ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. Справа№ 910/9335/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токарева А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 28.01.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 (повне рішення cкладено 11.11.2019)

у справі № 910/9335/19 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.10.2019 у справі № 910/9335/19 у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 31.10.2019 у справі № 910/9335/19.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

28.11.2019 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" на рішення Господарського суду м. Києва від 31.10.2019 у справі №910/9335/19 та призначено до розгляду на 14.01.2019.

16.12.2019 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення щодо долучення до матеріалів справи документів доданих до апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 14.01.2020 було проголошено перерву до 28.01.2020.

В судовому засіданні 28.01.2020 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.10.2019 у справі № 910/9335/19 скасувати.

В судовому засіданні 28.01.2020 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахування відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.10.2019 у справі № 910/9335/19 залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.08.2000 між Державним комунальним об`єднанням "Київводоканал", що перетворене у Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", яке перейменоване у Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", та в подальшому перейменоване у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (надалі - ПрАТ "АК "Київводоканал", відповідач, Постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" (надалі - ОСББ "Ювілейне", позивач, Абонент) був укладений договір на послуги водопостачання та водовідведення № 8360/4-14 (надалі - Договір), відповідно до якого відповідач зобов`язується забезпечити позивачу постачання питної води та прийняти від Абонента каналізаційні стоки, а Абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65 (надалі - Правила № 65).

Як передбачено п. 5.1 Договору, що цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Згідно з п. 6.2 Договору, у випадку прийняття органами влади, управління чи Національним банком України рішень щодо змін порядку розрахунків між підприємствами, організаціями, установами та громадянами, новий порядок поширюється на умови цього договору без їх узгодження сторонами.

Позивач зазначає, що відповідач не зробив жодних змін, уточнень чи доповнень до спірного договору про проведену реорганізацію та зміну назви з Державного комунального об`єднання "Київводоканал" на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал". В той же час, у відповідності до п.п.6.4. Договору № 8360/4-14 від 08.08.2000 року, по відношенню до Позивача, як Абонента у випадку проведення реорганізації або зміни назви, передбачено внесення змін та доповнень до договору у місячний термін.

Позивач вважає, що у даному випадку порушено норми ч. 3 ст. 509 ЦК України де вказано, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Але з умов вище зазначеного договору та дій відповідача, це не вбачається.

Крім того, у договорі відсутні істотні умови, він є безстроковим у часі, відсутня ціна договору, закладено жорстку односторонню відповідальність для Позивача у вигляді штрафу 20% від суми боргу та пені, що порушує рівність сторін перед законами України та встановлює обмеження повноважень позивача, який вступив в договір.

Також позивач вважає, що відповідачем введені на свій розсуд коди 2-797 та 2-50797 для проведення звірки та розрахунків з позивачем, але це не передбачено договором №8360/4-14 від 08.08.2000 року та будь-якими додатками до нього, що є порушенням договору.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що договір може бути розірваний за згодою сторін, або у судовому порядку на вимогу однієї із сторін у разі порушення другою стороною договірних зобов`язань. А у п. п. 6.3. договору зазначено, що всі питання, не передбачені цим договором, регулюються Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 року №65.

Позивач вважає такий припис у господарському договорі таким, що порушує норми чинного законодавства України, так як з 1994 року Верховною Радою України прийнято багато спеціальних законів, які набрали чинності та регулюють всі питання, які не увійшли до договору № 8360/4-14 від 08.08.2000.

Позивач також вважає, що спірний договір не відповідає нормам чинного законодавства України та є обтяжливим для позивача, оскільки у ньому немає посилань на Закон України "Про житлово-комунальні послуги", Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", ГПК України, ЦПК України та Конституцію України.

Позивач зазначає, що у договорі № 8360/4-14 від 08.08.2000 зазначено, що Абонент в особі голови правління діє на підставі Статуту ОСББ "Ювілейне", але рішення про необхідність споживання юридичною особою ОСББ "Ювілейне" відповідних послуг або укладення колективного договору загальними зборами ОСББ "Ювілейне" не приймалось.

Також, позивач вказує на те, що відповідач ігнорує його вимоги по розірванню договору № 8360/4-14 від 08.08.2000 та укладання прямих договорів зі споживачами (власниками квартир).

10.06.2018 введено в дію Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року № 2189-19, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Закон змінює порядок укладання споживачами договорів на отримання всього комплексу житлово-комунальних послуг, в тому числі на послугу з централізованого водопостачання та водовідведення.

13.09.2018 позивач листом №48 звернувся до відповідача з вимогою укладати прямі договори з кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальні договори), які передбачені ч.1 ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

У листі № 11644/8/8/02-18 від 02.11.2018, відповідач зазначив, що відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", не пізніше, як протягом року з дня набрання чинності Законом, співвласники багатоквартирного будинку, незалежно від обраної ними форми управління будинком, зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальних послуг згідно ч. 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Якщо співвласники житлового будинку за адресою м. Київ, вул. Б. Гмирі, 9 прийняли рішення укладати індивідуальні договори, відповідач просив надати протокол загальних зборів з відповідним рішенням та інформацію про персональні дані мешканців будинку.

ОСББ "Ювілейне" 22.12.2018 провело загальні збори співвласників багатоквартирного будинку та вирішило:

1. Визнати виконавцем послуг з постачання холодної води та водовідведення Приватне Акціонерне товариство "Акціонерна Компанія "Київводоканал".

2. Розірвати Договір №8360/4-14 від 08.08.2000 між ОСББ "Ювілейне" та ПАТ "АК "Київводоканал", про що проінформувати ПАТ "АК "Київводоканал" в письмовій формі у вигляді листа з копією протокольного рішення загальних зборів ОСББ "Ювілейне".

3. ПАТ "АК "Київводоканал" на надання послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, повинно самостійно укласти договори з кожним співвласником фактичним споживачем багатоквартирного будинку ОСББ "Ювілейне".

4. Відмовити ПАТ "АК "Київводоканал" у виконанні вимоги про надання інформації про фізичних осіб ОСББ "Ювілейне" згідно Додатка №2 до листа № 11644/8/8/02-18 від 02.11.2018 р. Запропонувати ПАТ "АК "Київводоканал", самостійно збирати інформацію про фізичних осіб ОСББ "Ювілейне" згідно Додатка №2 до листа № 11644/8/8/02-18 від 02.11.2018 p., керуючись нормами чинного законодавства України, одночасно з укладанням індивідуальних догорів між кожним співвласником багатоквартирного будинку та ПАТ "АК "КИЇВВОДОКАНАЛ" на надання послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Ненадання інформації відповідачу про персональні дані мешканців будинку, позивач обґрунтовує тим, що вказана інформація є конфіденційною та не підлягає розголошенню.

10.01.2019 позивач листом №08 від 10.01.2109 року проінформував відповідача про розірвання договору з 10.02.2019.

Підставами для розірвання Договору №8360/4-14 від 08.08.2000, на думку позивача, є невідповідність його нормам чинного законодавства України та рішенню загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку ОСББ "Ювілейне".

28.01.2019 листом №12 позивач повідомив відповідача, що останній порушує вимоги п.п.3.6. Договору № 8360/4-14 від 08.08.2000 року, як постачальник послуги, оскільки з 01.01.2015 року по 31.12.2018 не надав до банківської установи позивача жодного платіжного документа, що є порушенням умов договору в односторонньому порядку.

Позивач вважає, що своїми діями відповідач не дає можливості йому провести звірку нарахувань для здійснення розрахунків згідно договору, що є підставою для розірвання договору.

Позивач стверджує, що з причин неналежного виконання своїх зобов`язань відповідачем кінцеві споживачі не мають змоги вчасно проводити розрахунки за отриману послугу з водопостачання та водовідведення, а індивідуальні договори відсутні.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Положеннями ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до частин 2-4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

26.04.2014 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 № 1198-VII (далі - Закон № 1198-VII), яким внесено зміни, зокрема, до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якими виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Цим Законом № 1198-VII, надано право відповідачу укладати договори безпосередньо з фізичними особами - мешканцями багатоквартирних будинків та цим Законом передбачено можливість споживачів (юридичних осіб) отримувати послуги на підставі вже укладених договорів (як колективний споживач).

Разом з тим, прийняття вказаного Закону не тягне за собою автоматичного припинення раніше укладених договорів.

Тобто, прийняття Закону України № 1198-VII, яким ПрАТ "АК "Київводоканал" визнано виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів всіх форм власності, не зобов`язує сторін в обов`язковому порядку розривати вже існуючі договори на послуги з водопостачання та водовідведення,.

Отже, вказаний Закон передбачає можливість споживачів, в тому числі позивача, отримувати відповідні послуги на підставі раніше укладеного договору, в даному випадку договору № 8360/4-14 від 08.08.2000.

Тобто, змінами, внесеними до законодавства, на які посилається позивач, не вимагається розірвання попередніх договорів між постачальниками та абонентами, зокрема, на постачання послуг водопостачання та водовідведення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - Об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Діяльність Об`єднання регулюється, зокрема Статутом.

Відповідно до розділу 3 Статуту ОСББ "Ювілейне", органами управління об`єднання є зокрема, загальні збори співвласників та вирішення питання щодо розірвання Договору належить виключно до компетенції загальних зборів.

Так, відповідно до положень Статуту ОСББ "Ювілейне" рішення на загальних зборах приймаються шляхом відкритого поіменного голосування. Рішення загальних зборів викладається письмово та засвідчується особистим підписом кожного, хто проголосував, із зазначенням результату його голосування ("за" або "проти"). Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників".

У протоколі загальних зборів від 22.12.2018 позивач зазначає, що у зборах приймали участь 105 власників квартир (54% від загальної кількості), які проголосували за розірвання спірного договору.

Проте, вказаний протокол підписаний лише двома особами, а саме Головою зборів Савченко В. М. та секретарем зборів Бистренко С. А. , що є порушенням Статуту та Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", а тому не може прийматись як належний доказ по справі.

Місцевим господарським судом встановлено, що Правила № 65 втратили чинність 18.10.2008 у зв`язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила № 190), які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Пунктом 2.1 Правил № 190 передбачено, що договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах, відповідно до Законів України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" та "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статті 19 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (далі - Закон), послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням, об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів.

Згідно з частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Також нормами чинного законодавства України, якими регулюються взаємовідносини між позивачем та відповідачем передбачена обов`язковість укладення договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та з підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення.

На думку суду першої інстанції обов`язковість договірного врегулювання спірних правовідносин, в даному випадку, розірвання договору № 8360/4-14 від 08.08.2000 призведе до порушення прав та законних інтересів як позивача, так і мешканців будинку по вул. Гмирі, 9 в м. Києві.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, проте суд апеляційної інстанції не може погодитись з даним висновком, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.652 ЦК України, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони уклали б договір на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін. Якщо сторони не досягли згоди щодо його розірвання, договір може бути розірваний судом.

Згідно зі ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать діючому законодавству.

Відповідно до ч. З ст. 180 ГК України, сторони господарського договору при його укладенні повинні узгодити предмет, ціну та строк дії договору. Законодавством ці умови визначені, як істотні і без досягнення угоди за цими умовами, договір не може бути укладений. Якщо він укладений, то не відповідає нормам чинного Законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. № 2189-19 що введено в дію 10.06.2018 р., норма Закону дає право вибору Споживачу моделі договірних відносин з Виконавцем/Постачальником комунальних послуг.

Відповідно до частин 2-4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, після того, як введено в дію новий Закон України «Про житлово-комунальні послуги», з метою врегулювання питань з Відповідачем, щодо спірного договору № 8360/4-14 від 08.08.2000 р., позивач надіслав відповідачу лист № 48 від 13.09.2018 р., в якому вимагає укласти індивідуальні договори з власниками квартир ОСББ «Ювілейне» на виконання вище зазначеного Закону України.

