ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
УХВАЛА

29 січня 2020 року Справа № 912/2185/16

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Тимошевської В.В., розглянувши матеріали у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал" , 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 1,

в частині розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" від 12.07.2016 № 12/07/16 з грошовими вимогами до боржника

Представники:

від кредитора ( ТОВ "Фінансгарант") - Опольський С.В., свідоцтво адвоката №321/290, договір № б/н від 15.04.19;

від кредитора ( ПАТ "Піреус Банк МКБ") - Різунов Р.С., довіреність № 1646/юр від 14.01.19, в режимі відеоконференції;

від кредитора (АТ "Сбербанк") - Кошлій Р.В., довіреність № б/н від 02.09.19, в режимі відеоконференції;

від розпорядника майна, арбітражного керуючого Гусара І.О. - участі не брали;

від боржника - участі не брали;

від інших кредиторів - участі не брали.

Ухвалою від 29.06.2016 господарський суд порушив провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче обєднання "Етал" (далі - ПрАТ "НВО "Етал", боржник). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника - ПрАТ "НВО "Етал". Введено процедуру розпорядження майном боржника ПрАТ "НВО "Етал" на строк 115 календарних днів. Призначено розпорядником майна боржника ПрАТ "НВО "Етал" арбітражного керуючого Гусара І.О. Ухвалено - з метою виявлення усіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, здійснити офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство ПрАТ "НВО "Етал" на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

30.06.2016 (номер публікації: 33007, дата публікації на сайті ВГСУ: 30.06.2016 18:38) на веб-сайті Вищого господарського суду України офіційно оприлюднене оголошення про порушення справи про банкрутство ПрАТ "НВО "Етал". Граничним строком на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника визначено: протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

До господарського суду 15.07.2016 надійшла заява № 12/07/16 від 12.07.2016 кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" (далі - ТОВ "Фінансгарант") з грошовими вимогами до боржника в сумі 592 332 315, 19 грн., з яких основний борг - 363 061 408, 39 грн. та неустойка (пеня) - 229 270 906, 80 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд зобов`язаний прийняти заяву кредитора, подану з дотриманням вимог цього Закону та Господарського процесуального кодексу України, про що виноситься ухвала, в якій зазначається дата розгляду заяви.

Ухвалою від 18.07.2016 господарський суд прийняв заяву кредитора ТОВ "Фінансгарант" з грошовими вимогами до боржника в сумі 592 332 315, 19 грн. Розгляд заяви кредитора призначено в судовому засіданні.

Згідно ухвали господарського суду від 29.05.2017 визнано грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант" до боржника ПрАТ "НВО "Етал" в сумі 592 332 315, 19 грн та включено їх до реєстру вимог кредиторів - 363 061 408,39 грн до 4 черги та 229 270 906,80 грн до 6 черги задоволення.

За результатами апеляційного перегляду ухвала господарського суду від 29.05.2017 згідно постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 залишена без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.04.2018 ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.05.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 у справі № 912/2185/16 скасовано, справу в частині кредиторських вимог ТОВ "Фінансгарант" направлено на новий розгляд до Господарського суду Кіровоградської області.

Відповідно до п. 28 постанови Верховного суду від 04.04.2018 зазначено, що беручи до уваги ту обставину, що в межах справи про банкрутство № 912/2185/16 триває розгляд позову про визнання недійсним договору поруки № 431-11 від 11.03.2014 укладеного АТ "НВО "Етал" та АТ "Банк "Національні Інвестиції" про встановлення солідарного обов`язку за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011, а також враховуючи те, що заборгованість за вказаним договором є однією із складових заявлених грошових вимог ТОВ "Фінансгарант", колегія суддів вважає передчасним розгляд судами попередніх інстанцій заявлених грошових вимог ТОВ "Фінансгарант" до Боржника в сумі 592 332 315, 19 грн, внаслідок чого оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа № 912/2185/16 в скасованій частині підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

24.05.2018 матеріали справи в частині розгляду грошових вимог ТОВ "Фінансгарант" повернуто до Господарського суду Кіровоградської області та згідно ухвали господарського суду від 30.05.2018 (суддя Колодій С.Б.) заяву ТОВ "Фінансгарант" прийнято на новий розгляд і призначено розгляд в засідання суду.

Відповідно до ухвали господарського суду від 27.07.2018 справа № 912/2185/16 про банкрутство ПрАТ "НВО "Етал" в частині розгляду заяви ТОВ "Фінансгарант" від 12.07.2016 № 12/07/16 з грошовими вимогами до боржника в розмірі 592 332 325,19 грн прийнята до провадження суддею Тимошевською В.В. та призначена до розгляду в засіданні суду.

Згідно ухвали від 27.08.2018 провадження по розгляду заяви ТОВ "Фінансгарант" зупинено до вирішення та набрання законної сили рішенням за позовом Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" (далі - ПАТ "Піреус Банк МКБ") до ПрАТ "НВО "Етал", ТОВ "Фінансгарант" та Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" (далі - ПАТ "Банк "Національні інвестиції") про визнання недійсним договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 у межах справи про банкрутство № 912/2185/16.

Ухвалою від 02.10.2019, з підстав усунення обставин, які зумовили зупинення провадження, а саме - набрання законної сили ухвали господарського суду кіровоградської області від 16.11.2018 про відмову у задоволенні позову ПАТ "Піреус Банк МКБ" про визнання недійсним договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011, провадження з розгляду заяви ТОВ "Фінансгарант" про визнання конкурсним кредитором поновлено та призначено до розгляду в засідання суду на 29.10.2019, від заявника витребувано додаткові докази, учасникам справи запропоновано подати додаткові письмові пояснення щодо заяви.

28.10.2019 від ТОВ "Фінансгарант" надійшли витребувані судом докази та подано клопотання про витребування доказів.

В засіданні суду 29.10.2019 постановлено ухвалу про відкладення розгляду заяви ТОВ "Фінансгарант" на 29.11.2019, від заявника та інших учасників витребувано докази.

21.11.2019 від ТОВ "Фінансгарант" надійшли письмові пояснення з новим розрахунком грошових вимог, відповідно до якого підтримано загальну суму грошових вимог в розмірі 570 703 660,50 грн, в тому числі вимоги четвертої черги - 363 061 408,39 грн, вимоги шостої черги 207 732 252,11 грн.

В засіданні суду 29.11.2019 розгляд заяви ТОВ "Фінасгарант" з грошовими вимогами до боржника відкладено на 26.12.2019, від заявника витребувано докази.

В засіданні суду 26.12.2019 відкладено розгляд справи на 29.01.2020.

29.01.2020 суд продовжив засідання суду з розгляду заяви ТОВ "Фінасгарант" від 12.07.2016.

