ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
05.02.2020р. Справа №905/243/20
за заявою №31-1/01-2020 від 31.01.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Профсервіс Дніпро", м.Дніпро
про забезпечення позову по справі №905/243/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Профсервіс Дніпро", м.Дніпро
до відповідача Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ
про стягнення заборгованості в сумі 805 787,68 грн.
Суддя Левшина Г.В.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Профсервіс Дніпро", м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ про стягнення заборгованості в сумі 805787,68грн., що виникла у зв`язку зненалежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №15/242 від 13.05.2019р.
Дослідивши матеріали позовної заяви, судом встановлено, що позивачем не дотримано вимоги статті 164 Господарського процесуального кодексу України в частині надання суду належних доказів на підтвердження надсилання на адресу відповідача копії позовної заяви.
Ухвалою від 05.02.2020р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Профсервіс Дніпро", м.Дніпро залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Профсервіс Дніпро", м.Дніпро строк для усунення недоліків його позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху шляхом надання доказів відправлення копії позовної заяви на адресу Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ.
Одночасно з позовом, 03.02.2019р. від позивача надійшло клопотання №31-1/01-2020 від 31.01.2019р. про забезпечення позову до вирішення спору шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ, в межах суми звернення стягнення в розмірі 805787,68 грн.
Розглянувши вказану заяву, суд виходить з наступного:
Згідно зі ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Виходячи зі змісту ст.138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається, в тому числі, одночасно з пред`явленням позову.
Разом з тим, за змістом приписів ст.139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову може бути подана до відкриття провадження у справі.
Згідно зі ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
За висновками суду, подана разом з позовом у справі №905/243/19 заява про вжиття заходів щодо його забезпечення відповідає формальним вимогам, встановленим статтею 139 Господарського процесуального кодексу України. З урахуванням вищевикладеного процесуального порядку та строків розгляду відповідних заяв, суд дійшов висновку про те, що залишення позовної заяви у справі №905/243/19 без руху не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення такого позову до відкриття провадження у справі.
Згідно з пунктом 2 частини 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Крім того, забезпечення позову надає позивачу можливість реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Зокрема, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Відтак, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Як встановлено, в обґрунтування свого клопотання щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на ті обставини, що відповідач ухиляється від виконання умов договору поставки №15/242 від 13.05.2019р. в частині обов`язків оплати отриманої продукції, відповідні вимоги позивача про сплату заборгованості не виконує. За твердженням позивача, вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача в межах суми стягнення сприятиме запобіганню порушенню прав позивача на час вирішення спору, а в разі задоволення позову - забезпечить можливість його виконання.
Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.
При цьому, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Натомість, як встановлено, позивачем до вищевказаного клопотання не додано жодних доказів того, що невжиття судом запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання судового рішення по справі,
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, виходячи з того, що доводи заявника щодо необхідності забезпечення позову не підтверджено належними доказами, враховуючи, що безпідставне накладення арешту на грошові кошти юридичної особи є незаконним втручанням у її діяльність, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви від №31-1/01-2020 від 31.01.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Профсервіс Дніпро", м.Дніпро про забезпечення позову по справі №905/243/20.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.136, 137, 138-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
Відмовити у задоволенні заяви №31-1/01-2020 від 31.01.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Профсервіс Дніпро", м.Дніпро про забезпечення позову по справі №905/243/20.
Ухвалу підписано 05.02.2020р.
Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).
Суддя Г.В. Левшина