Також, з матеріалів справи вбачається, що протокольним рішенням загальних зборів ОСББ «Ювілейне» від 03.05.2015р., визначено бажання власників квартир заключити індивідуальні договори з Відповідачем. Це протокольне рішення разом з листом, було направлено Відповідачу, але відповідь позивачем не отримано.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що скаржник не має технічних можливостей використовувати послугу водопостачання та водовідведення у зв`язку з відсутністю власного нерухомого майна, а Фактичним споживачем послуги є власники та орендарі 192 квартир об`єднання Скаржника. Кожний власник або орендар квартири, споживає окремо послуги водопостачання та водовідведення у відповідності до показників внутрішньо-квартирних лічильників.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно чинного законодавства України, юридичну особу Скаржника (ОСББ), не визнано ні власником, ні споживачем, ні виконавцем, ні виробником комунальної послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Також, як зазначає скаржник, всі квартири фактичних споживачів послуг (192 квартири) облаштовані приборами обліку питної води та згідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повинні розраховуватися з Відповідачем за показниками своїх внутрішньоквартирних лічильників по індивідуальним договорам. Так, як вони це роблять у взаємовідносинах з КП «Київтеплоенерго», ДТЕК, АТ «Київгаз» та іншими Постачальниками комунальних послуг. Що підтверджується листом № 30/1/1/2598 від 16.08.2019р. КП «Київтеплоенерго» та нормами спеціального Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які є обов`язковими до виконання в Україні.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води, гарячої води та водовідведення у багатоквартирному будинку укладається між власником, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем цих послуг.

В нормах Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відсутнє будь яке посилання на третіх осіб або їх обов`язок сприяти при укладанні вище зазначених договорів.

Керуючись Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. що введено в дію 10,06.2018 р.. позивач 22.12.2018 р. провів чергові загальні збори співвласників багатоквартирного будинку на яких вирішено:

1. Визнати виконавцем послуг з постачання холодної води та водовідведення Приватне Акціонерне товариство "Акціонерна Компанія "Київводоканал".

2. Розірвати Договір №8360/4-14 від 08.08.2000 між ОСББ "Ювілейне" та ПАТ "АК "Київводоканал", про що проінформувати ПАТ "АК "Київводоканал" в письмовій формі у вигляді листа з копією протокольного рішення загальних зборів ОСББ "Ювілейне".

3. ПАТ "АК "Київводоканал" на надання послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, повинно самостійно укласти договори з кожним співвласником фактичним споживачем багатоквартирного будинку ОСББ "Ювілейне".

4. Відмовити ПАТ "АК "Київводоканал" у виконанні вимоги про надання інформації про фізичних осіб ОСББ "Ювілейне" згідно Додатка №2 до листа № 11644/8/8/02-18 від 02.11.2018 р. Запропонувати ПАТ "АК "Київводоканал", самостійно збирати інформацію про фізичних осіб ОСББ "Ювілейне" згідно Додатка №2 до листа № 11644/8/8/02-18 від 02.11.2018 p., керуючись нормами чинного законодавства України, одночасно з укладанням індивідуальних догорів між кожним співвласником багатоквартирного будинку та ПАТ "АК "КИЇВВОДОКАНАЛ" на надання послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

15.01.2019 року, Скаржник своїм листом №08 від 10.01.2109 року, проінформував Відповідача про розірвання договору з 10.02,2019 р. Підставами для розірвання Договору №8360/4-14 від 08.08.2000р. між Скаржником та Відповідачем, є невідповідність його нормам чинного законодавства України та рішенню загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку ОСББ «Ювілейне». Витяг з Протоколу загальних зборів ОСББ «Ювілейне» від 22.12.2018 року з відповідними рішеннями додано до листа.

Так, ч. 3 ст. 188 ГК України передбачено, що сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. Незважаючи на це, відповідь від Відповідача, позивачем не отримана.

Враховуючи в сукупності все вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач реалізував свої права, щодо розірвання договору, що передбачено п. 5.2. Договору та законодавством, проте відповідач в порушення прав позивача ухиляється від розірвання договору.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог помилковим, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №910/9335/19 підлягає скасуванню.

Разом з тим, доводи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне", викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки господарського суду першої інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №910/9335/19 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподіленню на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №910/9335/19 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

4. Розірвати договір №8360/4-14 від 08.08.2000 року на послуги водопостачання та водовідведення укладений між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" ( ідентифікаційник код юридичної особи за ЄДР: 25286492, адреса: 02140, м. Київ, вул. Б. Гмирі, 9) та Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (ідентифікаційний код юридичної особи за ЄДР: 03327664, адреса: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А).

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (ідентифікаційний код юридичної особи за ЄДР: 03327664, адреса: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А) на користь Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" ( ідентифікаційник код юридичної особи за ЄДР: 25286492, адреса: 02140, м. Київ, вул. Б. Гмирі, 9) 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

6 Доручити господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

7. Матеріали справи № 910/9335/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.02.2020.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв