ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" січня 2020 р. Cправа №902/995/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницький олійножировий комбінат", м.Вінниця

до Фізичної особи-підприємця Прокопенка Михайла Макаровича, с.Лука Немирівського району Вінницької області

про стягнення 38415,6 грн заборгованості згідно договору поставки

представники сторін в судове засідання не з`явились

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 25.11.2019 надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Вінницький олійножировий комбінат" про стягнення на його користь з Фізичної особи-підприємця Прокопенка Михайла Макаровича 38415,60 грн заборгованості, нарахованої з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки №334/19 від 12.02.2019 в частині оплати за отриманий товар, а саме: 32013,00 грн - суми основного боргу, 6402,60 грн - суми штрафних санкцій за невиконання умов договору.

Ухвалою суду від 02.12.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/995/19, вирішено її розгляд здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 09.01.2020.

09.01.2020 від відповідача надійшло клопотання (вх. №02.1-34/174/20), в якому останній зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

За результатами судового засідання, 09.01.2020, судом постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про оголошення перерви в його проведенні до 30.01.2020.

На визначену судом дату (30.01.2020) представники сторін не з`явилися, хоча про місце, дату та час його проведення останні повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою суду від 09.01.2020 (а.с.66).

Поряд з тим, 30.01.2020, на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що сторони належним чином повідомлений про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Таким чином, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

12.02.2019 між приватним акціонерним товариством "Вінницький олійножировий комбінат" (далі по тексту також - постачальник, позивач) та фізичною особою-підприємцем Прокопенком Михайлом Макаровичем (далі по тексту також - покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 334/19 (далі по тексту також - Договір).

Згідно предмету Договору постачальник зобов`язується передати партіями у власність покупцю відходи від очищення насіння, як вторинну сировину (далі по тексту також - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на визначених у Договорі умовах (п.1.1 Договору).

Поставка Товару проводиться Постачальником окремими партіями по заявкам покупця, на підставі усного повідомлення постачальника про наявність товару на складі та готовність його відвантаження. На кожну партію товару сторонами оформляється відповідна видаткова накладна із зазначенням фактичної кількості товару у такій відповідній партії (п.1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору оплата за товар проводиться з розрахунку: вартість 1 тони відходів від очистки насіння становить 450,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 75,00 грн.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що покупець здійснює 100% попередню плату кожної партії товару у формі безготівкового розрахунку відповідно до п.3.1 Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставлених рахунків.

Сторонами також узгоджено, що в разі несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від вартості несвоєчасно оплаченого Товару, за кожен день прострочення. У випадку прострочення платежу більш як на 10 календарних днів, покупець крім пені сплачує постачальнику одноразово штраф в розмірі 20% від суми простроченого платежу (п.6.3 Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар партіями в загальній кількості 131,140 тон на загальну суму 59013,00 грн з ПДВ що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №№ МК000000362 від 18.02.2019, МК000000375 від 19.02.2019, МК000000128 від 22.02.2019, МК000000428 від 27.02.2019, МК000000427 від 08.03.2019, МК000000566 від 14.03.2019, МК000000567 від 14.03.2019, МК000000615 від 21.03.2019, МК000000616 від 20.03.2019 та товарно-транспортними накладними №№ 362 від 18.02.2019, 375 від 19.02.2019, 128 від 23.02.2019, 428 від 27.02.2019, 427 від 09.03.2019, 566 від 15.03.2019, 567 від 18.03.2019, 615 від 21.03.2019, 616 від 25.03.2019.

В період з 14.02.2019 по 06.03.2019 відповідачем було здійснено часткову оплату за товар на загальну суму 27000,00 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №2 від 14.02.2019 в сумі 9000,00 грн з ПДВ, №3 від 22.02.2019 в сумі 9000,00 грн з ПДВ, №4 від 06.03.2019 в сумі 9000,00 грн з ПДВ.

Таким чином, відповідач не розрахувався за поставлений товар в повному обсязі, в зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість по його оплаті в сумі 32013,00 грн з ПДВ.

26.06.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією №32/422 про сплату заборгованості в сумі 32013,00 грн та штрафних санкцій в розмірі 9748,62 грн.

Поряд з тим, відповідач на вказану претензію не відреагував, заборгованість не сплатив, з огляду на що позивач, 13.08.2019, направив повторно на адресу відповідача претензію №32/528 від 07.08.2019 про сплату наявної заборгованості. Однак відповідач свої зобов`язання щодо сплати обумовлених платежів не виконав, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

На підставі встановлених обставин справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п.3 ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на викладене та враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем отриманого товару в повному обсязі суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості в розмірі 32013,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що відповідач визнає вказану обставину (а.с.62).

Судом також розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 6402,60 грн - штрафу.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно до ч.ч. 4, 6 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як зазначалось раніше, сторонами в пункті 6.2 Договору обумовлено міру відповідальності за порушення строків оплати вартості отриманого товару у строк більш як на 10 календарних днів, а саме штраф в розмірі 20% від суми простроченого платежу.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання, визначене Договором по оплаті вартості отриманого товару в обумовлений сторонами строк, останній вважається боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення штраф, розмір якого становить 20% від суми простроченого платежу (32013,00 грн), а саме 6402,60 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 129, 130 ГПК України, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Решта (50 відсотків судового збору) за правилами ч.1 ст.130 ГПК України підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Відповідно до положень ст.7 Закону України "Про судовий збір" №3674-VІ від 08.07.2011 питання про повернення судового збору буде розглянуто після звернення позивача з відповідним клопотанням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Прокопенка Михайла Макаровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь приватного акціонерного товариства "Вінницький олійножировий комбінат" (Немирівське шосе, буд.26, м.Вінниця, 21034, ) 32013,00 грн суму основного боргу, 6402,60 грн штрафу та 960,50 грн відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 04 лютого 2020 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (Немирівське шосе, буд.26, м.Вінниця, 21034);

3 - відповідачу АДРЕСА_1)