позов суду не надав. Ухвала Господарського суду Черкаської області від 24.12.2019, направлена судом на адресу відповідача, вказану позивачем у позовній заяві, за адресою його держаної реєстрації (судом був замовлений Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), повернулась до суду з відміткою УДППЗ «Укрпошта» «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Згідно з частиною 1 статті 10 цього Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до пункту 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Отже, з огляду на належне повідомлення відповідача про розгляд справи та неподання ним відзиву на позов не перешкоджає суду розглянути справу за наданими позивачем доказами.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

21.03.2018 близько 13 год 15 хв у місті Києві по вул.Щорса, 27 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DACIA LODGY державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 (потерпілого) та автомобіля SKODA Fabia державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (винуватця ДТП).

Автомобіль DACIA LODGY державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» згідно з договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.09.2017 №АМ/1778909, за умовами якого страхова компанія прийняла на себе обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля DACIA LODGY державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована (а.с. 87).

Відповідно до пункту 3 цього договору (полісу) термін його дії з 23.09.2017 до 22.09.2018 включно.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди складено європротокол, у якому зазначено, що водій автомобіля SKODA Fabia державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не справився з керуванням і скоїв ДТП (а.с. 92-96).

У європротоколі зазначено, що водій автомобіля SKODA Fabia державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 визнав свою вину у скоєнні ДТП.

23.03.2018 власник пошкодженого DACIA LODGY реєстраційний номер НОМЕР_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з заявою про настання страхового випадку до договору страхування з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 91).

16.04.2018 з метою визначення вартості матеріальної шкоди, яка була заподіяна власнику DACIA LODGY реєстраційний номер НОМЕР_1 у результаті дорожньо-транспортної пригоди було проведено його огляд (протокол огляду транспортного засобу (а.с. 72), про що складено Звіт оцінювачем Масиною Сергієм Анатолійовичем від 16.04.2018 №982 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу (а.с. 63-68).

Згідно з вказаним Звітом, зроблено висновок, що розмір збитків, заподіяних власнику автомобіля DACIA LODGY реєстраційний номер НОМЕР_1 у результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді станом на дату оцінки складає 10425,34 грн з врахуванням ПДВ.

18.04.2018 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» зроблено розрахунок страхового відшкодування до страхового акту №UA061/L01/01, згідно з яким розмір страхового відшкодування складає 9158,62 грн (а.с. 50)

Позивач, виконуючи свої договірні зобов`язання, виплатив страхове відшкодування ОСОБА_1 у сумі 9158,62 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 18.04.2018 №14915 (а.с. 51).

Судом також встановлено, що транспортний засіб винуватця ДТП - SKODA Fabia реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату страхового випадку було передано за лізинговою угодою від 06.12.2016 №20161057 (а.с. 54-58) та додатковою лізинговою угодою від 04.04.2017 №1 до лізингової угоди (а.с. 59-60) Товариству з обмеженою відповідальністю «Сан Транс» (далі - відповідач).

Відповідно до пункту 3.1 лізингової угоди лізингодавець (Товариство з обмеженою відповідальністю «Ол-Лізинг») має виключне право власності на транспортний засіб. Лізингоодержувач (Товариство з обмеженою відповідальністю «Сан Транс») не може продавати або передавати транспортний засіб у чиєсь володіння, використовувати його як заставу для будь-яких зобов`язань.

У пункті 12.1 лізингової угоди закріплено, що лізингоодержувач зобов`язаний належним чином, своєчасно і в повному обсязі виконувати і дотримуватися умов договорів страхування та правил страхування страховика. У разі настання з транспортним засобом страхового випадку лізингоодержувач зобов`язаний негайно вжити всіх заходів щодо належного оформлення такого страхового випадку (у тому числі, але не обмежуючись, повідомити страхову компанію про страховий випадок в строки, передбачені договором страхування), надати необхідні документи для оплати страховиком страхового відшкодування, а також негайно (протягом одного робочого дня) усно і письмово проінформувати про це лізингодавця.

Згідно з пунктом 12.8 лізингової угоди лізингоодержувач зобов`язаний негайно сповіщати лізингодавця про кожний випадок, що тягне за собою вимогу за страховим полісом, та не пізніше 12 годин з дати його настання надати лізингодавцю необхідні документи.

31.10.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ол-Лізинг» (далі - страхувальник) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7472037, за умовами якого страхова компанія прийняла на себе обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля SKODA Fabia державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

З метою досудового врегулювання 28.02.2019 позивач направив Товариству з обмеженою відповідальністю «Ол-Лізинг» вимогу №1129480, 194691 з проханням відшкодувати шкоду в розмірі 9158,62 грн у порядку регресу та попередив про звернення до суду у разі незадоволення даної вимоги (а.с. 52).

У відповідь на вказане звернення 04.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ол-Лізинг» надало відповідь №13, у якій вказало, що товариство не могло повідомити позивача про дорожньо-транспортну пригоду у зв`язку з тим, що автомобіль SKODA Fabia державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.53) переданий за договором лізингу Товариству з обмеженою відповідальністю «Сан Транс» і вказане товариство у порушення пункту 12.1 лізингової угоди не повідомило лізингодавця про вчинення ДТП.

У досудовому порядку 22.04.2019 позивач направив на адресу відповідача вимогу №1129480, 194691 з проханням здійснити відшкодування шкоди в розмірі 9158,62 грн у порядку регресу та попереджено про звернення до суду у разі незадоволення даної вимоги (а.с. 97). Вимога повернулась на адресу позивача з відміткою УДППЗ «Укрпошта» - повернення за закінченням терміну зберігання (а.с. 98).

Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду для примусового стягнення сплаченого страхового відшкодування у сумі 9 158,62 грн.

Як вбачається з матеріалів позову предметом спору у справі є стягнення з винної особи відшкодованої страховиком суми страхового відшкодування за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у порядку регресу.

Регрес є правом зворотної вимоги кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоду) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому. Регресна вимога носить похідний характер і виникає лише у зв`язку з виконанням іншого зобов`язання. У регресному зобов`язанні регредієнту належить право на одержання відшкодування, регресант зобов`язаний вчинити дії по відшкодуванню. Змістом регресного зобов`язання є стягнення сплаченого.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Загальні положення щодо страхування встановлені главою 67 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Крім того, правовідносини у сфері страхування, урегульовані законами України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи..

Згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Аналогічний обов`язок, передбачений Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, згідно з пунктом 33.1.4 статті 33 якого, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з положеннями підпункту ґ підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

З аналізу наведених правових норм, можна зробити висновок, що у разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до цих осіб (страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Сан Транс», яке є відповідачем у справі та до якого пред`явлено позов не є тією особою, до якої у визначених вище обставинах страховик може подати регресний позов. Як зазначено вище договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів (зокрема автомобіля SKODA Fabia державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) був укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ол-Лізинг» (страхувальник). Відповідач у справі хоча і є користувачем транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, проте не є ні його власником, ні страхувальником по відношенню до позивача.

Більше того, обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що неповідомлення відповідачем страховика про ДТП, позивачем здійснено необґрунтовану виплату страхового відшкодування. А тому, неповідомлення страхувальником (водієм) свого страховика про настання страхового випадку не є підставою для стягнення із страхувальника (водія) страхового відшкодування у порядку регресу, якщо страховик мав можливість перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам, оскільки, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований європротоколом, і сам страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічної правової позиції Верховний Суд дотримується в постанові від 14.02.2018 по справі №760/5736/15-ц та в постанові від 30.03.2018 по справі №902/549/17.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до статей 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

За приписами статті 86 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивач не довів та належними доказами не підтвердив свої позовні вимоги, відтак, у їх задоволенні належить відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд повністю відмовив у позові Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПЗУ Україна», судові витрати покладаються на позивача та не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко