номер провадження справи 34/149/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2020 Справа № 908/3306/19

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

при секретареві судового засідання Махно О.О.,

розглянувши матеріали справи № 908/3306/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", ідентифікаційний код юридичної особи 40075815 (03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), буд. 5) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", ідентифікаційний код юридичної особи 41149437 (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61) Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", ідентифікаційний код ВСП 41149437/номер ідентифікації 884 (69068, м. Запоріжжя, вул. Кругова, 80А)

до відповідача Фізичної особи-підприємця Лобецької Ніни Миколаївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 380 629,77 грн

за участю уповноважених представників:

від позивача: Коломоєць О.В., довіреність № 2824 від 09.12.2019;

від відповідача: Подлужна Р.Г., довіреність № 1712 від 06.12.2019

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", Виробничого структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом № ТУ БМЕС-3-10/3731 від 31.10.2019 (вх. № 3555/08-07/19 від 27.11.2019) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лобецької Ніни Миколаївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованості за Договором оренди нерухомого майна № 3343/д від 11.12.2014 у сумі 339566 грн 85 коп. та борг за Договром про відшкодування витрат на утримання орендованого майна ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В від 22.12.2014 у сумі 1357 грн 50 коп., інфляційні втрати у сумі 33054 грн 92 коп. та 3% річних в сумі 13 765 грн 59 коп.

Позов заявлено на підставі п.п. 3.11, 10.10, 10.11 Договору оренди нерухомого майна № 3343/д від 11.12.2014, п. 3.1.2 Договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В від 22.12.2014, ст.ст. 317, 386, 398, 526, 530, 625, 785 Цивільного кодексу України та мотивовано тим, що після закінчення терміну дії договору майно, що перебувало в оренді, відповідачем не повернуто, акт приймання-передавання майна з оренди сторонами не складався у відповідності до вимог ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 8.2. та п. 10.4. договору листом № НКМ-07/356 від 13 квітня 2017 року орендодавець пропонував відповідачу погодити питання про збільшення орендної плати на 25% (відсотків) і укласти додатковий договір до договору (додатки до листа №НКМ-07/356 від 13 квітня 2017 року), в разі наміру отримати продовження терміну дії договору. У листі також зазначалось попередження, за відсутності будь-яких пропозицій від орендаря до 28 квітня 2017 року (лист на ім`я ПАТ «Укрзалізниця» шляхом передачі через балансоутримувача), відповідачу необхідно повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувача. Також попереджалось, що згідно з умовами договору, якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення майна після припинення договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення, штрафу та пені від суми заборгованості. У визначений листом № НКМ-07/356 від 13 квітня 2017 року термін до 28 квітня 2017 року відповідач не надав своїх пропозицій стосовно підписання додаткового договору до договору оренди.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2019 справу № 908/3306/19 передано на розгляд судді Науменку А.О.

Позовна заява прийнята судом до розгляду ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.11.2019 у справі № 908/3306/19, судове засідання призначено на 24.12.19. В судових засіданнях оголошувались перерви до 14.01.20, 17.01.20, 24.01.20, 27.01.20.

Ухвалою господарського суду від 29.11.2019 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 908/3306/19.

17.12.2019 до господарського суду надійшов відзив ФОП Лобецької Н.М. в якому відповідач не погоджується з позицією позивача, вважає, що дія договору оренди нежитлового приміщення № 3343/д від 11.12.2014р. в силу закону була продовжена до 21.07.2019 включно і за весь період користування приміщенням до підписання акту приймання-передачі (22.07,2019) орендарем повністю сплачена орендна плата і витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна. Однак орендодавець не визнає факт продовження дії договору оренди до 21.07.2019, внаслідок чого і виник даний спір між сторонами. Відповідно до частин 1, 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди (31.03.2017), тобто до 30 квітня 2017р. включно, сторони не заявили про припинення договору або зміну його умов. Відповідно, договір оренди є продовженим на той самий термін (два роки 3 місяці та 21 день) і на тих самих умовах, що були передбачені договором, тобто до 21 липня 2019 року.

Сторонами також подано суду відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, письмові пояснення, які прийняті судом до розгляду. Крім того, судом задоволено клопотання сторін про долучення до матеріалів справи документів.

Судом відмолено в задоволенні клопотання позивача про виклик свідка через те, що в силу ч. 9 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.

17.01.2020 позивачем подано суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача неустойку за користування річчю за час прострочення повернення орендованого майна за договором оренди нерухомого майна №3343/д від 11 грудня 2014 року в сумі - 332 092 грн. 24 коп., інфляційні нарахування (в сумі - 33 317 грн. 59 коп. та три проценти річних від простроченої суми - 15 219 грн. 94 коп., що разом складає - 380 629 грн. 77 коп., покласти на відповідача судові витрати. Вказану заяву мотивовано тим, що відповідач, після звернення позивача з позовом до суду, визнав борг з оренди майна за період з 01 квітня 2017 по 22 липня 2019 в сумі 1 943 грн. 50 коп. та заборгованість з відшкодування витрат на утримання майна за період з 01 січня 2017 по 22 липня 2019 в сумі 6 014 грн. 67 коп. і підписав акти звіряння розрахунків за договором оренди (акт звіряння взаємних розрахунків №1 від 15.01.2020) та за договором про відшкодування (акт звіряння взаємних розрахунків № 2 від 15.01.2020). Визнані суми заборгованості: за договором оренди - 1 943 грн. 50 коп. та за договором про відшкодування - 6 014 грн. 67коп. відповідачем сплачено 15.01.2020. Враховуючи те, що провадження у справі відкрито 29.11.2019 та призначено перше засідання на 24.12.2019, останній день строку для подання заяви про зменшення розміру позовних вимог є 19.12.2019, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 46 ГПК України, позивач просить суд про поновлення пропущеного строку з урахуванням вищезазначених обставин.

Позивачем фактично зменшено позовні вимоги на суму орендних платежів - 1 943 грн. 50 коп. та платежів на відшкодування витрат з утримання майна - 6 014 грн. 67 коп., але збільшено період і суму інфляційних нарахувань та трьох процентів річних до 16.01.2020.

Згідно ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідач не заперечив проти прийняття до розгляду заяви про зменшення позовних вимог.

З урахуванням, наведених позивачем обставин у заяві про зменшення вимог, суд приходить до висновку про можливість поновлення строку та прийняття до розгляду заяви про зменшення позовних вимог від 16.01.2020 № ТУ БМЕС-3-10/133. Судом розглядаються вимоги про стягнення з відповідача 332 092 грн. 24 коп. неустойки, інфляційні нарахування в сумі - 33 317 грн. 59 коп. та три проценти річних - 15 219 грн. 94 коп., нараховані на суму неустойки, що разом складає - 380 629 грн. 77 коп.

В судовому засіданні 27.01.2020 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою комплексу "Акорд".

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти позову в повному обсязі, просила в його задоволенні відмовити.

В судовому засіданні 27.01.2020 судом прийнято рішення, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2014 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Лобецькою Ніною Миколаївною (орендар) укладено договір № 3343/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі відокремленого структурного підрозділу «Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (далі договір № 3343/д).

Відповідно до п. 1.1 договору № 3343/д орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - вбудоване в перший поверх будівлі (літера А), нежитлове приміщення №2-1, загальною площею 100 кв.м, розташоване за адресою: Запорізька область, м. Пологи, провулок Станційний, 4. Вказане майно передано в оренду за актом приймання-передачі.

Згідно п. 1.2 договору № 3343/д майно передається в оренду з метою розміщення торгівельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів.

Пунктом 10.1. договору № 3343/д було передбачено, що договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 11 грудня 2014 року по 10 грудня 2015 року включно.

16 лютого 2016 року був підписаний додатковий договір до договору №3343/д, згідно якого, у зв`язку з утворенням Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23 лютого 2012 року №4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200 та користуючись ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в п. 1 встановлено, що орендодавцем майна є ПАТ «Українська залізниця». Термін дії договору № 3343/д продовжено по 31.03.2016 включно.

Відповідно до п. 3. додаткового договору від 26 лютого 2016 року викладено змінено п. 3.6 договору № 3343/д, та визначено, що орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до п. 5. додаткового договору від 26 лютого 2016 року термін дії договору № 3343/д продовжено по 31.03.2016 року включно.

Додатковими договорами до договору № 3343/д від: 17 березня 2016 року, 29 липня 2016 року та 23 вересня 2016 року термін дії договору оренди продовжено до 31 жовтня 2016 року.

29 листопада 2016 року сторонами був укладений додатковий договір до договору № 3343/д, згідно п. 3.1 якого орендна плата, визначена за домовленістю сторін, з 01.10.2016 становить 4 225 грн. Термін дії договору оренди продовжено з 01 листопада 2016 до 31 березня 2017 року включно.

Відповідно до вимог п. 5.11. договору № 3343/д відповідачем та позивачем був укладений договір № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В від 22 грудня 2014 року про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю до договору оренди нерухомого майна №3343/д від 11.12.2014 (далі договір № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В).

Згідно з п. 1.1 договору № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В балансоутримувач здійснює обслуговування майна, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Пологи, провулок Станційний, 4, вбудоване в перший поверх будівлі (літера А), нежитлове приміщення №2-1, загальною площею 100 кв.м, а також утримання прилеглої території, а орендар відшкодовує витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна, сплату податку на землю, експлуатаційні витрати та комунальні послуги пропорційно до займаної площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Пунктом 7.1 договору № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В визначено, що він набуває чинності з моменту фактичної передачі майна в оренду, з 11 грудня 2014 року та діє протягом строку дії договору оренди.

Розрахунком суми відшкодування на утримання приміщення загальною площею 100 кв.м ст. Пологи пров. Станційний, 4 орендованого ФОП Лобецькою Н.М., що є додатком до договору № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В сума відшкодування витрат на утримання приміщення площею 100 кв.м. складає 96,72 грн. Вартість утримання майна сторнами збільшувалась до 126,78 грн, 129, 59 грн, 203,03 грн, 223,10 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором оренди державного майна.

У відповідності до ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Оскільки орендоване майно є державним, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Між сторонами існує спір з приводу обставин продовження строку дії договору на тих самих умовах.

Відповідно до ч. 2. ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Аналогічна норма міститься і в частині 4 статті 284 Господарського кодексу України.

За змістом п. 10.4 договору № 3343/д у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються договором про зміни, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.

З урахуванням укладеного сторонами додаткового договору від 29 листопада 2016 року строк дії договору оренди № 3343/д продовжено до 31 березня 2017 року. Отже, загальний строк договору оренди тривав з 11.12.2014 по 31 березня 2017 включно, що складає два роки 3 місяці та 21 день.

Протягом одного місяця після закінчення строку дії договору № 3343/д, тобто 31.03.2017, до 30 квітня 2017 включно, сторони не заявили про припинення договору № 3343/д або зміну його умов.

Відповідно договір оренди № 3343/д є продовженим на той самий термін (два роки 3 місяці та 21 день) і на тих самих умовах, що були передбачені договором - до 21 липня 2019 року.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідач отримав лист Регіональної філії «Придніпровська залізниця» № НКМ-07/356 від 13.04.2017 від працівника позивача 24 квітня 2017 року.

Відповідач вказані обставини заперечує повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів вручення листа № НКМ-07/356 від 13.04.2017 відповідачеві. В матеріалах справи відсутні опис вкладення та фіскальний чек про направлення вказаного листа ФОП Лобецькій Ніни Миколаївни, повідомленням про його вручення або вручення під особистий підпис на примірнику листа.

Суд відхиляє посилання позивача на показання свідка, що викладені у заяві від 10.01.2020.

Відповідно до ч. 2. ст. 87 ГПК України не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

В заяві від 10.01.2020 свідка ОСОБА_1 зазначено, що нею на виконання рішень товариства 18 квітня 2017 року було надано завдання інженеру відділу експлуатації територіального управління Івойлову Олексію Юрійовичу передати лист НКМ-07/356 від 13.04.2017 з доданим до нього додатковим договором про продовження строку Договору оренди до 30.06.2017 включно (два примірники) особисто у руки орендарю приміщення. 27 квітня 2017 року інженер відділу експлуатації територіального управління Івойлов Олексій Юрійович надав додаток 3 до листа від 07.04.2017 № ЦКМ-13/801, у якому ним власноруч у зазначених примітках стверджувалося про виконання завдання та передачу листа НКМ-07/356 від 13.04.2017 з доданим до нього додатковим договором про продовження строку договору оренди до 30 червня 2017 року включно орендарю 24.04.17.

Таким чином, заява від 10.01.2020 ОСОБА_1 не може вважатися доказом в силу закону, оскільки ґрунтується на повідомленні іншої особи - ОСОБА_2 .

Подальші покази про вручення листа 13.05.2019 значення не мають оскільки стосуються обставин, що відбулись після 30.04.2019. Робочий зошит, на який є посилання в заяві від 10.01.2020 не містить ні дати, ні назви документа, та не підтверджує жодних спірних обставин.

З огляду на викладене, позивачем не доведено вручення протягом одного місяця заяви відповідачеві про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності.

Посилання на порушення відповідачем п. 10.4 договору № 3343/д щодо відсутності укладення додаткової угоди про продовження строку договору № 3343/д на підставі дозволу відповідного органу суд відхиляє.

Договір № 3343/д укладено 11.12.2014 з Фондом державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області. Фонд державного майна України був державним органом, який на той час був уповноважений управляти державним майном, в тому числі об`єктом оренди за цим договором.

Саме тому в редакції пункту 10.4 договору № 3343/д містилось посилання на орган, уповноважений управляти об`єктом оренди. Однак в подальшому у зв`язку з передачею майна, що є об`єктом оренди, до статутного капіталу АТ «Українська залізниця», Орендодавцем цього майна стало АТ «Українська залізниця», яке є юридичною особою державної форми власності, а не державним органом, уповноваженим управляти державним майном.

Відносини по продовженню дії договору оренди виникли з 01.04.2017, тоді, коли орендодавцем майна був позивач, а не державний орган. Тому положення пункту 10.4 договору № 3343/д в частині дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди, на продовження договору оренди, розповсюджуватися не може в силу зміни орендодавця.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» обов`язкового укладення такого додаткового договору не вимагається.

Відповідно до п. 4.1 пленуму Вищого господарського суду України 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Відповідач продовжував користуватися об`єктом оренди на правах орендаря та сплачував передбачену договором орендну плату до дня закінчення договору - 21.07.2019. Ця оплата приймалась орендодавцем і орендарю не поверталась, отже орендодавець фактично визнавав продовження орендних відносин.

По закінченню дії договору, а саме 22.07.2019 майно повернуто позивачу, про що 22.07.2019 підписано Акт приймання-передавання до договору № 3343/д.

Відповідно до ч. 4 ст. 291 ГК України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

На підставі актів звіряння від 15.01.2020 позивачем було пред`явлено до сплати відповідачу рахунок № 1 від 15.01.2020 по заборгованості з орендної плати в розмірі 1 943,50 грн. та рахунок № 2 від 15.01.2020 по заборгованості за договором по відшкодуванню витрат 6 014,67 грн., ці суми сплачені відповідачем на рахунок позивача 15.01.2020, що підтверджується квитанціями банку № 151 та 152 від 15.01.2020.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено відсутність заборгованості Фізичної особи-підприємця Лобецької Ніни Миколаївни з орендної плати за договором № 3343/д, та з відшкодування витрат на утримання майна за договором № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В.

Стосовно відсутності внесення змін в договір в частині збільшення орендної плати на 25 % слід зазначити, що позивач правом на передання переддоговірного спору на розгляд суду в порядку ч. 4 ст. 188 ГК України не скористався і вказані обставини не впливають на обставини продовження строку договору.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідачем виконано умови договору № 3343/д щодо внесення орендної плати та повернення орендованого майна.

Аналіз частини 1 статті 759 та частини 1 статті 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Позивачем до зменшення позовних вимог фактично заявлено до стягнення і орендну плату і неустойку за неповернення майна одночасно, що є неправомірним.

Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України.

Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що зумовлює вимогу щодо сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків та здійсненні своїх суб`єктивних прав. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною 2 статті 785 ЦК України. Законодавцем у частині 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України.

На відміну від неустойки, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, що є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, і для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до якої необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України, обов`язок щодо сплати орендарем орендної плати за користування орендованим майном, в тому числі після спливу строку дії договору оренди, не залежить від встановлення вини у діях орендаря щодо несвоєчасного повернення об`єкта оренди за наслідком розірвання договору оренди. Орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України.

Аналогічні висновки викладені в постанові від 13.12.2019 № 910/20370/17 Верховного Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду.

Підсумовуючи викладене суд проходить до висновку, що позивач не повідомив протягом одного місяця відповідача про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності, орендна оплата приймалась орендодавцем і орендарю не поверталась, дії орендодавця щодо нарахування подвійної неустойки за неповернення майна суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, не ґрунтується на нормах закону та договору. Відповідно в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в сумі 5709,45 грн (з урахуванням зменшених позовних вимог) покладаються на позивача. При цьому, позивач не позбавлений права звернення до суду з відповідним клопотанням про повернення сплаченого судового збору, враховуючи зменшення розміру позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця", ідентифікаційний код юридичної особи 40075815 (03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), буд. 5) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", ідентифікаційний код юридичної особи 41149437 (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61) Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", ідентифікаційний код ВСП 41149437/номер ідентифікації 884 (69068, м. Запоріжжя, вул. Кругова, 80А) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лобецької Ніни Миколаївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) 332 092 (триста тридцять дві тисячі дев`яносто дві) грн 24 коп. неустойки, 33 317 (тридцять три тисячі триста сімнадцять) грн 59 коп. інфляційних втрат, 15 219 (п`ятнадцять тисяч двісті дев`ятнадцять) грн 94 коп. 3% річних та 5709 (п`ять тисяч сімсот дев`ять) грн 45 коп. судового збору відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 03.02.2020.

Суддя А.О. Науменко