ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.01.2020 Справа № 905/1885/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакозом К.С.,

секретар судового засідання Стрюкова А.О.,

за позовною заявою Національного банку України, м.Київ,

до відповідача Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України", м.Київ, в особі Донецької філії Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України", м.Слов`янськ,

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , м. Слов`янськ, Донецька область,

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , м. Слов`янськ, Донецька область,

про усунення перешкод у користуванні державним майном шляхом примусового виселення,

за участю представників сторін:

від позивача - Перевертун В.Г., довіреність №18-0014/46766 від 29.03.2018,

від відповідача - Чапік К.М., Дудник Н.С.,

від третьої особи 1 - не з`явився,

від третьої особи 2 - не з`явився,

Позивач, Національний банк України, м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України", м.Київ, в особі Донецької філії Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України", м.Слов`янськ, про примусове виселення Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" в особі Донецької філії Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" з нежитлової будівлі гаражу, А-І, площею 39,0 кв. м., за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Центральна (колишня - Маркса Карла), будинок 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 16307333.

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що в ході обстеження закріпленого на праві господарського відання за Національним банком України державного майна - нежитлової будівлі гаражу, А-1, площею 39,0кв.м., за адресою: Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Центральна, б.3, було виявлено факт використання вказаного майна сторонніми особами - Донецькою філією Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України", про що було складено акт (довідку) від 19.02.2019 №37803368/1400005/0000/2019. Посилаючись на ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні державним майном шляхом примусового виселення відповідача з нежитлової будівлі гаражу, А-І, площею 39,0 кв. м., за адресою Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Центральна (колишня - Маркса Карла), будинок 3.

Ухвалою суду від 15.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1885/19; справу №905/1885/19 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує на те, що між директором Донецької філії ДУ «Держґрунтохорона» ОСОБА_1, як фізичною особою для особистих потреб та фізичною особою ОСОБА_2 був укладений договір оренди гаражу, який знаходиться за адресою Донецька область, м . Слов`янськ , вул . Центральна, будинок 3 , у зв`язку з чим Державна установа «Інститут охорони ґрунтів України» та Донецька філія ДУ «Держґрунтохорона» не мають ніякого відношення до вище зазначеного майна та є неналежним відповідачем по справі.

Ухвалою суду від 19.12.2019 року було залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

08.11.2019 року від третьої особи 1 - ОСОБА_1 надійшла заява від 08.11.2019 року, в якій він просить суд відмовити позивачу в позовних вимогах в зв`язку з відсутністю у позивача права володіння спірним майном, оскільки власником нежитлового приміщення (гаражу), яке знаходиться за адресою: м.Слов`янськ, вул. Центральна, б. 3-Е , є приватна особа ОСОБА_2 . Наразі, вказане приміщення використовує приватна особа ОСОБА_1 на правах оренди.

В клопотанні б/н та б/д (вх.1575/20 від 24.01.2020) третя особа 1 просила суд розглянути справу без його участі.

26.11.2019 до суду від 3-ї особи 2 надійшла заява від 22.11.19, в якій повідомлено, що раніше у неї був спір з позивачем щодо права власності на нежитлові приміщення (гаражі) , які знаходяться за адресою: м.Слов`янськ, вул . Центральна, б. 3-е, площею 45,0 м.кв., 47,15 м.кв., проте спірне майно є її власністю. (а.с. 83).

В заяві від 14.01.2020 просила суд розглянути справу без її участі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, суд встановив:

20.03.2009 року Виконавчим комітетом Слов`янської міської ради видано Свідоцтво про право власності, згідно з яким нерухоме майно - нежитлові будівлі гаражів за адресою: Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Крала Маркса, б. 3 (гараж А-1, 39,0 кв.м; гараж Б-1, 73,1 кв.м), є власністю Держава в особі Верховної ради України, закріплене на праві господарського відання за Національним банком України (а.с. 22).

20.03.2009 року КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ проведена державна реєстрація права власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності (а.с. 23).

Станом на 17.09.2019 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно є відомості про реєстрацію об`єкта нерухомого майна - нежитлові будівлі гаражів за адресою: Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Крала Маркса, б. 3; підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності без номера 20.03.2009; форма власності - державна (а.с. 25).

З наказу Фонду державного майна №825 від 16.08.2019 року вбачається, що нерухоме майно - нежитлові будівлі гаражів за адресою: Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Крала Маркса, б. 3, було включено до переліку об`єктів, що підлягають приватизації у 2019 році (а.с. 27-29).

19.02.2019 року робочою групою до складу якої входили: головний спеціаліст відділу з питань оренди державного майна Регіонального відділення Фонду державного майна

України по Донецькій області; головний спеціаліст відділу з управління державним майном та корпоративними правами держави; інспектор Слов`янського відділу аудиту платників управління аудиту ГУ ДФС у Донецькій області; начальник відділу економіки Слов`янської райдержадмі ністраціі; державний аудитор відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту та фінансових послуг управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області; головний фахівець відділу супроводження операцій з нерухомим майном управління нерухомого майна Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України; старший фахівець відділу організації охоронної діяльності управління організації охорони Департаменту безпеки Національного банку України, була проведена виїзна перевірка стану використання нерухомого державного майна - гаражу А-1, площею 39 кв.м., за адресою: Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Крала Маркса, б. 3, що перебуває на балансі позивача, та встановлено факт використання гаражу сторонніми особами, які самовільно використовують державне майно, про що складений Акт від 19.02.2019 року №37803368/1400005/0000/2019 (а.с. 34).

З приводу встановленого факту використання гаражу сторонніми особами позивачем було подано до Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області заяву про вчинення кримінального правопорушення, за результатами розгляду якої зареєстроване кримінальне провадження №0000357, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000357 (а.с. 35).

Наразі, вирок суду за наслідками розслідування вищевказаного факту відсутній.

02.07.2019 у зв`язку з підготовкою до включення майна до переліку об`єктів малої приватизації на 2019 рік, представниками позивача був проведений огляд будівлі гаражу літ.А-1 у м.Слов`янську по вул. Центральній, б .3 (акт огляду приміщення гаражу у м.Слов`янську від 02.07.2019 №1), та встановлено, що державним майном користуються сторонні особи, а саме - Донецька філія Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України". В акті зазначено, що у зв`язку з встановленим фактом використання гаражів сторонніми особами було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, що мають ознаки складу злочину, передбаченого статтями 192 та 356 Кримінального кодексу України, яку зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал національної поліції України» (а.с. 32).

12.08.2019 року Національний банк України направив лист б/н та б/д на адресу Донецької філії Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" з вимогою звільнити в добровільному порядку у строк до 22.08.2019 року державне майно - гараж Літ. А-1 площею 39,0 кв.м. Лист був отриманий адресатом 19.08.2019 (а.с. 30).

27.02.2019 року між Донецькою філією Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Земкадастр» був укладений договір оренди 1 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, за п.1.1. якого балансоутримувач передає, а Орендар приймає в строкове платне користування частину приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю «Земкадастр» площею 59,5 кв.м ( яке складається з трьох кімнат площею 15,8 м2; 10,1м2; 19,7м2, тамбура 4м2 і кімнат сантехнічного і господарчого призначення площею 4,2м2 і 5,1 м2) а також 1 гаража площею 24м2 і 1 сараю 9,72 м2 розміщене за адресою: м.Слов`янськ вул. (К.Маркса) Центральна буд.3-«б» кв.1, на 1 поверсі(ах) одноповерхового (будинку, приміщення, будівлі) будинку, що перебуває на балансі ТОВ «Земкадастр» (а.с. 107-113).

Згідно наявних в матеріалах справи роздрукованих фото спірного гаражу, в ньому знаходяться два транспортних засоби з державними номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_1 (а.с. 33,125).

В листі №158/07/130 від 13.01.2020 відповідач повідомляє позивача, що Донецька філія Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" та Державна установа "Інститут охорони ґрунтів України" не є власниками транспортних засобів: державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (а.с.150).

23.05.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди нежитлового приміщення - гаражу за адресою: м.Слов`янськ, вул.Центральна, б.3 , дія якого закінчилась 27.05.2019 року (а.с. 74-75).

28.05.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди нежитлового приміщення (гаражу) від 28.05.2019 року, згідно з пунктами 1.1, 1.2. якого третя особа 1 отримав в користування належне третій особі 2 майно - приміщення гаражу площею 47,15 кв.м., що знаходиться за адресою: м . Слов`янськ, вул.Центральна, б. 3-е (а.с. 73).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку cуд опирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див.mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, згідно приписів ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути припинення дії, яка порушує право.

Реалізуючи своє право на судовий захист позивач звернувся із позовом до суду з вимогами про примусове виселення Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" в особі Донецької філії Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" з нежитлової будівлі гаражу, А-І, площею 39,0 кв. м., за адресою Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Центральна (колишня - Маркса Карла), будинок 3.

Судом було встановлено, що нерухоме майно - нежитлові будівлі гаражів за адресою: Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Крала Маркса, б. 3 (гараж А-1, 39,0 кв.м; гараж Б-1, 73,1 кв.м) закріплене на праві господарського відання за Національним банком України.

Статтею 326 ЦК України визначено, що у державній власності є майно, яке належить державі Україна. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Частиною 3 ст. 73 Господарського кодексу України визначає, що майно, яке є державною власністю, закріплене за державним підприємством на праві господарського відання чи оперативного управління.

Згідно ч. 5 ст. 22 Господарського кодексу України, держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В підтвердження факту використання спірного майна Донецькою філією Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" позивачем був наданий акт про результати виїзної перевірки використання державного майна №37803368/1400005/0000/2019 від 19.02.2019 року, та акт огляду приміщення гаражу у м.Слов`янську від 02.07.2019 №1 (а.с. 32, 34).

Разом з цим, з наданих суду документів вбачається, що нежитловим приміщенням (гараж), яке знаходиться за адресою: м.Слов`янськ, вул. Центральна, б. 3, користується 3-я особа - фізична особа ОСОБА_1 на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 28.05.2019 року (а.с. 73).

Доказів користування спірним майном саме відповідачем суду не надано. Факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із відповідачем не є доказом користування спірним майном відповідачем.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зауважує, що саме позивач при зверненні до суду має визначати відповідача, у суду такі повноваження відсутні.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність у позивача порушеного права з боку відповідача, і оскільки відповідач не являється зобов`язальною стороною у даному правовідношенні, то вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні державним майном шляхом його примусового виселення не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 42, 73, 86, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Національного банку України, м.Київ, до відповідача Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України", м.Київ, в особі Донецької філії Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України", м.Слов`янськ, за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , м. Слов`янськ, Донецька область, за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , м. Слов`янськ, Донецька область, про усунення перешкод у користуванні державним майном шляхом примусового виселення, - відмовити повністю.

В судовому засіданні 29.01.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2020.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз