УХВАЛА

м. Київ

06.02.2020Справа № 910/7204/19

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-латвійське підприємство "Хімімпекс"

на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

У справі № 910/7204/19

За позовом акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурового управління "Укрбургаз" акціонерного товариства "Укргазвидобування" (м. Київ)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-латвійське підприємство "Хімімпекс" (м. Київ)

Про стягнення 668.380,44 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Лобач Н.І.

від відповідача: Ліщишин І.В.

від органу ДВС: Нагайчук М.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.12.19. до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла скарга на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, у відповідності до якої скаржник просить суд:

- визнати дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нагайчука Миколи Володимировича щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, зобов`язання боржника подати декларацію про доходи та майно по виконавчому провадженню № 60739445 від 28.11.19. - протиправними;

- постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нагайчука Миколи Володимировича про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 64840,12 грн, зобов`язання боржника подати декларацію про доходи та майно по виконавчому провадженню № 60739445 від 28.11.19. із виконання наказу № 910/7204/19, виданого 10.10.19. Господарським судом міста Києва про стягнення з Заявника 648.401,26 грн - скасувати.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу вказану скаргу передано судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.20. скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.01.20.

16.01.20. скаржником подано заяву "про збільшення вимог скарги на дії державного виконавця", відповідно до якої скаржник додатково просить суд:

- стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-латвійське підприємство "Хімімпекс" кошти в розмірі 65.209,12 грн.

16.01.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 30.01.20.

20.01.20. позивачем подано письмові пояснення по суті скарги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.20. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-латвійське підприємство "Хімімпекс" № 23/01 від 15.01.20. до розгляду не приймати та повернути заявнику.

29.01.20. начальником печерського РВДВС у м. Києві подано письмові заперечення проти скарги.

30.01.20. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про поновлення позивачу та ДВС пропущеного процесуального строку на подання пояснень від 20.01.20. та від 29.01.20., та долучив їх до матеріалі справи.

30.01.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 06.02.20.

В судовому засіданні 06.02.20. скаржником підтримано подану ним скаргу, позивач та представник органу ДВС проти задоволення скарги заперечували.

Розглянувши матеріали скарги, Господарський суд міста Києва, встановив:

У відповідності до поданої скарги скаржник просить суд:

- визнати дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нагайчука Миколи Володимировича щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, зобов`язання боржника подати декларацію про доходи та майно по виконавчому провадженню № 60739445 від 28.11.19. - протиправними;

- постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нагайчука Миколи Володимировича про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 64840,12 грн, зобов`язання боржника подати декларацію про доходи та майно по виконавчому провадженню № 60739445 від 28.11.19. із виконання наказу № 910/7204/19, виданого 10.10.19. Господарським судом міста Києва про стягнення з Заявника 648.401,26 грн - скасувати.

Скаргу обґрунтовано наступним:

- в оскаржуваній постанові не вказано строку пред`явлення наказу до виконання;

- оскаржувана постанова не містить строку та порядку її оскарження;

- направлення оскаржуваної постанови боржнику прострочено на тиждень;

- виконавець не зісканував і не завантажив в автоматизовану систему виконавчого провадження наказ суду та заяву стягувача, інші документи завантажено в форматі Word, а не скан-документа;

- станом на день відкриття виконавчого провадження рішення Господарського суду міста Києва не набрало законної сили.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.19. у справі № 910/7204/19 позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-латвійське підприємство "Хімімпекс" (ідентифікаційний код 14345702) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ідентифікаційний код 30019775) в особі філії Бурового управління "Укрбургаз" акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ідентифікаційний код 00156392) пеню у сумі 365630 грн 22 коп., штраф у сумі 273188 грн 75 коп. та судовий збір у сумі 9582 грн. 29 коп.

10.10.19. Господарським судом міста Києва видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.19., повний текст якого підписаний 18.09.19., у справі № 910/7204/19, яке набрало законної сили 09.10.19. (арк справи 84).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження»).

05.11.19. стягувач звернувся із заявою до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про прийняття до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.19. № 910/7204/19.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28.11.19. відкрито виконавче провадження № 60739445 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.19. № 910/7204/19.

При цьому оцінюючи правомірність дій державного виконавця суд виходить з наступного.

В наказі Господарського суду міста Києва від 10.10.19. № 9107204/19 вказано, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.19. у справі № 910/7204/19 набрало законної сили.

В порядку п. 2 ч. 1 ст. 34 закону вчинення виконавчих дій зупиняється з зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

При цьому при відкритті апеляційного провадження по справі № 910/7204/19 та її розгляду Північним апеляційним господарським судом виконання рішення не зупинялось.

Також судом враховано, що матеріали виконавчого провадження № 60739445 не містять доказів звернення боржника із заявою з приводу наявності апеляційного провадження.

Суд звертає увагу скаржника на те, що вимоги ст. 4 Закону, на які він посилається, стосуються саме виконавчого документа, в даному випадку, наказу Господарського суду міста Києва від 10.10.19. № 910/7204/19, який містить строк його пред`явлення до виконання (до 09.10.22.), а не постанови про відкриття виконавчого провадження, як на те посилається відповідач.

Дослідивши постанову про відкриття виконавчого провадження № 60739445 від 28.11.19. суд встановив, що в п. 5 вона містить строк і порядок її оскарження, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення (ч. 1 ст. 28 Закону).

З наданих скаржником документів вбачається, що постанову про відкриття виконавчого провадження № 60739445 від 28.11.19. було направлено боржнику без дотримання вимог вказаної статті.

Разом з тим, ч. 5 ст. 13 Закону унормовано, що за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Крім означеного, на думку суду, вказане не є суттєвим порушенням, яке б вплинуло на законність оскаржуваних боржником дій, як і не завантаження в автоматизовану систему виконавчого провадження наказу суду та заяви стягувача, та завантаження інших документиів в форматі Word, а не скан-документа, що не вливає на правомірність постановлення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження № 60739445.

Додатково судом враховано, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.19. рішення Господарського суду міста Києва в даній справі залишено без змін, а постановою державного виконавця від 24.01.20. закінчено виконавче провадження № 60739445 з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.09., виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Суд відзначає, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.12. Конституційного суду України по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.12. Конституційного суду України по справі № 11-рп/2012). Аналогічну позицію наведено в рішенні від 26.06.13. Конституційного Суду України по справі № 1 7/2013.

Виходячи з того, що згідно із ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, то обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим пунктом статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У рішенні від 17.05.05. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, оскільки державний виконавець діяв відповідно до Закону в межах повноважень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги в порядку ст. 344 ГПК України не здійснюється, оскільки нормами Закону України «Про судовий збір» не встановлено розміру ставки судового збору за звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, інших витрат пов`язаних з розглядом скарги учасниками судового процесу не заявлено.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-латвійське підприємство "Хімімпекс" в задоволенні скарги на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

2. Ухвала набирає законної сили 06.02.20. та її може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повну ухвалу складено 10.02.20.

Суддя Т.М. Ващенко