ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2020 року м.Дніпро Справа № 904/2846/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів Іванова О.Г., Березкіної О.В.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

розглянувши матеріали апеляційних скарг акціонерного товариства "Укртранснафта" та концерну "СоюзЕнерго" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019р. (суддя Новікова Р.Г., повне рішення складено 15.11.2019), у справі № 904/2846/19

за позовом Акціонерного товариства "Укртранснафта", м. Київ

до Концерну "СоюзЕнерго", м. Новомосковськ

про стягнення пені в розмірі 2 556 757грн.80коп. та штрафу в розмірі 626 892 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртранснафта" звернулось до Концерну "СоюзЕнерго" з позовними вимогами про стягнення пені у розмірі 2556757грн.80коп. та штрафу у розмірі 626892грн.00коп., які обгрунтовані порушенням останнім зобов`язань з своєчасної поставки товару за договором поставки №23-02/51-16 від 31.08.2016р.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 позовні вимоги задоволено частково. Зменшено розмір пені та штрафу на 50%. Стягнуто з Концерну "СоюзЕнерго"на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" суму пені в розмірі 1278378грн.90коп., суму штрафу в розмірі 313446грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 47754грн.75коп. , в решті позову відмовлено.

Вказане рішення обгрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, тому позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 2556757грн.80коп. за загальний період з 01.01.2017р. по 17.06.2018р. та штрафу в розмірі 626892грн. Заявлені обгрунтовано. Разом з тим, господарським судом частково задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу та зменшено розмір вказаних нарахувань на 50%, а саме - до 1278378грн.90коп. пені та до 313446грн. штрафу .

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- всі поставки, здійснені відповідачем у період з 01.01.2017р. по червень 2018 року є такими, що проведені виключно на позадоговірних умовах, оскільки договір поставки був підписаний сторонами та розпочав свою дію 31.08.2016р. Тендер проводився у період дії Закону України «Про здійснення державних закупівель» №1197, а виконання даного договору припадає на початок дії Закону України «Про публічні закупівлі» №922, що набрав чинності з 01.04.2016р. та відповідно до п.7 прикінцевих та перехідних положень цього Закону процедури закупівель товарів, робіт та послуг, розпочаті до введення в дію цього Закону завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього Закону. Відповідно до п.6 ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» №1197 дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початок наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі, укладеному у попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Жодних додаткових угод до договору поставки сторони не укладали, тому стягнення неустойки є безпідставним;

- згідно з специфікацією №1 сторонами було погоджено поставку 28 одиниць продукції, перед тим, як передати товар, сторони повинні були провести його випробування на якість та скласти відповідні акти, відповідно до п. 5.2 договору, на виконання цього пункту відповідач направляв на адресу позивача листи про готовність продукції до випробувань, до закінчення строку поставки частина продукції пройшла випробування та була поставлена позивачу, стосовно іншої частини продукції позивач надав згоду на проведення випробувань лише у липні 2017 року та у червні 2018 року, звернення відповідача про готовність поставити продукцію залишені позивачем без реагування, отже з боку позивача мало місце невиконання обов`язку щодо погодження місця та порядку проведення випробувань;

- обставини справи свідчать про факт розірвання договору поставки з боку позивача з 31.12.2016р., тому нарахування неустойки за прострочку поставки товару після розірвання договору не відбувається;

- незважаючи на достатню кількість аргументів відповідача, судом було прийнято рішення зменшити неустойку лише на 50 процентів від заявленої позивачем.

Просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач також звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені в сумі 1278378,90грн. та штрафу в сумі 313446,00грн.та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- позивачем виконано зобов`язання за договором поставки у повному обсязі та здійснено оплату в сумі 10395300,00грн. Разом з тим, відповідачем зобов`язання за договором в частині своєчасної поставки продукції виконано з порушенням встановленого договором строку, у зв`язку з чим позивачем, відповідно до умов п. 6.1 договору нараховані пеня в сумі 2556757,80грн. та штраф в сумі 626892,00грн.;

- з матеріалів справи та рішення господарського суду незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки;

- під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача, чим порушено баланс інтересів сторін.

Позивач та відповідач відзиви на апеляційні скарги не надали.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, вислухавши пояснення представників сторін в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Публічним акціонерним товариством "Укртранснафта" (покупцем) та Концерном "СоюзЕнерго" (постачальником) був укладений договір поставки №23-02/51-16 від 31.08.2016р., відповідно до п. 1.1 якого на умовах цього договору та за результатами проведеної процедури закупівлі постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погодженні сторонами строки крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів резервуарів, цистерн і подібних виробів (код 28.14.1 за ДК 016:2010) (Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої код 42130000-9 за ДК 021:2015 (запірна арматура в асортименті) (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки товару визначені у специфікації до договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками сторін, що є додатком №1 до договору, його невід`ємною частиною і не може розглядатись окремо від договору.

Згідно з специфікацією №1 загальна вартість товару складає 10395300грн., загальна кількість товару - 28 штук, строки поставки товару - на протязі 2016р.

Згідно з пунктами 3.2 - 3.3 договору загальна сума договору дорівнює 10395300грн. Сума договору не може бути змінена в сторону збільшення протягом строку дії договору крім випадків, визначених у статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Відповідно до пункту 4.2. договору розрахунок за товар проводиться покупцем протягом 10 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури.

Пунктами 5.1 - 5.3 договору встановлено, що умови поставки, місце та строки поставки, вантажоодержувач та його реквізити визначаються в додатку №1 до договору.

Постачальник починає відвантаження товару покупцю у строки, передбачені специфікацією (додаток №1 до договору), на підставі отриманої від покупця письмової заявки про готовність до виконання договору, в якій буде чітко визначено номенклатуру, кількість та дату поставки товару. До початку відвантаження сторони узгоджують місце та порядок проведення випробувань.

Товар за даним договором може поставлятись окремими узгодженими частинами/партіями або весь однією поставкою.

Пунктами 5.7 - 5.8 договору визначено, що отримання товару покупцем підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками акту приймання - передачі товару та видаткової накладної.

Датою поставки та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Відповідно до пункту 5.11 договору право власності та ризики на товар переходять від постачальника до покупця з моменту його поставки, після підписання сторонами акту приймання-передачі товару згідно з умовами договору. При цьому, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні про приймання товару не є документами, що свідчать про прийом товару.

Згідно з пунктом 6.1 договору при недотриманні постачальником строків поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, визначеної у заявці покупця, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. Якщо прострочення виконання зобов`язань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару.

Відповідно до пункту 9.3 договору сторони узгодили, що строк позовної давності до вимог покупця про стягнення неустойки (штрафу пені) складає три роки.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2016р. включно.

Відповідно до підпунктів 10.2.1 - 10.2.2 пункту 10.2. договору у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником зобов`язань за договором (будь-які дії, бездіяльність чи рішення постачальника, що дають підстави покупцю вважати його зобов`язання за цим договором невиконаним чи виконаним неналежним чином), покупець має право відмовитись від договору в односторонньому порядку шляхом направлення постачальнику повідомлення про таку відмову.

Сторони дійшли згоди, що одностороння відмова покупця від договору породжує правові наслідки, передбачені частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України, та прирівнюється до розірвання договору.

Пунктами 10.3 - 10.4 договору передбачено, що продовження строку договору можливе виключно на умовах, передбачених Законом України "Про здійснення державних закупівель" та інших положень законодавства України у галузі державних закупівель. При цьому, продовження строку договору за умов, передбачених цим пунктом, не призводять до збільшення ціни договору.

Дія договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% ціни договору, укладеному у попередньому році, якщо видатки замовника на цю мету затверджені в установленому порядку.

Пунктом 10.6 договору встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до додаткових угод №1 від 13.06.2018р. та №2 від 13.06.2018р. до договору сторони внесли зміни до преамбули договору та реквізитів покупця в розділі 12 договору.

Згідно з заявкою про готовність ПАТ "Укртранснафта" до виконання договору №23-00/1444/4246 від 19.09.2016р., позивач повідомляв відповідача про надання згоди на отримання товару в повному обсязі, визначеному у додатку №1 до договору №23-02/51-16 від 31.08.2016р., строк поставки - впродовж 2016р.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач до 31.12.2106р. на виконання умов договору поставив позивачу частину обумовленого товару на загальну суму 1439700грн. згідно з актами приймання - передачі товару №1 від 22.12.2016р., №2 від 26.12.2016р., №3 від 29.12.2016р.

Платіжними дорученнями № від 31.03.2017р. на суму 289800грн., № від 31.03.2017р. на суму 636000грн., № від 31.03.2017р. на суму 513900грн. поставлений товар був оплачений позивачем.

Решта товару на суму 8955600грн. була поставлена відповідачем протягом 2017-2018р. згідно з актами приймання - передачі товару №4 від 27.07.2017р. №5 від 14.08.2017р. №6 від 11.09.2017р. №7 від 12.09.2017р. №8 від 18.06.2018р.

Позивач сплатив вартість отриманого товару платіжними дорученнями № від 07.08.2017р. на суму 3655800грн., № від 28.08.2017р. на суму 2445000грн., № від 21.09.2017р. на суму 873000грн., № від 22.09.2017р. на суму 97800грн., № від 04.07.2018р. на суму 1884000грн.

У зв`язку з тим, що відповідачем товар був поставлений несвоєчасно, позивач нарахував на підставі пункту 6.1 договору пеню в сумі 2556757грн.80коп. за загальний період з 01.01.2017р. по 17.06.2018р. та штраф в сумі 626892грн.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 4 статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно зі ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В даному випадку матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної поставки товару.

Згідно з пунктом 6.1 договору при недотриманні постачальником строків поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, визначеної у заявці покупця, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. Якщо прострочення виконання зобов`язань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару.

Як свідчать матеріали справи, позивачем нараховано пеню на суму недопоставленої продукції в розмірі 8 955 600,00грн. за період з 01.01.2017р. по 26.07.2018р. загалом 207 днів в розмірі 1 853 809,20грн. та на суму недопоставленої продукції в розмірі 1 884 000,00грн. за період з 12.09.2017р. по 17.06.2018р. загалом 279 днів в розмірі 525 636,00грн.

Колегія суддів вважає таке нарахування помилковим, виходячи з наступного.

Так, п. 6.1 договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 ГК України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, тощо.

Отже, умову, передбачену у п. 6.1 договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій в постанові від 12.12.2019р. у справі №911/634/19.

Тому господарський суд дійшов помилкового висновку стосовно правильності розрахунків позивача.

Апеляційним судом здійснено перерахунок пені у відповідності до вимог ч.6 ст.232 ГК України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано у зв`язку з чим розмір пені становить: на суму недопоставленої продукції в розмірі 8 955 600,00грн. за 180 днів 1612008,00грн., на суму недопоставленої продукції в розмірі 1884000,00грн. за 180 днів 339120,00грн.

Нарахування пені за період з 27.07.2017 по 13.08.2017 в сумі 95396,40грн., за період з 14.08.2017 по 10.09.2017 в сумі 79934,40грн. та за один день 11.09.2017 в сумі 1981,80грн. здійснено позивачем правомірно.

Таким чином, загальний розмір пені за прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором становить 2128440,00грн.

Розрахунок штрафу в сумі 626892грн.00коп. є арифметично вірним.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідач звернувся з клопотанням про зменшення розміру пені та штрафу до 1 проценту від заявленої суми.

В обгрунтування заявленого клопотання відповідач послався на повне виконання зобов`язань з поставки продукції; відсутність збитків у позивача; максимальне вжиття заходів з боку відповідача, спрямованих на добросовісне виконання зобов`язань за договором; відсутність вини відповідача у поставці продукції поза межами строків, встановлених умовами договору; скрутне фінансове становище відповідача, викликане збільшенням цін на енергоносії, цін на сировину, підвищенням рівня мінімальної заробітної плати.

В силу приписів ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

В даному випадку, господарським судом обгрунтовано прийнято до уваги виконання відповідачем основного зобов`язання за договором, дії відповідача, спрямовані на запобігання порушення зобов`язання, відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання договірного зобов`язання та враховуючи інтереси обох сторін, тому колегія суддів вважає правильним висновок господарського суду суд про зменшення розміру заявлених сум пені та штрафу на 50 процентів.

Оскільки при розгляді клопотання судом першої інстанції помилково взято до уваги пеню, нараховану за весь строк прострочення сплати заборгованості, а не пеню в межах строку передбаченого ст. 232 ГК України, колегією суддів здійснено перерахунок пені, яка підлягає стягненню з відповідача.

Отже, стягненню підлягає пеня в сумі 1064220,30грн. та штраф в сумі 313446грн.

Таким чином, рішення господарського суду слід змінити в частини стягнення з відповідача пені в сумі 1278378грн.90коп., стягнувши з відповідача на користь позивача пеню в сумі 1064220,30грн.

В іншій частині рішення господарського суду слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що поставки, здійснені відповідачем у період з 01.01.2017 по червень 2018 року є такими, що проведені виключно на позадоговірних умовах колегією суддів визнані недоведеними, оскільки поставка товару на суму 8955600грн. згідно з актами приймання - передачі товару №4 від 27.07.2017р. №5 від 14.08.2017р. №6 від 11.09.2017р. №7 від 12.09.2017р. №8 від 18.06.2018р. здійснювалася відповідачем на виконання умов Договіру 23-02/51-16 від 31.08.2016р.

Необгрунтовані доводи скаржника стосовно того, що обставини справи свідчать про факт розірвання договору поставки з боку позивача з 31.12.2016р., тому нарахування неустойки за прострочку поставки товару після розірвання договору не відбувається, оскільки доказів розірвання договору з боку позивача відповідачем не надано. Більш того, позивачем здійснювалися приймання продукції після 31.12.2016р. та оплата цієї продукції.

Не приймаються до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги позивача про безпідставність зменшення розміру штрафу та пені на 50 процентів.

Так, звертаючись з клопотанням про зменшення неустойки до 1 проценту відповідач послався на повне виконання відповідачем свого зобов`язання по поставці продукції; відсутність збитків у позивача, максимальне вжиття відповідачем заходів, які були направлені на добросовісне виконання зобов`язань по договору, відсутність вини відповідача у поставці продукції поза межами строків, встановлених умовами договору, скрутне фінансове становище відповідача, яке викликано збільшенням цін на енергоносії, цін на сировину, підвищенням рівня мінімальної заробітної плати, в результаті за бухгалтерськими даними з початку 2019 року відповідач несе збитки у сумі 5 486 000,00 грн.

При цьому відповідач посилається на необхідність проведення випробувань продукції, графік проведення яких було затверджено позивачем лише у липні 2017 року та надає докази скрутного матеріального становища, які містяться в Звіті про фінансові результати за 1 піврічча 2019 року та Балансі (звіті про фінансовий стан) на 31.06.2019.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги АТ «Укртранснафта» щодо відсутності доказів на підтвердження важкого фінансового стану відповідача та визнання господарським судом встановленими недоведених обставин, які мають значення для справи.

Разом з тим, доказів понесення збитків у зв`язку з несвоєчасною поставкою продукції відповідачем позивачем не надано.

Таким чином, господарський суд правомірно, на підставі наданих відповідачем доказів зменшив розмір пені та штрафу на 50 процентів.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладених в апеляційних скаргах, сторони не надали.

Витрати за подання апеляційних скарг покладаються на позивача та відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 275, 277,

281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укртранснафта" та концерну "СоюзЕнерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019р. у справі № 904/2846/19 змінити в частині стягнення пені, стягнувши з Концерну "СоюзЕнерго"на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" 1 064 220,30грн. пені.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11.02.2020р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов