ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2020 р.,

м. Київ

Справа № 911/2266/19

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Браги Л.К., розглянув в порядку загального позовного провадження

позов Приватного підприємства "Білявинці" (47722, Тернопільська обл., Тернопільський район, с. Великі Гаї, вул. Студинського, буд. 7, )

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16, )

про стягнення боргу, пені, втрат від інфляції та 3% річних

за участю представників:

позивача: Штіфонов П.С. (дов. б/н від 19.11.2019);

відповідача: Дяченко О.Г. (ордер, серія: ВІ №1003824 від 30.10.2019).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 06.09.2019 Приватного підприємства "Білявинці" до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про стягнення боргу, пені, втрат від інфляції та 3% річних за договором поставки №47-18/03 від 20.07.2018.

Позов обґрунтований наступним:

- 20.07.2018 між Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" та Приватним підприємством "Білявинці" укладено Договір поставки меляси (далі Договір) №47-18/03;

- Приватним підприємством "Білявинці" (позивач) здійснено поставку меляси бурякової відповідачу на загальну суму 17099282,00 грн, чим повністю виконано зобов`язання за договором №47-18/03 від 20.07.2020;

- відповідач оплатив вартість отриманого товару лише частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 2975288,00 грн.

- отриманий відповідачем товар оплачувався останнім з порушенням вимог встановлених договором №47-18/03 від 20.07.2020, у зв`язку з чим, позивачем нараховано відповідачу пеню, втрати від інфляції та 3% річних.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що ним регулярно здійснюються оплати в рахунок погашення боргу за договором №47-18/03 від 20.07.2020, а отже, сума основного боргу постійно зменшується.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.10.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

30.09.2019 через канцелярію позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області від 19.10.2019, подано заяву б/н від 26.09.2019 про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 08.10.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого судового засідання призначено на 04.11.2019. Також, даною ухвалою задоволено клопотання позивача б/н від 06.09.2019 про витребування доказів та витребувано у Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" належним чином завірену копію Специфікації №3 від 08.12.2018 до Договору №47-18/03 від 20.07.2018, укладеного між Приватним підприємством "Білявинці" та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт.

16.10.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від Приватного підприємства "Білявинці" надійшла заява вх. №235/19 від 16.10.2019 про забезпечення позову.

Ухвалою від 18.10.2019 судом відмовлено Приватному підприємству "Білявинці" у задоволенні заяви вх. №235/19 від 16.10.2019 про забезпечення позову.

31.10.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання б/н від 30.10.2019 про відкладення підготовчого судового засідання.

01.11.2019 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовчому судовому засіданні 04.11.2019 судом задоволено клопотання позивача б/н від 30.10.2019 про відкладення розгляду справи та встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до наступного судового засідання. Також, судом оголошено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 25.11.2019 та в порядку ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

11.11.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла заява б/н від 07.11.2019 про проведення судового засідання 25.11.2019 в режимі відеоконференції.

14.11.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання б/н від 14.11.2019 про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою від 15.11.2019 судом відмовлено позивачу у задоволенні заяви про проведення судового засідання 25.11.2019 в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 15.11.2019 судом задоволено клопотання позивача б/н від 06.09.2019 про повернення надміру сплаченого судового збору та повернуто позивачу з Державного бюджету України 13082,04 грн.

22.11.2019 через канцелярію надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву №1.9.1-1-1.9.1/2102 від 21.11.2019.

22.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява б/н від 21.11.2019 про збільшення позовних вимог.

25.11.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовчому судовому засіданні 25.11.2019 судом оголошено перерву до 02.12.2019.

02.12.2019 до суду надійшло клопотання б/н від 02.12.2019 про продовження строку підготовчого провадження та оголошення перерви.

У підготовчому судовому засіданні 02.12.2019 суд повторно витребував у відповідача належним чином завірену копію специфікації №3 від 08.12.2018 до Договору №47-18/03 від 20.07.2018. Поряд з тим, судом відмовлено у задоволенні клопотання б/н від 02.12.2019 про продовження строку підготовчого провадження та оголошення перерви. Також, судом зобов`язано позивача та відповідача до наступного судового засідання надати суду відомості про оплати, які були здійснені відповідачем під час розгляду даної справи, а також зобов`язано позивача надати письмові пояснення щодо кінцевих позовних вимог, враховуючи надходження коштів від відповідача. У зв`язку з цим, судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 23.12.2019.

23.12.2019 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява в прохальній частині якої додано позовну вимогу щодо стягнення 1777795,45 грн збитків.

У підготовчому судовому засіданні 23.12.2019 судом оголошено перерву до 28.12.2019.

28.12.2019 від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 28.12.2019.

У підготовчому судовому засіданні 28.12.2019 судом відкладено розгляд уточненої позовної заяви б/н від 23.12.2019 до наступного судового засідання. Поряд з тим, судом оголошено перерву у судовому засіданні до 02.01.2020.

29.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли уточнені додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву №04-11 від 28.11.2019.

02.01.2020 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 02.01.2020.

02.01.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву №04-12 від 28.12.2019 та клопотання №04-12 від 28.12.2019 про долучення вказаного відзиву до матеріалів справи.

У підготовчому судовому засіданні 02.01.2020 судом прийняти до розгляду разом з позовною заявою заяву б/н від 21.11.2019 про збільшення позовних вимог. Відмовлено у прийнятті до розгляду разом з позовною заявою уточнену позовну заяву в частині стягнення збитків у розмірі 1777795,45 грн, оскільки це є самостійною вимогою з самостійним предметом доказування. У зв`язку з цим, вирішено розглядати позовні вимоги у наступній редакції: стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт на користь Приватного підприємства Білявинці заборгованість за договором поставки № 47-18/03 від 20.07.2018, що складається з 2675288,00 грн основної суми боргу, 1187233,77 грн пені, 209340,85 грн втрат від інфляції, 101227,13 грн 3% річних та судового збору у розмірі 63756,26 грн.

Разом з тим, у підготовчому судовому засіданні 02.01.2020 судом закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.01.2020.

Принагідно суд доводить до відома позивача, що питання щодо збільшення або зменшення розміру позовних вимог врегульовані п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання відповідних заяв до суду у межах підготовчого провадження, водночас, подання до суду уточненої позовної заяви з метою збільшення або зменшення позовних вимог, чинним процесуальним законодавством не передбачено. Аналогічна ситуація стосується і заяв про зміну предмету або підстав позову, яка врегульована ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

14.01.2020 судом оголошено про відкриття судового засідання з розгляду справи по суті, зобов`язано сторін надати пояснення щодо наявності боргу (з урахуванням поточних оплат) у відповідача перед позивачем та огошено перерву у судовому засіданні до 28.01.2020.

21.01.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів та від відповідача надійшла заява про долучення доказів №11-01 від 20.01.2020.

23.01.2020 на адресу суду від позивача надійшло клопотання б/н від 21.01.2020 про долучення доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 28.01.2020 судом продовжено розгляд справи по суті, зобов`язано сторін надати суду розрахунки та контррозрахунки пені, втрат від інфляції та 3% річних та оголошено перерву до 31.01.2020.

31.01.2020 до суду від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 31.01.2020 щодо уточненого розрахунку.

31.01.2020 від відповідача надійшло клопотання №12-01 від 31.01.2020 про долучення до матеріалів справи розрахунків пені, втрат від інфляції та 3% річних.

У судовому засіданні 31.01.2020 судом заслухано представників сторін, позивач підтримував позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені, втрат від інфляції та 3% річних, а в частині стягнення основного боргу стверджував про те, що відповідачем погашено борг в повному обсязі. Відповідач, в свою чергу, просив в суду відмовити позивачу в задоволенні позову.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

20.07.2018 між Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (покупець) та Приватним підприємством "Білявинці" (продавець) укладено Договір поставки меляси (далі Договір) №47-18/03 відповідно до п. 1.1. продавець зобов`язується поставити і передати у власність покупця мелясу бурякову (товар), а покупець приймає належним чином поставлений товар та сплачує його вартість на умовах даного Договору.

Назва товару, орієнтовний обсяг (кількість, вага) та ціна за одиницю товару зазначаються у специфікаціях, що є додатками до Договору та становлять його невід`ємну частину. Найменування, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість кожної окремо партії Товару, що поставляються зазначаються сторонами у видаткових накладних на відповідну партію товару (п. 1.2. Договору).

Орієнтовна загальна сума договору становить 13000000,00 грн (тринадцять мільйонів гривень 00 копійок) без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього 15600000,00 (п`ятнадцять мільйонів шістсот тисяч гривень 00 копійок) з ПДВ. Ціна за одиницю товару визначається сторонами у специфікаціях до цього Договору. Остаточна загальна сума Договору складається з суми вартості товару поставленого на умовах цього Договору протягом строку його дії та визначається на підставі накладних підписаних уповноваженим представником покупця. До ціни товару, зазначеної у специфікаціях, входить вартість його транспортування на склад покупця. Оплата за поставлену партію товару здійснюється протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати фактичного отримання товару покупцем. Оплата здійснюється в національній валюті України гривні, шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця (п. 3.1.,3.2., 3.3. Договору).

Поставка кожної окремої партії товару здійснюється відповідно до правил «Інкотермс 2010» на умовах: DDP склад покупця, що знаходиться за адресою Ковалівське МПД ДП «Укрспирт»: с. Ковалівка, Монастирський район, Тернопільська область, Україна, 48322 (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання умов Договору передбаченому чинним законодавством України та умовами договору.

Відповідно до п. 9.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами сторін і діє до 31.12.2018 року включно, але у будь-якому разі до повно виконання сторонами своїх зобов`язань.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним здійснено поставку меляси бурякової відповідачу на загальну суму 17099282,00 грн, чим повністю виконано зобов`язання за договором №47-18/03 від 20.07.2020. Відповідач оплатив вартість отриманого товару лише частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 2975288,00 грн.

Крім того, у зв`язку з несвоєчасною оплатою грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу 1187233,77 грн пені, 209340,85 грн втрат від інфляції та 101227,13 грн 3% річних (відповідно до останньої редакції позовних вимог затверджених ухвалою суду 02.03.2020).

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що останнім регулярно здійснюються оплати в рахунок погашення боргу за договором №47-18/03 від 20.07.2020, а отже, сума основного боргу постійно зменшується. Підтверджуючи вищевказані дії відповідач, протягом розгляду даної справи судом, неодноразово подавав клопотання з проханням до суду, долучити до матеріалів справи нові докази оплати боргу.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З матеріалів справи вбачається, що всі господарські операції між позивачем та відповідачем оформлені належним чином первинними бухгалтерськими документами у вигляді видаткових накладних.

Так, судом встановлено, що позивачем відповідно до видаткових накладних поставлено відповідачу товару всього на суму 17099282,00 грн (копії накладних містяться в матеріалах справи), з якої, на час звернення з позовом неоплаченою залишилась сума у розмірі 2975288,00 грн. Вказаний факт підтверджується наданими суду документами та не заперечується відповідачем.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач в процесі розгляду даної справи судом, оплатив вартість поставленого товару в повному обсязі (2975288,00 грн), вказана обставина підтверджується поданими до суду відповідачем банківськими виписками, платіжними дорученнями, а також, підписаними сторонами актами звірки взаємних розрахунків за періоди з 20.07.2018 по 30.09.2018 та з 01.10.2018 по 31.12.2019 (вказані докази наявні в матеріалах справи). Крім того, позивач у судовому засіданні підтвердив, що відповідачем повністю сплачена сума основного боргу.

Отже, судом встановлено, що внаслідок оплат відповідача протягом розгляду даної справи в суді, відповідачем повністю погашено основний борг.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що заборгованість у сумі 2975288,00 грн грн погашена відповідачем, що підтверджено відповідними доказами, суд закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача 2975288,00 грн боргу за відсутністю предмету спору.

Відтак, на розгляді суду залишились вимоги про стягнення з відповідача 1187233 грн пені, 209340,85 грн втрат від інфляції та 101227,13 грн 3% річних.

Щодо нарахування пені.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відтак, виникнення у позивача права на нарахування пені за прострочення відповідачем виконання зобов`язань виникає на підставі згоди сторін, тобто, погодженням сторін розміру та права на нарахування даного виду неустойки умовами договору, водночас, в договорі поставки №47-18/03 від 20.07.2020 відсутні посилання на розмір та порядок нарахування пені.

Отже, в договорі поставки №47-18/03 від 20.07.2020 сторонами не досягнуто згоди щодо нарахування пені. У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 1187233,77 грн пені.

Щодо нарахування 3% річних та втрат від інфляції.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом перевірено уточнений розрахунок позивача, щодо нарахування 3% річних та встановлено, що він є частково арифметично не вірним, позаяк, позивачем некоректно враховано оплати відповідача, у зв`язку з чим, також, невраховані періоди де нарахування 3% річних здійснювалось за 1 день (з 09.01.2019 по 09.01.2019; з 10.01.2019 по 10.01.2019 тощо), тобто, дата, станом на яку надійшла оплата від відповідача не враховується у період на який нараховується 3% річних на попередню суму боргу (без врахування даної оплати), водночас, новий період нарахування виникає (на нову - меншу суму боргу) в день відповідної оплати та закінчується днем, що передує дню здійснення наступної оплати.

Відтак судом зроблено власний розрахунок 3% річних в період заявлений позивачем у позовній заяві (з 20.12.2018 по 20.11.2019) з урахуванням всіх оплат відповідача та встановлено, що розмір 3% річних, що підлягає до стягнення з відповідача становить 101730,14 грн.

Судом перевірено уточнений розрахунок позивача щодо нарахування втрат від інфляції та, також, встановлено, що він є частково арифметично не вірним, позаяк, вказаний розрахунок проводився без урахування рекомендацій викладених у листі Вищого господарського суду України 17.07.2012 № 01-06/928/2012, відповідно до ч. 2 якого при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Отже, судом, відповідно до вказаного рекомендаційного листа зроблено власний розрахунок втрат від інфляції за період заявлений позивачем у позовній заяві (з 20.12.2018 по 20.11.2019) з урахуванням всіх оплат відповідача і з урахуванням дефляції, яка мала місце у червні-липні 2019 року та встановлено, що втрати від інфляції підлягають до стягнення з відповідача у розмірі 175779,62 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача та відповідача у пропорційному розмірі.

Крім того, суд доводить до відома позивача, що останній не позбавлений права на повернення судового збору за письмовим клопотанням в частині вимог за якими провадження підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16, ) на користь Приватного підприємства "Білявинці" (47722, Тернопільська обл., Тернопільський район, с. Великі Гаї, вул. Студинського, буд. 7, ) 175779,62 грн втрат від інфляції, 101730,14 грн 3% річних, а також 4162,64 грн судового збору.

Закрити провадження у справі в частині стягнення 2675288,00 грн основного богу.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення підписано 07.02.2020.

Суддя А.Ф. Черногуз