СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2020 р. Справа № 922/2940/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді суддів За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Чернота Л. Ф. Зубченко І.В., Гребенюк Н.В. Телеснюк І.В. Верхацький І. В. (адвокат), довіреність №14-193 від 17.05.2019 року, свідоцтво серія КС №6888/10 від 05.09.2018 року про право на заняття адвокатською діяльністю, видане на підставі рішення №61 від 05.09.2018 року Ради адвокатів Київської області не з`явились
розглянувши апеляційну скаргу (вх.№3788Х/3) Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення Господарського суду Харківської області
від13.11.2019 року (повне рішення складено 25.11.2019 року)
у справі за позовом до про№922/2940/19 (суддя - М. В. Калантай) Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі", м. Харків стягнення 26 640,24 грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 09.09.2019 року звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою №14/4-1407 від 02.09.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі", м. Харків про стягнення 26 640,24 грн., з яких: 23 093,96 грн. - пені, 1 575,07 грн. - 3% річних та 1 971,21 грн. - інфляційних втрат.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого природного газу за договором постачання природного газу №2274/16-ТЕ-32 від 21.12.2015.

Ухвалою від 16.09.2019 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.11.2019 року (повне рішення складено 25.11.2019 року) у справі №922/2940/19 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі", м. Харків про стягнення 26 640,24 грн., - відмовлено у повному обсязі.

Рішення обґрунтоване тим, що сторони погодили у пункті 5.3 договору, що реалізація газу споживачу за визначеною у п.5.2. ціною здійснюється за умови, зокрема, наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках передбачених чинним законодавством України). Отже, у випадку відсутності у відповідача ліцензії реалізація газу не могла здійснюватися за ціною, визначеною у п.5.2 договору. Також, у наявних у справі актах приймання-передачі природного газу зазначена саме та ціна, що була встановлена в п.5.2 договору (у тому числі в редакції відповідних додаткових угод). Зазначене свідчить про фактичну відсутність у сторін розбіжностей з питання наявності у відповідача відповідної ліцензії. Наявність чи відсутність у відповідача ліцензії не впливає на самий факт того, що придбаний відповідачем за договором газ був використаний саме для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач 09.12.2019 року звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №14/4-1240-19 від 02.12.2019 року, в якій просить прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2019 року у справі №922/2940/19 до апеляційного провадження; скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2019 року у справі №922/2940/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо заявлених сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних задовольнити у повному обсязі. Судові витрати за подання апеляційної скарги просить покласти на відповідача.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з оскаржуваним рішенням і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню.

Апелянт вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд неправомірно послався на ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Посилається на те, що матеріали справи не містять належні докази включення відповідача до реєстру. Вважає, що списання заборгованості є неправомірним, а відмова у задоволенні позовних вимог - незаконною.

Скаржник відзначає, що законом не передбачено автоматичного списання заборгованості, а відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості у відповідності із вимогами вказаного Закону, а таке списання повинно здійснюватися у порядку, який визначений положеннями зазначеного Закону.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. - головуючий суддя (доповідач), судді: Гребенюк Н. В., Зубченко І. В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2019 року (повне рішення складено 25.11.2019 року) у справі №922/2940/19 та встановлено учасникам справи строк до 08.01.2020 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та заперечень (у разі наявності) із доказами надсилання їх копій іншим учасникам справи.

28.12.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі", м. Харків (в межах строку) надійшов відзив б/н від 27.12.2019 року на апеляційну скаргу, в якому останнє просить суд апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2019 року у справі №922/2940/19 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2019 року у справі №922/2940/19 - залишити без змін. Судові витрати просить покласти на позивача.

Після повідомлення головуючим суддею (доповідачем) про закінчення проведення підготовчих дій в порядку статті 267 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про можливість призначення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до розгляду з повідомленням всіх учасників справи на "29" січня 2020 р. о 14:00 год.

У судовому засіданні 29.01.2020 представник позивача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2019 року у справі №922/2940/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо заявлених сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних задовольнити у повному обсязі. Судові витрати за подання апеляційної скарги просить покласти на відповідача.

Представник відповідача в судове засідання 29.01.2020 не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, Однак, останній наданими процесуальними правами не скористався та в судове засідання не з`явився. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю представника відповідача.

В ході розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 222, 223 Господарського процесуального кодексу України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

21 грудня 2015 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір №2274/16-ТЕ-32 постачання природного газу (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору (а.с.16-22).

Умовами пункту 1.2 договору передбачено, що газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 260тис.куб.м, згідно п. 2.1 договору.

Сторони погодили, що пунктом 3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до пункту 5.2 договору ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) становить 2167,38 грн. (з ПДВ).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 12 договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Також, Додатковою угодою №1 від 31.12.2015 (а.с.23-24) сторони, зокрема, визначили, що вартість 1000 куб.м. газу в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) становить 2723,33 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою №3 від 31.03.2016 (а.с.26-28) сторони, у тому числі:

- доповнили пункт 2.1 Договору абзацом наступного змісту: "Постачальник передає споживачу з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року (включно) газ обсягом до 35,0тис.куб.м.);

- визначили ціну за 1000 куб.м газу за цим договором в період з 01 квітня 2016 по 30 квітня 2016 в розмірі 2124,89 грн. (з ПДВ);

- виклали статтю 12 "Строк дії договору" Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

Додатковою угодою №4 від 30.04.2016 (а.с. 29) сторони, у тому числі:

- додали пункт 2.1 Договору абзацом у наступній редакції: "Постачальник передає споживачу з 01 травня 2016 року по 30 вересня 2016 року (включно) газ обсягом до 71,0 тис.куб.м.);

- визначили ціну за 1000 куб.м газу за цим договором в період з 01 травня 2016 по 30 вересня 2016 в розмірі 5930,40грн. (з ПДВ);

- виклали статтю 12 "Строк дії договору" Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 вересня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв газ на загальну суму 828 575,46 грн., що підтверджується наявними у справі актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 322891,39 грн., від 29.02.2016 на суму 202866,14 грн., від 31.03.2016 на суму 183356,22 грн., від 30.04.2016 на суму 27878,53 грн., від 31.05.2016 на суму 18135,17 грн., від 30.06.2016 на суму 57133,48 грн., від 31.07.2016 на суму 16314,53 грн. (а.с.35-39).

Вищевказані акти підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено їх печатками.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався в повному обсязі 11.08.2016. Однак, з порушенням встановлених договором строків оплати, внаслідок чого позивачем нарахована пеня у розмірі 23 093,96 грн., згідно з пунктом 7.2 договору, а також, 3% річних у розмірі 1575,07 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1971,21 грн.

Згідно з пунктом 8.2 договору у разі невиконання Споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Додатковою угодою №5 від 15.08.2016 пункт 8.2 договору викладено у наступній редакції: "У разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення" (а.с.30-32).

З урахуванням даної норми договору та положень статті 625 ЦК України, позивач, у зв`язку із несвоєчасним погашенням відповідачем основного боргу за договором, сплатив - 23093,96 грн. - пені, 1575,07 грн. - 3% річних та 1971,21 грн. - інфляційних втрат та просить господарський суд Харківської області стягнути їх на свою користь.

Приписами статті 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За умовами частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до вимог статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У даному випадку, відповідач 11.08.2016 повністю розрахувався за поставлений газ згідно договору, але з порушенням узгоджених сторонами строків оплати.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм чинного законодавства та умов Договору, позивачем за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань нараховано відповідачу 23093,96 грн. - пені, 1575,07 грн. - 3% річних та 1971,21 грн. - інфляційних втрат.

Однак, позивачем не було враховано, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Частиною третьою статті 7 вищевказаного Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, частина третя статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом.

Виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016. Аналогічна правова позиція щодо застосування норм частини третьої статті 7 вищезазначеного Закону викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №905/1490/15, від 07.08.2018 у справі №925/1584/17, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 03.04.2018 у справі №904/11325/16, від 02.05.2018 у справі №914/102/17, від 15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 30.05.2018 у справі №908/2055/17, від 14.01.2019 у справі №904/1615/18.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що відповідач повністю погасив основний борг за договором - 11.08.2016, тобто до дати набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Приписами статті 1 Закону України "Про теплопостачання" врегульовано:

- виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- сфера теплопостачання - сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам;

- теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію;

- теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності відповідача є, у тому числі, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30) - а.с.55-57, та розподілення газоподібного палива через місцеві трубопроводи (а.с.55 зворотна сторона).

Зокрема пунктом 1.2 договору також, передбачено, що газ був придбаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Отже, норма частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" поширюється на заборгованість відповідача за договором та підлягає застосуванню судом при вирішенні даного спору.

Таким чином, на заборгованість відповідача за договором не можуть бути нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти річних, у зв`язку з чим у задоволенні позову про їх стягнення обґрунтовано відмовлено.

Стосовно твердження позивача про ненадання відповідачем ліцензії на ведення господарської діяльності щодо виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом, судова колегія зазначає наступне.

У даній справі сторони погодили у пункті 5.3 договору, що реалізація газу споживачу за визначеною у п.5.2. ціною здійснюється за умови, зокрема, наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках передбачених чинним законодавством України). Таким чином, у випадку відсутності у відповідача ліцензії реалізація газу не могла здійснюватися за ціною, визначеною у п.5.2 договору.

Крім того, в наявних у справі актах приймання-передачі природного газу зазначена ціна, яка була встановлена в п.5.2 договору (у тому числі в редакції відповідних додаткових угод). Вищенаведене свідчить про фактичну відсутність у сторін розбіжностей з питання наявності у відповідача відповідної ліцензії.

Крім того, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції, що наявність чи відсутність у відповідача ліцензії не впливає на самий факт того, що придбаний відповідачем за договором газ був використаний саме для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Втім, згідно статті 20 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" врегульовано, що за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Але, докази притягнення посадових осіб відповідача до такої відповідальності в матеріалах справи відсутні.

Тому, вищевказані твердження позивача є необґрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами.

Доводи скаржника щодо неправомірності відмови у задоволенні позовних вимог не знайшли свого правого та матеріального підтвердження, оскільки не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні про відмову у задоволенні позовних вимог грунтується у відповідності до норм законодавства, зокрема частини 3 статті 7 Закону, а також відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ не підлягає задоволенню, рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2019 року у справі №922/2940/19 про відмову у задоволенні позовних вимог підлягає залишенню без змін на підставі ст. 276 Господарського процесуального кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 86, 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 25.11.2019 року) у справі №922/2940/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду від 13.11.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 25.11.2019 року) у справі №922/2940/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 29.01.2020 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 03.02.2020 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя Н.В. Гребенюк