В судових засіданнях з розгляду заяви ТОВ "Фінансгарнат" від 12.07.2016 № 12/07/16 з грошовими вимогами до боржника ПрАТ "НВО "Етал", представником ТОВ "Фінансгарант" подану заяву підтримано, з урахуванням всіх поданих пояснень і доказів та в остаточному розмірі грошових вимог згідно розрахунку від 18.11.2019 в загальному розмірі 570 793 660,50 грн, в тому числі вимоги четвертої черги - 363 061 408,39 грн, вимоги шостої черги - 207 732 252,11 грн.

Представниками кредиторів ПАТ "Піреус Банк МКБ" та Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (далі - ПАТ "Сбербанк) заперечено проти задоволення заяви ТОВ "Фінансгарант" про визнання конкурсним кредитором.

В обґрунтування грошових вимог ТОВ "Фінансгарант" зазначено про наявність права вимоги до боржника ПрАТ "Етал", яке було отримано ТОВ "Фінансгарант", як новим кредитором, за договорами про відступлення права вимоги, укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фактор Комфорт" (далі - ТОВ "Фактор Комфорт"). Щодо підстав виникнення зобов`язання у ПрАТ "НВО "Етал" вказано про укладення останнім з ПАТ "Банк Національні інвестиції" договорів про встановлення солідарного обов`язку, за якими ПрАТ "НВО "Етал" прийнято солідарний обов`язок по всім зобов`язанням боржників - позичальників за кредитними договорами № 499-07 від 13.07.2007, № 431-111 від 21.12.2011, № 169-12 від 30.05.2012.

Згідно заяви та остаточного розрахунку ТОВ "Фінансгарант", який наведено згідно пояснень від 19.11.2019, загальна сума боргу становить:

за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 - 80 817 488,42 грн, з яких: 43 151 846,19 грн сума кредиту, 9 673 794,96 грн відсотки за період з 01.01.2015 до 29.06.2016, 2 031 690,67 грн 3% річних та 25 960 156,60 грн пені;

за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 - 240 835 578,09 грн, з яких: 124 260 465,00 грн сума кредиту, 20 396 352,59 грн відсотки за період з 01.12.2014 до 29.06.2016, 6 207 768,60 грн 3% річних та 89 970 991,90 грн пені;

за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 - 249 140 593,99 грн, з яких: 124 011 944,07 грн сума кредиту, 26 996 365,82 грн відсотки за період з 01.12.2014 до 29.06.2016, 6 331 180,49 грн 3% річних та 91 801 103,61 грн пені;

а всього - 570 793 660,50 грн.

Вказані кредиторські вимоги заперечено кредиторами у справі ПАТ "Банк "Національні інвестиції", ПАТ "Піреус Банк МКБ" та ПАТ "Сберабанк" з підстав наступного.

Згідно заперечень ПАТ "Банк "Національні інвестиції" зазначено, що договори про відступлення права вимоги, за якими ТОВ "Фактор-Комфорт" набуто право вимоги від ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до боржників за кредитними договорами, яке в подальшому передано до ТОВ "Фінансгарант", є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 та ч. 3 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ "Банк "Національні інвестиції" Волощука Ігора Григоровича № 38 від 25.09.2015 договори відступлення визнано нікчемними на підставі п. 1, 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Вказано, що ПрАТ "Етал" не є позичальником за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007, однак має солідарний обов`язок з позичальником, що підтверджується рішенням господарського суду у справі № 912/1948/15. Інших договорів про встановлення солідарного обов`язку між банком та ПрАТ "НВО "Етал" не укладалось, що зумовило розмір кредиторських вимог банку до боржника в сумі 41 163 865,74 грн. У договорі про відступлення права вимоги ТОВ "Фактор-Комфорт" відсутні умови щодо відступлення прав вимоги за договором солідарного обов`язку. Договір про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 не передбачає перехід прав вимоги за договором про встановлення солідарного обов`язку.

ПАТ "Піреус Банк МКБ", заперечуючи проти кредиторських вимог ТОВ "Фінансгарант", вказав про фіктивність договорів про встановлення солідарного обов`язку. Вважає, що відсутність належного обліку договорів у ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та у ПрАТ "НВО "Етал" свідчить про те, що договори про встановлення солідарного обв`язку фактично не укладались, а були підроблені з метою вирішального впливу в процедурі банкрутства ПрАТ "НВО "Етал". Вважає недійсною додаткову угоду № 11 до кредитного договору № 499-07 від 13.07.2002 з огляду на невідповідність підпису позичальника ОСОБА_1 , у зв`язку з перетином у 2014-2015 роках кордону, що встановлено рішенням господарського суду у справі № 912/1948/15. Вказано, що прийняття Господарським судом м. Києва 14.09.2015 у справі № 910/17805/15 рішення про стягнення з ТОВ "Свісс Партнерз" заборгованості на користь ПАТ "Банк "Національні інвестиції" свідчить про відсутність договору про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2010. На думку ПАТ "Піреус Банк МКБ" відсутність повної оплати за відступлення права вимоги виключає перехід права вимоги до нового кредитора, за змістом договорів про відступлення права вимоги відступалось лише основне зобов`язання за кредитними договорами, тоді як право вимоги за договорами солідарного обов`язку відступлено не було. Звернуто увагу на довідку ПАТ "Банк "Національні інвестиції" № 2435/08 від 18.09.2016 про відсутність факту укладання договорів про встановлення солідарного обов`язку за кредитними договорами № 431-11 від 21.12.2010 та № 169-12. Банк зазначає, що для нарахування зобов`язань у валюті, відмінній від національної одиниці України, необхідна генеральна ліценція на здійснення валютних операцій, яка відсутня у ТОВ "Фактор-Комфорт" та у ТОВ "Фінансгарант", а отже правові підстави для нарахування процентів в іноземній валюті у ТОВ "Фінансгарант" відсутні. ПАТ "Піреус Банк МКБ" вказує, що з огляду на правову позицію Великої палати Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 правові підстави нарахування відсотків за кредитними договорами після спливу строку дії кредитного договору відсутні. Повідомлено, що відповідно до пунктів 43, 44 постанови Верховного Суду від 04.10.2018 у справі № 923/701/16 у справі про банкрутство АТ "Завод крупних електричних машин" (Завод) відсутність дослідження договорів, за якими виникло зобов`язання, за належне виконання якого поручився боржник за умови відсутності рішення юрисдикційного органу про те, що завод є боржником за договорами поруки, свідчить про передчасність висновку судів про часткове визнання кредиторських вимог.

ПАТ "Сбербанк" в своїх запереченнях зазначено, що договори про відступлення прав вимоги укладено між ТОВ "Фактор-Комфорт" і ТОВ "Фінансгарант" без реальних наслідків оплати відступлення вимоги та в даних договорах не передбачена заміна кредитора у договорах про встановлення солідарного обов`язку. Банк наполягає на тому, що договори, на підставі яких виникли зобов`язання, що забезпечувались оспорюваним договором про встановлення солідарного обов`язку, є фіктивним. ПАТ "Сбербанк" за змістом заперечень фактично підтримано обставини заперечень, які наведено ПАТ "Піреус Банк МКБ", а саме щодо: відсутності належного обліку договорів у ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та у ПрАТ "НВО "Етал" свідчить про те, що договори про встановлення солідарного обв`язку фактично не укладались, а були підроблені з метою вирішального впливу в процедурі банкрутства ПрАТ "НВО "Етал"; неможливості гр. ОСОБА_1 підписати додаткову угоду № 11 до кредитного договору № 499-07, у зв`язку з фактичним перетином кордону України; відсутності факту укладання договору солідарного обов`язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012, про що свідчить прийняття судом у справі № 910/17805/15 рішення на користь ПАТ "Банк "Національні інвестиції"; відсутності у ТОВ "Фінансгарант" права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами в іноземній валюті у зв`язку з відсутністю ліцензії на здійснення валютних операцій.

Окрім того, ПАТ "Сбербанк" вказує на те, що проценти за користування кредитом нараховувались після смерті ОСОБА_1 , хоча договори про встановлення солідарного обов`язку є забезпечувальними зобов`язаннями, що є похідним від основного зобов`язання; боржник не мав законної можливості виконувати грошові зобов`язання перед кредитором в іноземній валюті, оскільки ані кредитор ТОВ "Фінансгарант", ані боржник не мали дозволів на проведення платежів в іноземній валюті; неустойка нарахована в тому числі на проценти за користування кредитними коштами, помилково нарахованими після закінчення строків дії кредитних договорів. ПАТ "Сбербанк" просить врахувати суд, що ні у боржника, ні в ТОВ "Фінансгарант" не було можливості ані сплачувати, ані приймати кошти в іноземній валюті. Вказано про недотримання ТОВ "Фінансгарант" положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України при нарахуванні пені, з підстав чогоданий кредитор просить застосувати наслідки спливу позовної давності. ПАТ "Сбербанк" вважає, що договір № 499-0701 від 25.12.2015 про відступлення прав вимоги є нікчемним у зв`язку з недотриманням законодавчо встановленої форми його укладення, а саме в частині передачі права вимоги за нотаріально посвідченим договором іпотеки.

Розпорядником майна арбітражним керуючим Гусар І.О. подано до суду повідомлення від 15.06.2018 про відхилення кредиторських вимог ТОВ "Фінансгарант" з тих підстав, що договори про встановлення солідарного обов`язку є фіктивними та укладені з метою створення штучної кредиторської заборгованості у великому розмірі з метою отримання більшості голосів на зборах кредиторів у справі про банкрутство. Розпорядник майна не погоджується із нарахуванням ТОВ "Фінангарант" заборгованості за кредитними договорами через відсутність ліцензії на здіснення валютних операцій у факторингових компаніях. Також вважає, що ОСОБА_1 не міг бути підписантом додаткової угоди № 11 у м. Києві, оскільки фізично не знаходився на території України.

22.06.2018 до суду надійшло повідомлення від 21.08.2018 № 13/03/078 за підписом Голови правління ПрАТ "НВО "Етал", згідно якого визнано грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант" повністю (том ІІ а.с. 46).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" надано до суду письмову позицію від 17.07.2018, в яких повідомлено, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.09.2017 у справі № 922/839/17 про банкрутство ТОВ "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" були визнані та включені до реєстру кредиторів грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант" на підставі таких же договорів про встановлення солідарного обов`язку за кредитними договорами, укладеними між ТОВ "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції". З підстав викладеного, ТОВ "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" вважає, що за умови відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011, грошові вимоги ТОВ "Фіансгарант" мають бути включені до реєстру кредиторів повністю.

Матеріалами справи встановлено, що грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант" ґрунтуються на наступних обставинах та доказах.

Між Акціонерним Банком "Національні інвестиції" (Банк) та фізичною особою ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір № 499-07 від 13.07.2007 (Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору (п. 2.1) Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 2000000,00 доларів США (два мільйони доларів США 00 центів) на строк з 13.07.2007 по 12.07.2010 включно, на умовах, встановлених Кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки.

До вказаного Кредитного договору укладено наступні додаткові угоди: Додаткова угода від 26.09.2007 № 1, Додаткова угода від 05.01.2009 № 2, Додаткова угода від 09.07.2009 № 3, Додаткова угода від 29.09.209 № 3/1, Додаткова угода від 23.11.2009 № 4, Додаткова угода від 12.07.2010 № 5, Додаткова угода від 13.01.2011 № 6, Додаткова угода від 04.03.2011 № 7, Додаткова угода від 25.01.2012 № 8, Додаткова угода від 26.12.2012 № 9, Додаткова угода від 24.12.2013 № 10, Додаткова угода від 22.12.2014 № 11.

У редакції Додаткової угоди від 22.12.2014 № 11 сторонами договору погоджено викласти Кредитний договір у новій редакції, згідно якої Банк надав Позичальнику невідновлювальну кредитку лінію на строк з 13.07.2007 по 17.12.2015 з лімітом кредитування у сумі 1736354,76 доларів США (один мільйон сімсот тридцять шість тисяч триста п`ятдесят чотири долари США 76 центів).

22.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Науково-виробничим об`єднанням "ЕТАЛ" (Співпозичальник) та Акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" (Кредитор) укладено Договір від 22.12.2014 про встановлення солідарного обов`язку за Кредитним договором від 13.07.2007 № 499-07.

За умовами вказаного договору солідарного обов`язку Співпозичальник прийняв на себе солідарний обов`язок по всім зобов`язанням Позичальника за Кредитним договором №499-07 від 13.07.2007, укладеним між Кредитором та ОСОБА_1 в редакції, викладеній у Додатковій угоді № 11 від 22.12.2014, за умовами якого Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору кредит, наданий у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 1736354,76 доларів США з процентною ставкою 15% річних, зі строком повернення кредиту до 17 грудня 2015 року включно.

Згідно рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.07.2015 у справі №912/1948/15 стягнуто з ПрАТ "НВО "ЕТАЛ" на користь Акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" 41 088 037,05 грн заборгованості, з яких: 39 141 059,27 грн заборгованості по сплаті кредиту, 1 825 596,56 грн заборгованості по сплаті відсотків, 114 997,95 грн пені, 6383,27 грн 3% річних, а також 73072,69 грн судового збору.

Вказане рішення залишено без змін за результатами апеляційного і касаційного перегляду та набрало законної сили 07.09.2015.

17.09.2015 між ПАТ "Банк Національні інвестиції" (Первісний кредитор) та ТОВ "Фактор-Комфорт" (Новий кредитор) укладено договір № 499-07 від 17.09.2015 про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор відступив в повному обсязі, а Новий кредитор набув право вимоги до Боржника, яким є ОСОБА_1 за Кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007.

Згідно вказаного договору право вимоги означає всі права Первісного кредитора за Основним договором (Кредитний договір № 499-07 від 13.07.2007) по виконанню Боржником зобов`язання, включаючи основу суму кредиту 1 736 346,56 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 17.09.2015 в сумі 187 336,97 доларів США, будь-які інші суми, що належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання вказаного договору.

25.12.2015 між ТОВ "Фінансгарант" та ТОВ "Фактор-Комфорт" укладено договір відступлення права вимоги № 499-07-1, відповідно до якого ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило на користь ТОВ "Фінансгарант" права вимоги за Кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007, укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_1 (Боржник), в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно вказаного договору зобов`язання означає зобов`язання Боржника за Основним договором сплатити суму кредиту 1 736 346,56 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 25.12.2015 в сумі 258 961,27 доларів США, будь-які інші суми, що належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання вказаного договору.

21.12.2011 між Акціонерним Банком "Національні інвестиції" (Банк) та ТОВ "Контакт-Центр Україна" (Позичальник) укладено кредитний договір № 431-11 (Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору (розділ 1) Банк зобов`язався відкрити Позичальнику кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає Позичальнику кредит на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержувати кошти та повернути у строки, визначені у графіку ліміту заборгованості за кредитною лінією, зі сплатою процентів. Строк кредитної лінії з 21.12.2011 по 19.12.2012 включно, сума ліміту заборгованості за кредитною лінією протягом періоду та на кінець періоду становить 8 000 000,00 доларів США.

До вказаного Кредитного договору укладено наступні додаткові угоди про зміну і доповнення Кредитного договору: Додаткова угода від 05.01.2012 № 1, Додаткова угода від 01.06.2012 № 2, Додаткова угода від 19.12.2012 № 3, Додаткова угода від 19.06.2013 № 4, Додаткова угода від 10.12.2013 № 5, Додаткова угода від 11.03.2014 № 6, Додаткова угода від 27.03.2014 № 7, Додаткова угода від 29.07.2014 № 8, Додаткова угода від 01.09.2014 № 9, Додаткова угода від 28.11.2014 № 10.

Додатковою угодою від 11.03.2014 № 6 змінено строк дії кредитної лінії та встановлено його з 21.12.2011 по 22.12.2014 включно та змінено графік ліміту заборгованості за кредитною лінією, зокрема по 22.12.2014 - 5 000 000,00 доларів США.

11.03.2014 між Публічним акціонерним товариством "Науково-виробничим об`єднанням "ЕТАЛ" (Співпозичальник) та Акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" (Кредитор) укладено Договір про встановлення солідарного обов`язку за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011.

За умовами вказаного договору солідарного обов`язку Співпозичальник прийняв на себе солідарний обов`язок по всім зобов`язанням Позичальника за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011, укладеним між Кредитором та ТОВ "Контакт-Центр Україна", з урахуванням додаткових угод до нього, за умовами якого Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору кредит, наданий у вигляді кредитної лінії, що відновлюється з лімітом заборгованості 5 000 000,00 доларів США з процентною ставкою 12,1% річних, зі строком повернення до 22.12.2014 року включно.

17.09.2015 між ПАТ "Банк Національні інвестиції" (Первісний кредитор) та ТОВ "Фактор-Комфорт" (Новий кредитор) укладено договір № 431-11 про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор відступив в повному обсязі, а Новий кредитор набув право вимоги до Боржника, яким є ТОВ "Контакт-Центр Україна" за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011.

Згідно вказаного договору право вимоги означає всі права Первісного кредитора за Основним договором (Кредитний договір № 431-11 від 21.12.2011) по виконанню Боржником зобов`язання, включаючи основу суму кредиту 5 000 000,00 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 17.09.2015 в сумі 487 361,09 доларів США, будь-які інші суми, що належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання вказаного договору.

25.12.2015 між ТОВ "Фінансгарант" та ТОВ "Фактор-Комфорт" укладено договір відступлення права вимоги № 431-11-1, відповідно до якого ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило на користь ТОВ "Фінансгарант" права вимоги за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011.

Згідно вказаного договору зобов`язання означає зобов`язання Боржника за Основним договором сплатити суму кредиту 5 000 000,00 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 25.12.2015 в сумі 653 736,09 доларів США, будь-які інші суми, що належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання вказаного договору.

30.05.2012 між Акціонерним Банком "Національні інвестиції" (Банк) та ТОВ "Свісс Партнерз" укладено кредитний договір № 169-12 (Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору (розділ 1) Банк зобов`язався відкрити Позичальнику кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає Позичальнику кредит на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержувати кошти та повернути у строки, визначені у графіку ліміту заборгованості за кредитною лінією, зі сплатою процентів. Строк кредитної лінії з 30.05.2012 по 28.11.2012 включно, сума ліміту заборгованості за кредитною лінією протягом періоду та на кінець періоду становить 5 000 000,00 доларів США.

До вказаного Кредитного договору укладено наступні додаткові угоди про внесення змін і доповнення Кредитного договору: Додаткова угода від 28.11.2012 № 1, Додаткова угода від 28.05.2013 № 2, Додаткова угода від 11.12.2013 № 3, Додаткова угода від 11.03.2014 № 4, Додаткова угода від 27.03.2014 № 5, Додаткова угода від 01.09.2014 № 6.

Додатковою угодою від 11.03.2014 № 4 змінено строк дії кредитної лінії та встановлено його з 30.05.2012 по 22.12.2014 включно та змінено графік ліміту заборгованості за кредитною лінією, зокрема по 22.12.2014 - 4 990 000,00 доларів США.

11.03.2014 між Публічним акціонерним товариством "Науково-виробничим об`єднанням "ЕТАЛ" (Співпозичальник) та Акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" (Кредитор) укладено Договір про встановлення солідарного обов`язку за Кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012.

За умовами вказаного договору солідарного обов`язку Співпозичальник прийняв на себе солідарний обов`язок по всім зобов`язанням Позичальника за Кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012, укладеним між Кредитором та ТОВ "Свісс Партнерз", з урахуванням додаткових угод до нього, за умовами якого Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору кредит, наданий у вигляді кредитної лінії, що відновлюється з лімітом заборгованості 4 990 000,00 доларів США з процентною ставкою 15,1% річних, зі строком повернення до 22.12.2014 року включно.

17.09.2015 між ПАТ "Банк Національні інвестиції" (Первісний кредитор) та ТОВ "Фактор-Комфорт" (Новий кредитор) укладено договір № 169-12 про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор відступив в повному обсязі, а Новий кредитор набув право вимоги до Боржника, яким є ТОВ "Свісс Партнерз" за Кредитним договором №169-12 від 30.05.2012

Згідно вказаного договору право вимоги означає всі права Первісного кредитора за Основним договором (Кредитний договір № 431-11 від 21.12.2011) по виконанню Боржником зобов`язання, включаючи основу суму кредиту 4 990 000,00 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 17.09.2015 в сумі 487 361,09606 978,12 доларів США, будь-які інші суми, що належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання вказаного договору.

25.12.2015 між ТОВ "Фінансгарант" та ТОВ "Фактор-Комфорт" укладено договір відступлення права вимоги № 169-12-1, відповідно до якого ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило на користь ТОВ "Фінансгарант" права вимоги за Кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012.

Згідно вказаного договору зобов`язання означає зобов`язання Боржника за Основним договором сплатити суму кредиту 4 990 000,00 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 25.12.2015 в сумі 6814 187,87 доларів США, будь-які інші суми, що належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання вказаного договору.

При розгляді заяви суд застосовує наступні норми законодавства.

Виходячи з положень ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язання, в силу якого одна сторона (у тому числі боржник) зобов`язана вчинити певну дію на користь іншої сторони, а інша сторона (у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно загальних умов виконання, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями частини 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до частини 1 ст. 513 та ст. 514 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведених норм та наданих до заяви ТОВ "Фінансгарант" доказів слідує, що за кредитними договорами відбулась заміна кредитора на ТОВ "Фінансгарант" та виник солідарний обов`язок боржників, серед яких ПрАТ "НВО "Етал".

В силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з нормами частин 2, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, договір може бути недійсним в силу норм закону (нікчемний) або має бути визнаний судом недійсним (оспорюваний). За відсутності положень щодо нікчемності договору і рішення суду про його недійсність слід виходити з поняття презумпції правомірності правочину.

За правилами частин 1, 2 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, для кваліфікації договору, як фіктивного, має бути рішення суду про визнання договору недійсним з підстав його фіктивності.

З огляду на відсутність рішення суду про визнання недійсними з підстав фіктивності договорів про встановлення солідарного обов`язку та договорів про відступлення права вимоги, на яких ґрунтуються кредиторські вимоги ТОВ "Фінансгарант", суд відхиляє твердження ПАТ "Піреус Банк МКБ", ПАТ "Сбербанк" і розпорядника майна арбітражного керуючого Гусар І.О. щодо фіктивності договорів та зазначених обставин, що договори укладено без наміру створення правових наслідків.

Також враховано, що за результатами розгляду позовної заяви ПАТ "Піреус Банк МКБ" про визнання недійсним договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 з підстав його фіктивності в межах справи про банкрутство ПрАТ "НВО Етал" ухвалою Господарського суду Кіровоградської області (суддя Вавренюк Л.С.) від 16.11.2018 відмовлено у задоволенні позову.

Вказана ухвала за результатами апеляційного та касаційного перегляду залишена без змін та є такою, що набрала законної сили.

Твердження зазначених кредиторів та розпорядника майна арбітражного керуючого Гусар І.О. про недійсність додаткової угоди № 11 до кредитного договору № 499-07 від 13.07.2002 у зв`язку з невідповідністю підпису позичальника ОСОБА_1, так як останній не знаходився на території України в день укладення такої угоди, не є підтвердженим, так як зроблено без урахування можливості підписання договору шляхом обміну документами, у тому числі через засоби поштового зв`язку.

Також суд відхиляє доводи ПАТ "Сбербанк" про нікчемність договору про відступлення права вимоги № 499-07-01 від 25.12.2015, які обґрунтовано недотриманням форми договору в частині передачі права вимоги за іпотекою, оскільки вказаний договір про відступлення права вимоги за своїм змістом не передбачає відступлення прав за договором іпотеки. Положення, про які зазначає банк, наводились в пунктах 2.4. договору про відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015, укладеного між ПАТ "Банк Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор-Комфорт". Однак, вказане не виключало можливості укладення між зазначеними сторонами окремого правочину про відступлення прав за іпотечним договором та його нотаріального посвідчення. ПАТ "Сбербанк" не повідомляє суд про відсутність окремого правочину про відступлення прав за іпотечним договором. Також до суду не надано доказів фактичного укладення іпотечного договору та державної реєстрації іпотеки.

Щодо доводів ПАТ "Банк "Національні інвестиції" про те, що договори про відступлення права вимоги, за якими ТОВ "Фактор-Комфорт" набуто право вимоги від ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до боржників за кредитними договорами, яке в подальшому передано до ТОВ "Фінансгарант", є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 та ч. 3 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд зазначає наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2016 за адміністративним позовом ТОВ "Фактор-Комфорт" визнано протиправним та скасовано пп. 1.1 п. 1 Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві "Банк "Національні інвестиції" Волощука Ігоря Григоровича "Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)" від 25 вересня 2015 року № 38 та п. 2 зазначеного Наказу в частині, що стосується правочинів (договорів), укладених між ТОВ "Фактор-Комфорт" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції", за переліком, серед яких договори 431-11, 169-12, 499-07.

Вказана постанова суду на час розгляду заяви про визнання конкурсним кредитором набрала законної сили та відомості про її скасування в касаційному порядку відсутні.

За правилами частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Інші заперечення стосовно дійсності договорів, на підставі яких ТОВ "Фінансгарант" обґрунтовує свої кредиторські вимоги, спростовуються наведеними вище положеннями законодавства щодо презумпції правомірності правочинів та умов їх недійсності.

Стосовно зауважень ПАТ "Банк "Національні інвестиції" про те, що договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 499-07 не передбачає перехід прав вимоги за договором про встановлення солідарного обов`язку, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Умови договорів про встановлення солідарного обов`язку не містять положень щодо припинення такого обов`язку внаслідок заміни кредитора.

Окрім того, згідно рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.07.2015 у справі № 912/1948/15 задоволено позов ПАТ "Банк "Національні інвестиції" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 з ПрАТ "НВО "Етал".

У вказаній справі відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 замінено ПАТ "Банк "Національні інвестиції" як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу від 15.09.2015 у справі № 912/1948/15 на його правонаступника - ТОВ "Фактор-Комфорт" на підставі договору про відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015.

В подальшому згідно ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 18.08.2016 замінено ТОВ "Фактор-Комфорт" як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу у справі № 912/1948/15 на його правонаступника - ТОВ "Фінансгарант".

Також здійснено заміну сторони правонаступником на ТОВ "Фінансгарант" згідно ухвали Господарського суду м. Києва від 10.07.2017 у справі № 910/17805/15 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду".

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", з посиланням на справу "Брумареску проти Румунії" (параграф 61), зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З підстав викладеного, суд вважає підтвердженим наявність у ТОВ "Фінансгарант" прав кредитора з грошовими вимогами до ПрАТ "НВО "Етал".

Щодо розрахунку грошових вимог.

За розрахунком ТОВ "Фінансгарант" розмір основної заборгованості по тілу кредиту на момент подання заяви становить:

за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007, з урахуванням внесених змін і доповнень до договору - 1 726 346,56 доларів США, що за курсом НБУ на 12.07.2016 становить 43 151 846,19 грн;

за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011, з урахуванням всіх внесених змін і доповнень - 5 000 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.07.2016 становить 124 260 465,00 грн;

за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012, з урахуванням всіх внесених змін і доповнень - 4 990 000,00 грн, що за курсом НБУ станом на 12.07.2016 становить 124 011 944,07 грн.

Суд зазначає, що вказаний розмір заборгованості відповідає умовам кредитних договорів та підтверджується наявними у справі доками.

Так, заборгованість за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 підтверджується рішенням господарського суду від 29.07.2015 у справі № 912/1948/15.

Згідно вказаного рішення заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1 726 346,56 доларів США було стягнуто в гривневому еквіваленті, що станом на 23.04.2015 за офіційним курсом НБУ складало 39 141 059,27 грн.

Однак, виходячи з тих обставин, що прийняття судом рішення не є підставою для припинення зобов`язання та заявлених підставою грошових вимог не є виконавчий документ, виданий на виконання такого судового рішення, суд зазначає, що зобов`язання за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 з повернення кредитних коштів підлягає виконанню у тій валюті, в якій було отримано кредит, тобто у доларах США.

Матеріалами справи також підтверджено, що договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 передбачали передачу права вимоги за кредитним договором в частині суми кредиту у доларах США.

Таким чином, ТОВ "Фінансгарант" набуло право вимоги на стягнення суми кредиту у доларах США, грошова вимога по якій в силу ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" має визначатись в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Вказані правила залишись незмінними з прийняттям Кодексу України з процедур банкрутства (ст. 45).

Щодо інших кредитних договорів враховано, що ПАТ "Банк "Національні інвестиції" надано до справи виписки по особовим рахункам ТОВ "Контакт-Центр Україна" і ТОВ "Свісс Партнерз", згідно яких підтверджено фактичне надання кредитних коштів та залишок заборгованості (віднесення простроченого кредиту):

за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2001 в сумі 5 000 000,00 доларів США заборгованості;

за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 в сумі 4 990 000,00 доларів США (том 3 а.с. 170-175).

Окрім того, фактичне отримання кредитних коштів та залишок по кредиту за вказаними договорами у відповідних сумах підтверджено ТОВ "Контакт-Центр Україна" і ТОВ "Свісс Партнерз" у наданих до справи виписках з поточного рахунку (том 3 а.с. 170-198).

Крім того, згідно рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі № 910/17805/15 стягнуто з ТОВ "Свіссі Партнерз" на користь ПАТ "Банк "Національні інвестиції" заборгованість за кредитним договором № 169-12 від 30.05.1012 в розмірі 4 990 000,00 доларів США.

З підстав вищенаведеного суд вважає такими, що належним чином підтверджені грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант" до ПрАТ "НВО "Етал" в частині основної заборгованості за тілом кредиту в розмірі:

43 151 846,19 грн за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007;

124 260 465,00 грн за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011;

124 011 944,07 грн за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами Кредитних договорів передбачено щомісячну сплату відсотків у розмірах (з урахуванням внесених змін):

15 відсотків за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007;

12,1 відсотків за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011;

15,1 відсотків за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012.

Згідно наданого ТОВ "Фінансгарант" розрахунку грошових вимог, останній нараховує відсотки:

за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 за період 01.01.2015 до 29.06.2016 у загальній сумі 9 673 794,96 грн, згідно курсу НБУ станом на 12.07.2016;

за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 за період з 01.12.2014 до 29.06.2016 у загальній сумі 20 396 352,59 грн, згідно курсу НБУ станом на 12.07.2016;

за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 за період з 01.12.2014 до 29.06.2016 у загальній сумі 26 996 365,82 грн, згідно курсу НБУ станом на 12.07.2016.

Разом з цим, як зазначено в рішенні господарського суду від 29.07.2015 у справі №912/1948/15, позивачем до суду надано копію свідоцтва про смерть позичальника за кредитним договором громадянина ОСОБА_1 від 05.01.2015, з якого вбачається, що вказаний громадянин помер поза межами території України на території Князівства Монако.

В засіданні суду оглянуто копію свідоцтва, яке долучено до матеріалів справи № 912/1948/15, згідно якого дата смерті ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, боржник за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Приписами частини 1 ст. 608 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Отже, за наведеною нормою припинення зобов`язання смертю боржника стосується зобов`язань особистого характеру. Між тим, укладення кредитного договору не породжує зобов`язання особистого характеру. Обов`язок боржника за кредитним договором полягає в поверненні суми кредиту та сплаті процентів і такий обов`язок може бути виконаний будь-якою особою.

Зі змісту договору від 22.12.2014 про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором №499-07 від 13.07.2007 вбачається, що вказаний договір не припиняється в разі припинення зобов`язань позичальника за кредитним договором у зв`язку зі смертю позичальника. Тобто, зобов`язання ПрАТ "НВО "Етал" згідно договору про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором №499-07 від 13.07.2007 є чинним на момент подання ТОВ "Фінансгарант" заяви з грошовими вимогами.

Разом з цим, за змістом частини 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, які застосовуються до відносин за кредитним договором, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, наведеною нормою передбачено право на одержання процентів саме від позичальника. Укладення договору про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором №499-07 від 13.07.2007 не замінює позичальника у відповідному кредитному договорі. Зазначений договір згідно його умов встановлює лише солідарний обов`язок боржників, тобто коли кредитор має право вимагати виконання обов`язок як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо (ст. 543 Цивільного кодексу України). Проте, внаслідок укладення такого договору ПрАТ "НВО "Етал" не набув статусу позичальника в розумінні норм законодавства, яке регулює кредитні правовідносини.

Суд погоджується з доводами ПАТ "Сбербанк", що в даному випадку договір про встановлення солідарного обов`язку є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такий договір щодо встановлення забезпечення матиме юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Враховуючи наведене, господарський суд вважає відсутніми правові підстави для нарахування процентів в межах наведеного ТОВ "Фінансгарант" періоду внаслідок смерті позичальника за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007.

Наявність рішення господарського суду у справі № 912/1948/15 про стягнення заборгованості з ПрАТ "НВО "Етал" за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007, про яке зазначалось вище, не спростовує висновків суду про відсутність підстав для нарахування процентів, оскільки кредиторські вимоги ТОВ "Фінансгарант" обґрунтовує договорами та власним розрахунком, який є іншим ніж розрахунок ПАТ "Банк "Національні інвестиції" у справі № 912/1948/15. Тобто, підставою кредиторських вимог НЕ є рішення суду господарського суду у справі № 912/1948/15 або виконавчий документ (наказ), який видано на виконання такого рішення.

Щодо процентів за кредитними договорами № 431-11 від 21.12.2011 та № 169-12 від 30.05.2012, судом враховано позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, відповідно до якої припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновки щодо застосування норм права, які викладені в пунктах 53, 54 постанови).

Матеріалами справи підтверджено, що за умовами кредитних договорів № 431-11 від 21.12.2011 та № 169-12 від 30.05.2012, строк повернення кредиту до 22.12.2014, а тому нарахування ТОВ "Фінансгарант" процентів за користування кредитом за вказаними договорами після встановленого в договорі строку кредитування є безпідставним.

Господарський суд не вбачає підстав для відступу від наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду з огляду на наступне.

Як зазначено абзацом 2 частини 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Тобто, за змістом наведеної норми проценти за договорами позики і кредитними договорами можуть сплачуватися позикодавцем у будь-якому погодженому сторонами порядку (у тому числі й одноразово), а якщо такий порядок сторонами не визначений, проценти мають сплачуватися щомісяця до дня повернення позики. У вказаній статті зазначається саме про можливість погодження в договорі іншого порядку сплати процентів, тоді як положення щодо того, що проценти виплачуються до дня повернення позики законодавчо закріплені.

Разом з цим, в ст. 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, згідно з якими якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, згідно наведених норм передбачено сплату процентів за правомірне користування кредитними коштами (ст. ст. 1048, 1056-1), що відбувається в період правомірного користування кредитом, та проценти, що підлягають сплаті за неправомірне користування кредитними коштами (ст. 625 Цивільного кодексу України), тобто після закінчення строку кредитування.

Між тим, положення кредитних договорів № 431-11 від 21.12.2011 та № 169-12 від 30.05.2012 не встановлюють проценти за неправомірне користування кредитними коштами внаслідок прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зроблено висновок щодо застосування саме положень ст. ст. 1048, 1050 Цивільного кодексу України.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Натомість, ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З підстав наведеного суд відхиляє аргументи ТОВ "Фінансгарант" щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування.

Враховуючи викладене та в межах розрахунку ТОВ "Фінансгарант" і застосованої кредитором формули для розрахунку, розмір процентів становить:

за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 за період з 01.12.2014 до 22.12.2014 - 36 972,22 доларів США, що в гривнях - 918 837,05 грн

за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 за період з 01.12.2014 до 22.12.2014 - 46 046,61 доларів США, що в гривнях - 1 144 354,63 грн.

Щодо тверджень кредиторів про відсутність можливості нарахування зобов`язань в іноземній валюті за відсутності у ТОВ "Фактор-Комфорт" та ТОВ "Фінансгарант" ліцензії на здійснення валютних операцій суд зазначає наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачались, зокрема, Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет № 15-93), який був чинним в період розрахунку грошових вимог та подання заяви про визнання конкурсним кредитором.

У статті 5 Декрету № 15-93 визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.

У частині 4 названої статті перераховано випадки, у разі яких індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Так, індивідуальної ліцензії потребують такі операції, як, зокрема, надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Отже, згідно Декрету № 15-93 ліцензії потребують видача кредиту або використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків.

У даному випадку ТОВ "Фінансгарант" не видавало кредиту в іноземній валюті, а лише набуло прав сторони кредитора за кредитними договорами внаслідок відступлення прав вимоги за вже повністю виданими сумами кредиту.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" розкрито поняття фінансової установи.

Кредиторами не заперечено обставин того, що ТОВ "Фінансгарант" відноситься до фінансової установи.

Відповідно до частини 1 ст. 610 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно частин 2, 3 ст. 546 Цивільного кодексу України, пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У частині 2 ст. 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

За змістом приписів ст. 546 Цивільного кодексу України пеня нараховується за кожен день прострочення, а отже саме у гривні пеня повинна обчислюватись на момент щоденного прострочення зобов`язання.

Умовами кредитних договорів встановлено сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ як за порушення строків сплати кредиту, так і за порушення строків сплати процентів - розділ 7 додаткової угоди № 11 до кредитного договору № 499-07 від 13.07.2007, розділи 6 кредитних договорів № 431-11 від 21.12.2011 та № 169-12 від 30.05.2012.

Відповідно до договорів про встановлення солідарного обов`язку за кредитними договорами передбачено, що Співпозичальник та Позичальник несуть солідарний обов`язок перед Кредитором за виконання зобов`язань з повернення кредиту та інших зобов`язань Позичальника, передбачених Кредитними договорами.

Отже, в даному випадку пеня за порушення строку сплати кредиту і процентів за користування кредитом є елементом зобов`язання, по якому встановлено солідарний обов`язок ПрАТ "НВО "Етал" і Позичальників за Кредитними договорами.

Крім того, пунктами 4.4. договорів про встановлення солідарного обов`язку за Кредитними договорами передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань до Співпозичальника застосовуються штрафні санкції, які відповідно до умов Кредитних договорів застосовуються до Позичальника. Тобто, встановлено відповідальність Співпозичальника в розмірі штрафних санкцій, передбачених Кредитними договорами.

Згідно договорів про відступлення прав вимоги за Кредитними договорами до зобов`язання, в якому відбулась заміна кредитора, включено також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків.

Викладене підтверджує наявність у ТОВ "Фінансгарант" вимагати від ПрАТ "НВО "Етал" сплатити пеню за порушення строку повернення кредиту і процентів за Кредитними договорами.

Згідно нового розрахунку пені ТОВ "Фінансгарант" враховано наведені вище положення щодо розрахунку пені щоденно на суму в гривнях.

Разом з цим, під час розрахунку не враховано положення частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, в силу яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами Кредитних договорів та договорів про встановлення солідарного обов`язку не встановлено іншого періоду нарахування пені, а тому нарахування пені має обмежуватись шістьма місяцями з дня, коли зобов`язання підлягало виконанню. Нарахування пені за кожен день прострочення, що передбачено договорами, є визначеним порядком нарахування пені - за кожен день, однак вказана умова не є встановленим іншим строком в розумінні ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Крім того, ТОВ "Фінансгарант" при розрахунку пені за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 неправильно визначено період прострочення, оскільки згідно вимоги ПАТ "Банк Національні інвестиції" від 23.04.2015 № 1540/08-3, яка долучена до матеріалів справи № 912/1948/15, встановлено строк для повернення кредиту в сумі 1 736 346,56 доларів США протягом 7 днів з моменту отримання такої вимоги. Вказана вимога отримана ПрАТ "НВО "Етал" 30.04.2015 за вх. № 669, про що свідчить вхідна печатка на примірнику зазначеної вимоги.

Виходячи з викладеного та в межах розрахунку ТОВ "Фінансгарант", є правильним наступний розрахунок пені на прострочення виконання зобов`язань зі сплати кредиту:

за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 за період з 08.05.2015 до 08.11.2015 - 10 485 178,18 грн;

за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 за період з 23.12.2014 до 23.06.2015 - 26 615 245,81 грн;

за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 за період з 23.12.2014 до 23.06.2015 - 26 621 967,50 грн.

Підстави для нарахування пені за прострочення сплати процентів згідно наданого ТОВ "Фінансгарант" розрахунку відсутні, оскільки суд не встановив підстав для нарахування процентів у зазначених в розрахунку сумах.

Щодо застосування наслідків строку позовної давності, про що заявляє ПАТ "Сбербанк", суд зазначає наступне.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Разом з цим, ПАТ "Сбербанк" не може заявляти про застосування строку позовної давності щодо конкурсних вимог кредитора, оскільки хоча і є стороною (кредитором) у справі про банкрутство, але не є стороною у спорі щодо грошового зобов`язання.

Аналогічного висновку дотримується Верховний Суд в постановах від 13.11.2018 у справі № 916/448/17, від 30.10.2018 у справі № 5011-50/11240-2012.

Окрім того, передбачений частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України строк, на який посилається ПАТ "Сбербанк" для застосування наслідків спливу строків позовної давності, не є строком позовної давності. Наведений у зазначеній статті строк є періодом нарахування штрафних санкцій.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Вказані проценти можуть стягуватися незалежно від того чи передбачено договором право на їх нарахування. 3% річних є наслідком прострочення боржником виконання грошового зобов`язання перед кредитором.

Оскільки за змістом договорів про відступлення права вимоги зазначено, що право вимоги означає всі права Первісного кредитора за Основним договором, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому із Основного договору, суд дійшов висновку, що ТОВ "Фінансгарант" набув право вимагати із Співпозичальника сплату 3% річних.

Разом з цим, в частині 2 ст. 625 Цивільного кодексу України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Відповідний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16.

Вказані положення не були враховані ТОВ "Фінансгарант" під час розрахунку 3% річних, так як нарахування вказаних сум здійснено на гривневий еквівалент, визначений на дату подання заяви.

Окрім того, згідно ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Як вбачається з матеріалів справи № 912/2185/16 мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника ПрАТ "НВО "Етал" введено 29.06.2016, а отже правові підстави нараховувати 3% річних до 29.06.2016 включно є безпідставним.

З підстав викладеного та в межах розрахунку ТОВ "Фінансгарнат" є правильним наступний розрахунок 3% річних:

- за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007:

на суму заборгованості зі сплати кредитних коштів в розмірі 1 736 346,56 доларів США за період з 08.05.2015 до 28.06.2016, що становить 59 584,02 доларів США та станом на 12.07.2016 складає 1 480 787,61 грн.

- за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011:

на суму заборгованості зі сплати кредитних коштів в розмірі 5 000 000,00 доларів США за період з 23.12.2014 до 28.06.2016, що становить 227 469,12 доларів США та станом на 12.07.2016 складає 5 653 083,72 грн;

на суму заборгованості зі сплати процентів 36 972,22 доларів США за період з 01.01.2015 до 28.06.2016, що становить 1 654,66 долар США та станом на 12.07.2016 складає 41 121,76 грн;

- за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012:

на суму заборгованості зі сплати кредитних коштів в розмірі 4 990 000,00 доларів США за період з 23.12.2014 до 28.06.2016, що становить 227 014,18 доларів США та станом на 12.07.2016 складає 5 641 777,51 грн;

на суму заборгованості зі сплати процентів в розмірі 46 046,61 доларів США за період з 01.01.2015 до 28.06.2016, що становить 2 060,77 доларів США та станом на 12.07.2016 складає 51 214,45 грн. за

З підстав викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку ТОВ "Фінансгарант" в частині грошових вимог: 291 424 255,26 грн сума кредитних коштів; 2 063 191,68 грн проценти за користування кредитними коштами; 12 867 985,05 грн 3% річних; 63 722 391,49 грн пеня, а всього - 370 077 823,48 грн.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ст. 23) передбачалось, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедури банкрутства, з дня введення дію якого визнано таким, що втрати чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 45 Кодексу України з процедури банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Враховуючи наведене вище в сукупності, суд встановив підстави для визнання вимог кредитора ТОВ "Фінансгарант" до боржника ПрАТ "НВО "Етал" частково в сумі 370 077 823,48 грн та, відповідно судового збору, сплаченого за подання заяви. В іншій частині грошові вимоги суд відхиляє.

Положення ст. 45 Кодексу України з процедури банкрутства не передбачають зазначення судом в ухвалі по результатам розгляду заяв кредиторів черговості задоволення вимог. Як зазначено в частині 6 Кодексу, ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Отже, визнані судом вимоги кредиторів підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів з урахуванням черговості їх задоволення, встановленої ст. 65 вказаного Кодексу.

Керуючись ст. 2, 45, 60, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 3, 12, 234-235, 255Господарського процесуального кодексу України

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" (01054, м. Київ, вул. О. Гончара, 52 ідентифікаційний код 39877604) до боржника - Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 1, ідентифікаційний код 05814256) частково у сумі 370 077 823,48 грн та судового збору в розмірі 2 756,00 грн.

В іншій частині грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" відхилити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Копію ухвали направити боржнику, розпоряднику майна - арбітражному керуючому Гусару І.О. (а/с 29, м. Київ, Україна, 01030), ТОВ "Фінансгарант" (01054, м. Київ, вул. О. Гончара, буд. 52, офіс 11), ПАТ "Піреус Банк МКБ" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8), ТОВ "Торговий дім "ЕТАЛ" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 1), ФОП Лігуну А.І. ( АДРЕСА_1 ), Головному управлінню ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55), ТОВ "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" (01021, м. Київ, вул. Грушевського, 28/2), ТОВ "Електромеханічний завод "ЕТАЛ" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 1), Олександрійському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Кіровоградської області (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, пл. Соборна, 8), ТОВ "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" (61307, м. Харків, проспект Московський, 199); Публічному акціонерному товариству "Банк "Національні інвестиції" за адресою: 01054, м, Київ, вул. Олеся Гончара. 35; ПАТ "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46); Товариству з обмеженою відповідальністю "Cвісс Партнерз" за адресою: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 16-22; Товариству з обмеженою відповідальністю "Контакт-Центр Україна" за адресою: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.02.2020.

Суддя В.В. Тимошевська