РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.01.2020Справа № 910/13536/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О., за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРТРАНСЛІЗИНГ"

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

третя особа 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця"

про витребування майна з чужого незаконного володіння

представники учасників справи:

від позивача: Пхайко Р.Ю.;

від відповідача: Лях К.М.;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРТРАНСЛІЗИНГ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: верстати рейкосвердлильні МП6-1515-002 №63 та №61.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач використовує майно позивача у своїй господарській діяльності за відсутності на це правових підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13536/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 05.11.2019.

01.11.2019 від позивача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що зобов`язання, які виникли на підставі договорів фінансового сублізингу, не перейшли до відповідача, оскільки процедура його реорганізація та передачі всіх прав та обов`язків до нього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 « Про деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» та Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

В підготовче засідання 05.11.2019 з`явились представники сторін.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача підтримав вказане клопотання.

У підготовчому засіданні 05.11.2019 вирішувалось питання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 відкладено підготовче засідання у справі №910/13536/19 на 19.11.2019, залучено до участі у справі № 910/13536/19 третю особу 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця".

11.11.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що у відповідача відсутні жодні правові підстави для утримання спірного майна, тому що, позивач як власник спірного майна жодних прав на рейкосвердлильні верстати відповідачу не передавав і не закріплював його за відповідачем на праві господарського відання.

19.11.2019 від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, у якій відповідач зазначає, що позивачу стало відомо про перебування його майна у володінні та користуванні АТ «Укрзалізниця» ще 10.08.2016, а зважаючи на звернення з позовною заявою до суду лише 26.09.2019, дає підстави стверджувати про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності та є підставою для відмови в позові.

В судове засідання 19.11.2019 з`явились представники сторін та надали пояснення по справі.

Представник третьої особи 1 в судове засідання 19.11.2019 не з`явився.

19.11.2019 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 05.12.2019.

03.12.2019 від позивача надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, у якій Приватне акціонерне товариство "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРТРАНСЛІЗИНГ" зазначає, що посилання відповідача на лист від 06.09.2016 року, як на дату початку перебігу строку позовної давності є некоректним та таким що не відповідає дійсним обставинам справи, адже головним є не встановлення місцезнаходження техніки, а встановлення підстав її перебування у користуванні АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ»

03.12.2019 від відповідача надійшли письмові пояснення з доказами.

У підготовче засідання 05.12.2019 з`явились представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи 1 в судове засідання 05.12.2019 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 продовжено підготовче провадження у справі №910/13536/19 на 30 днів, відкладено підготовче засідання у справі на 19.12.2019, зобов`язано відповідача направити позивачу докази, які подавались до заяви про застосування строків позовної давності та до пояснень, поданих 03.12.2019.

17.12.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі та докази виконання ухвали суду від 05.12.2019.

В судове засідання 19.12.2019 з`явились представники сторін та надали пояснення по справі.

Представник третьої особи 1 в судове засідання 19.12.2019 не з`явився.

Протокольною ухвалою від 19.12.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.01.2020.

В судове засідання 21.01.2020 з`явився представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

В судове засідання 21.01.2020 з`явився представник відповідача заперечив позовні вимоги, просив суд у позові відмовити повністю.

Представник третьої особи 1 в судове засідання 21.01.2020 не з`явився про судове засідання був повідомлений належним чином

У судовому засіданні 21.01.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У 2007 між Приватним підприємством «ВТБ Лізинг Україна» (лізингодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (лізингоодержувач) були укладені договори фінансового лізингу, а саме:

1. Договір фінансового лізингу №33-ФЛ від 14.06.2007 (зі змінами і доповненнями), відповідно до умов якого лізингодавець набуває у власність у виробника (продавця) предмет лізингу, визначений лізингоодержувачем, технічні параметри, гарантія якості, необхідний склад документації яких задовольняють потреби лізингоодержувача, і передає їх лізингоодержувачу за плату в тимчасове володіння і користування на умовах, передбачених цим договором. Предметом лізингу є Рейкосвердлильний верстат МП6-1515, який виготовлений згідно з технічним завданням Укрзалізниці, специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до договору, лізингоодержувач набуває право користування предметом лізингу на умовах цього договору з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання - передачі предмета лізингу в лізинг. Передача предмета лізингу здійснюється відповідно до графіку, узгодженому лізингодавцем та лізингоодержувачем на умовах DDP (ІНКОТЕРМС-2000) на станцію Красний Лиман Донецької залізниці (код станції 490000)

29.10.2007 сторони склали та підписали Акт приймання - передачі обладнання згідно договору фінансового лізингу №33-ФЛ від 14.06.2007, відповідно до якого, лізингодавець передав, лізингоодержувач прийняв у платне користування Рейкосвердлильний верстат мод. МП6-1515-002 №61 загальною вартістю 980000,00 грн.

2. Договір фінансового лізингу №137-ФЛ від 09.08.2007(зі змінами і доповненнями), відповідно до умов якого лізингодавець набуває у власність у виробника (продавця) предмет лізингу, визначений лізингоодержувачем, технічні параметри, гарантія якості, необхідний склад документації яких задовольняють потреби лізингоодержувача, і передає їх лізингоодержувачу за плату в тимчасове володіння і користування на умовах, передбачених цим договором. Предметом лізингу є Рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002, який виготовлений згідно ДСТУ 2807-94, ГОСТ 27487-87, специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до договору, лізингоодержувач набуває право користування предметом лізингу на умовах цього договору з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання - передачі предмета лізингу в лізинг. Передача предмета лізингу здійснюється відповідно до графіку, узгодженому лізингодавцем та лізингоодержувачем на умовах DDP (ІНКОТЕРМС-2000) на станцію Красний Лиман, РЗП-6 Донецької залізниці (код станції 490000) - 1 од.

29.11.2007 сторони склали та підписали Акт приймання - передачі обладнання згідно договору фінансового лізингу №137-ФП від 09.08.2007, відповідно до якого, лізингодавець передав, лізингоодержувач прийняв у платне користування Рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 №63 загальною вартістю 980000,00 грн.

У 2007 році між Відкритим акціонерним товариством «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (в подальшому найменування було змінено на «Приватне акціонерне товариство «Лізингова компанія «Укртранслізинг») (сублізингодавець) та Державним підприємством «Донецька залізниця» (сублізингоодержувач) було укладено договори фінансового сублізингу, а саме:

1. Договір фінансового сублізингу № 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007 (зі змінами і доповненнями), відповідно до умов якого Відкрите акціонерне товариством "Лізингова компанія "Укртранслізинг" передав Державному підприємству "Донецька залізниця" в тимчасове платне володіння і користування Рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 № 61, у кількості 1 шт., про що свідчить Акт №77 від 29.10.2007 приймання передачі обладнання згідно договору фінансового сублізинга № 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007 та довіреність ЯОГ №045014 від 27.10.2007.

Відповідно до Додатку №4 від 31.03.2009 до договору фінансового № 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007 датою сплати останнього лізингового платежу є 10.10.2014.

2.Договір фінансового сублізингу №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 (зі змінами і доповненнями), відповідно до умов якого Відкрите акціонерне товариством "Лізингова компанія "Укртранслізинг" передав Державному підприємству "Донецька залізниця" в тимчасове платне володіння і користування Рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 №63, у кількості 1 шт., про що свідчить Акт від 29.11.2007 приймання передачі згідно договору фінансового сублізингу №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 та Довіреність ЯОГ №045065 від 29.11.2007.

Відповідно до Додатку №4 від 31.03.2009 до договору фінансового сублізингу №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 датою сплати останнього лізингового платежу є 10.11.2014.

У відповідності до статті 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 723/97-ВР від 16.12.1997 передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний: 1) прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; 2) відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; 3) своєчасно сплачувати лізингові платежі; 4) надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; 5) письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; 6) письмово повідомляти про порушення строків проведення або непроведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; 7) у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом.

Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

07.11.2014 між Приватним підприємством «ВТБ Лізинг Україна» (продавець) та Публічним акціонерним Товариством «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (покупець) укладено договір №78-В купівлі -продажу майна, що було передане у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу від 14.06.2007 №33-ФЛ, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність майно, що було передане у фінансовий лізинг по акту приймання - передачі майна в лізинг від 29.10.2007 за договором фінансового лізингу №33-ФЛ від 14.06.2007(п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору, датою переходу від продавця до покупця права власності на майно, визначене в п. 1.1 даного договору, є дата укладання даного договору. З цієї дати покупець стає власником майна, дія договору фінансового лізингу №33-ФЛ від 14.06.2007 припиняється його виконання, а покупець набуває право власності на майно. Покупець погоджується з тим, що майно перебуває в тимчасовому володінні і користуванні Державного підприємства «Донецька залізниця» на умовах договору №36-Д/П-07168 від 19.06.2007.

Крім цього, 12.07.2016 між Приватним підприємством «ВТБ Лізинг Україна» (продавець) та Публічним акціонерним Товариством «Лізингова компанія «Укртранслізинг» (покупець) укладено договір №288-В купівлі -продажу майна, що було передане у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу від 09.08.2007 №137-ФЛ, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність майно, що було передане у фінансовий лізинг по акту приймання - передачі майна в лізинг від 29.11.2007 за договором фінансового лізингу №137-ФЛ від 09.08.2007. (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору, датою переходу від продавця до покупця права власності на майно, визначене в п. 1.1 даного договору, є дата укладання даного договору. З цієї дати покупець стає власником майна, дія договору фінансового лізингу №182-ФЛ від 09.08.2007 припиняється його виконання, а покупець набуває право власності на майно. Покупець погоджується з тим, що майно перебуває в тимчасовому володінні і користуванні Державного підприємства «Донецька залізниця» на умовах договору №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що Приватне акціонерне товариство "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРТРАНСЛІЗИНГ" належним чином виконало умови договорів фінансового лізингу, укладеного з ПП «ВТБ Лізинг Україна» та на підставі договорів купівлі-продажу майна набуло право власності на Рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 №61 та Рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 №63 для забезпечення в подальшому його продажу на залізницю. При цьому залізницею договори фінансового сублізингу не виконані, строк на який надавалась техніка у лізинг закінчився, але залізниця і надалі безпідставно продовжує володіти і користуватися предметами лізингу, чим порушує права позивача як законного власника майна.

За твердженням позивача, позивач звертався до відповідача з вимогою про надання будь-якої інформації щодо місцезнаходження техніки та її стану, а також просив забезпечити проведення огляду даної техніки.

На дані запити було отримано відповідь листом №В.О.Н- 01/429 від 12.07.2019, відповідно до якого відповідачем, а саме його структурним підрозділом «Регіональна філія «Донецька залізниця» вказана інформація, що дані верстати перебувають на балансі структурного підрозділу філії «Лиманський рейкозварювальний поїзд», вказано про їх справний технічний стан і про те, що вони перебувають у відповідача на підставі договорів фінансового сублізингу №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 та 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007.

Як вказує позивач, 25.07.2019 представника ПрАТ «Укртранслізинг» було допущено до рейкосвердлильних верстатів з метою проведення огляду, про що свідчать Акти про стан обладнання, які складені та підписані представниками позивача та відповідача 25.07.2019 по верстату № 61 та верстату № 63.

29.07.2019 позивач звернувся з листом №УТЛ-429/07/19 до Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», в якому зазначив, що відповідно до договорів фінансового сублізингу від 19.06.2007 №36/Д/П-071368/НЮ та від 21.08.2007 №Д/П-071736/НЮ строк, на який передавались рейкосвердлильні верстати в лізинг, закінчився, а для завершення процедури переходу права власності на спірне майно необхідно сплатити заборгованість за договорами сублізингу та укласти договори купівлі-продажу предметів лізингу.

Листом від 16.08.2019 №НГ-06/2703 Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» повідомила позивачу, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» утворене наприкінці 2015 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Серед зазначених підприємств було і «Державне підприємство «Донецька залізниця» з яким позивач уклав договори №№: 36/Д/П-071368/НЮ; Д/П-071736/НЮ. За змістом пунктів 4 і 5 Постанови, проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Товариства. Разом з тим, в Постанові зазначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за Товариством на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604.

Також, в зазначеному листі 16.08.2019 №НГ-06/2703 відповідач повідомляє про те, що АТ «Укрзалізниця» не стало правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця», а тому АТ «Укрзалізниця» не має можливості задовольнити вимоги позивача.

З урахуванням викладеного, позивач звертається з "віндикаційним позовом"та просить суд витребувати у Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" на користь Приватного акціонерного товариства "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРТРАНСЛІЗИНГ" верстати Рейкосвердлильні МП6-1515-002 №63 та №61 у порядку ст. 387, 388 ЦК України.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд та право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Так, згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідач у відзиві заперечує щодо позову та зазначає, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (в тому числі й ДП «Донецька залізниця»), їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не увійшло до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця», а відображено на його балансі на праві господарського відання. Зобов`язання, які виникли на підставі договорів фінансового сублізингу, не перейшли до відповідача, оскільки процедура його реорганізації та передача всіх прав та обов`язків до нього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» та Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Також, АТ «Укрзалізниця» зазначає, що взяття на баланс рейкосвердлильних верстатів № 61 та № 63 відбулося під час процедури реорганізації ДП «Донецька залізниця» та здійснено з дотриманням встановленого законодавством України особливого порядку та способу такої реорганізації. Такі особливості утворення АТ «Укрзалізниця» безпосередньо пов`язані з ситуацією в країні та спрямовані на забезпечення економічних ресурсів України та захисту робочої сили.

У заперечені на відзив позивач вказує на те, що право господарського відання виникає лише у випадку, якщо майно закріплено за відповідним суб`єктом підприємництва власником майна. Але позивач, як власник спірного майна, жодних прав на рейкосвердлильні верстати №61 та № 63 відповідачу не передавав і не закріплював його за відповідачем на праві господарського відання.

Відповідно до ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а згідно статті 391 цього ж Кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Захист порушеного права особи, що вважає себе власником майна, яке було відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача цього майна з підстав, передбачених ст. 387 та ст. 388 ЦК України.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога не володіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально- визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.).

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тобто, витребування майна внаслідок віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, однак він набув право власності на майно добросовісно.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати.

Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і який на її відчуження не має права.

Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише у випадках передбачених ст. 388 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №916/2130/15.

Судом встановлено, що на підставі договору від 07.11.2014 №78-В купівлі - продажу майна, що було передане у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу від 14.06.2007 №33-ФЛ позивач 07.11.2014 набув право власності на Рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 №61.

Крім цього, на підставі договору від 12.07.2016 №288-В купівлі -продажу майна, що було передане у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу від 09.08.2007 №137-ФЛ позивач 12.07.2016 набув право власності на Рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 №63.

Відповідно до листа № в.о.21-01/429 від 12.07.2018 відповідач повідомив, що Рейкосвердлильні верстати № 61 та № 63 знаходяться на балансі структурного підрозділу Філії «Лиманський рейкозварювальний поїзд» та зазначив, що відповідач не став правонаступником ДП «Донецька залізниця».

Знаходження зазначених Рейкосвердлильних верстатів на території відповідача, а саме структурного підрозділу Філії «Лиманський рейкозварювальний поїзд» підтверджується Актами про стан обладнання від 25.07.2019 за підписом представників позивача та відповідача.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують правомірність володіння відповідачем Рейкосвердлильними верстатами № 61 та № 63, які на праві власності належать позивачу.

Судом також враховано, що відповідач не став правонаступником ДП «Донецька залізниця», а отже права та обов`язки за договорами фінансового сублізингу № 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007 та №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 до відповідача не перейшли.

З урахуванням встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРТРАНСЛІЗИНГ" .

В той же час, під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до вимог позивача до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В заяві про застосування строків позовної давності відповідач зазначає що позивач довідався про перебування спірного майна в користуванні відповідача 10.08.2016, що підтверджується укладеними звітами про стан верстатів від 10.08.2016.

Таким чином, на думку відповідача, позивачу стало відомо про перебування Рейкосвердлильних верстатів № 61 та № 63 у володінні та користуванні відповідача ще 10.08.2016, що зважаючи на звернення з позовною заявою до суду лише 26.09.2019, дає підстави стверджувати про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності.

В письмових поясненнях від 17.12.2019 відповідач уточнює раніше подану заяву про застосування строків позовної давності та зазначає, що початком перебігу строку позовної давності є момент купівлі позивачем майнових прав на рейкосвердлильні верстати, а саме на рейкосвердлильні верстат №61 - з 07.11.2014 та рейкосвердлильні верстат №64 - з 12.07.2016 .

Згідно з приписами частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування конвенції (пункт 1 статті 32 конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації», пункт 570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про застосування до вимог Приватного акціонерного товариства "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРТРАНСЛІЗИНГ" до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ про витребування майна з чужого незаконного володіння строку позовної давності, у зв`язку з тим, що перебіг строку позовної давності почався з моменту набуття позивачем права власності на спірне майно, а саме:

- на підставі договору від 07.11.2014 №78-В купівлі - продажу майна, що було передане у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу від 14.06.2007 №33-ФЛ позивач 07.11.2014 набув право власності на Рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 №61.

- на підставі договору від 12.07.2016 №288-В купівлі -продажу майна, що було передане у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу від 09.08.2007 №137-ФЛ позивач 12.07.2016 набув право власності на Рейкосвердлильний верстат МП6-1515-002 №63.

Отже перебіг позовної давності на вимогу про витребування Рейкосвердлильного верстата МП6-1515-002 №61 з чужого незаконного володіння почався 07.11.2014 та сплив 07.11.2017, а на вимогу про витребування з чужого незаконного володіння Рейкосвердлильного верстата МП6-1515-002 №63 почався -12.07.2016 та сплив 12.07.2019.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 27.09.2019, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на адресу Господарського суду міста Києва, тобто після спливу строку позовної давності, що свідчить про пропущення позивачем строків позовної давності та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд враховує і те, що у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що власник майна, як господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим, має знати та дбати про свою власність.

Крім цього, суд зазначає, що сам позивач неодноразово у своїх поданих до суду поясненнях наголошував на тому, що місце перебування спірних верстатів є незмінним з часу передачі їх у фінансовий сублізинг на ДП «Донецька залізниця», відповідно до актів приймання передачі, приймання рейкосвердлильних верстатів здійснювалось в м. Красний лиман структурним підрозділом «Рейкозварювальний поїзд №6» ДП «Донецька залізниця», що підтверджується актом №77 від 29.10.2007 приймання передачі обладнання згідно договору фінансового сублізинга № 36-Д/П-071368/НЮ від 19.06.2007 та довіреністю ЯОГ №045014 від 27.10.2007, актом від 29.11.2007 приймання передачі згідно договору фінансового сублізингу №Д/П-071736/НЮ від 21.08.2007 та довіреністю ЯОГ №045065 від 29.11.2007.

Отже, позивач не був позбавлений можливості встановити осіб, які володіють його майном та звернутись з даним позовом до суду в межах строку позовної давності.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження, такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи все вищевикладене та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку що вимоги позивача про витребування у АТ «Укрзалізниця» рейкосвердлильних верстатів МП6-1515-022 №63 та 61 є обґрунтованими, однак у зв`язку із поданням позову після спливу строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРТРАНСЛІЗИНГ"

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.02.2020.

Суддя С.О. Турчин