Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1210/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Ярмольчук В.С., адвокат, ордер серія ВК №1000736 від 02.12.2019,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (м.Славута, Хмельницька область)

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхрембуд" (м.Новоград-Волинський, Житомирська область)

про стягнення 209903,97грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Комунального підприємства "Шляхрембуд" Новоград-Волинської міської ради про стягнення 294120,19грн з яких: 206736,00грн основного боргу, 70981,25грн пені, 6066,14грн 3% річних, 10336,80грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.12.2019 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 14.01.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.01.2020 подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог від 17.01.2020 судом прийнято до розгляду та вирішено здійснювати розгляд справи в межах поданих змін - про стягнення з відповідача на користь позивача 156736,00грн суми основного боргу, 36765,03грн пені, 6066,14грн 3% річних, 10336,80грн інфляційних витрат, а також судових витрат. Вказаною ухвалою суду постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №906/1210/19 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 30.01.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 30.01.2020 позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17.01.2020 підтримав у повному обсязі (а.с.71). Щодо клопотання відповідача про розстрочення рішення суду на шість місяців заперечив, вважає за можливе розстрочити погашення боргу терміном на три місяці, до 31.05.2020.

Відповідач свого представника в судове засідання 30.01.2020 не направив, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової кореспонденції (а.с.86). 27.01.2020 до Господарського суду Житомирської області від представника відповідача надійшла заява від 27.01.2020, згідно якої останній підтримує заперечення викладені у відзиві на позовну заяву від 26.12.2019 та просить розгляд справи здійснювати без його участі, також просить скасувати розгляд справи в режимі відеоконференції заявленого в клопотанні від 22.01.2020.

З наведених у відзиві від 26.12.2019 (а.с.48-51) підстав, відповідач заперечував щодо стягнення суми основного боргу в частині стягнення 50000,00грн у зв`язку із його погашенням та пені в заявленій сумі, посилаючись на те, що її нарахування здійснено без обмеження строків визначених ч.6 ст.232 ГПК України. Також просив розстрочити виконання рішення на шість місяців зважаючи на об`єктивні обставини та важкий фінансовий стан підприємства.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наявність клопотання відповідача про розгляд справи без участі уповноваженого представника останнього, неявка якого в засідання суду не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи 16.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (продавець, позивач) та Комунальним підприємством "Шляхрембуд" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №12/18 (а.с.12-14) (далі-договір), за умовами п.1.1. якого продавець зобов`язався поставляти мазут паливний М100, бітум нафтовий дорожній марки 60/90, 90/130, 70/100, Код УКТ ЗЕД 27132000, Емульсію ЕКШ за ціною згідно з додатками або рахунками, які є невід`ємною частиною договору, а покупець прийняти і сплатити вищезгаданий товар.

У пункті 1.2 договору сторони погодили, що ціна товару може змінюватися за погодженням сторін при зміні ринкових цін на нафту і нафтопродукти.

Згідно п.5.1 договору, покупець здійснює 50% передоплати товару згідно з виставленим рахунком, 50% на протязі 5 календарних днів з дня отримання товару.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за невиконання зобов`язань за даною угодою, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п.8.1 договору, даний договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 16 липня 2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

На виконання умов зазначеного договору позивач поставив, а відповідач отримав бітум нафтовий дорожній БНД 60/90 на загальну суму 206736,00грн, що підтверджується накладною від 16.11.2018 та товарно-транспортною накладною №80/18 від 16.11.2018 (а.с.15,16).

Матеріалами справи підтверджується, що Комунальне підприємство "Шляхрембуд" частково оплатило Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" вартість отриманого товару на суму 50000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №99 від 20.11.2019 на суму 30000,00грн, №129 від 28.11.2019 на суму 10000,00грн, №195 від 24.12.2019 на суму 10000,00грн (а.с.53-55).

Однак, як вказує позивач, оплату вартості поставленого товару відповідач здійснив не у повному обсязі та з порушенням строків оплати, визначених умовами п.5.1 договору, у зв`язку з чим на підставі п.6.1 договору та керуючись ст.ст. 525, 612, 625 ЦК України, ст.220, 229, 234 ГК України, позивач нарахував відповідачу 36765,03грн пені, 6066,14грн 3% річних та 10336,80грн інфляційних (згідно відповіді на відзив та заяви про зменшення позовних вимог від 17.01.2020; а.с.66-67, 71), які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Як убачається з матеріалів справи, відносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №12/18 (а.с.12-14).

Відповідно до положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вже зазначено вище, при укладенні договору сторони погодили строк оплати товару, який відповідно до умов п.5.1. договору, настав 21.11.2018.

Незважаючи на погоджені сторонами в договорі умови щодо строків проведення оплати отриманого товару, відповідач у строк 21.11.2018 розрахунки з позивачем не провів.

Матеріалами справи підтверджено, що після звернення позивача з позовом у даній справі, відповідачем погашено заборгованість за отриманий товар на 50000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №99 від 20.11.2019 на суму 30000,00грн, №129 від 28.11.2019 на суму 10000,00грн, №195 від 24.12.2019 на суму 10000,00грн (а.с.53-55).

Заборгованість в сумі 156736,00грн відповідач станом на день розгляду справи не погасив, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 156736,00грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, ч.6 ст.193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умовами п.6.4 договору сторони визначили, що у разі порушення термінів оплати, вказаних в договорі, покупець виплачує на р/р продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення з моменту постачання товару.

Як зазначено вище, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на суму боргу 206736,00грн за період з 21.11.2018 до 14.11.2019 позивачем нараховано пеню в сумі 70981,25грн. Водночас в заяві про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 36765,03грн, нараховану з урахуванням вимог ч.6 ст.232 ГК України (а.с.71).

При перевірці правильності нарахування позивачем пені, судом встановлено, що позивач починає нарахування пені та 3% річних з 21.11.2018. Однак, відповідно до положень ч.1 ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, у даному випадку, обрахунок пені та річних слід здійснювати з наступної дати після спливу, визначеного п.5.1. договору 5-ти денного строку оплати з дня отримання товару, тобто з 22.11.2018.

Враховуючи наведене, перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон" розрахунок нарахувань пені, суд встановив, що правомірним, з урахуванням вимог ч.6 ст.232 ГПК України, буде нарахування пені в сумі 36957,60грн за період з 22.11.2018 по 22.05.2019 на заборгованість в сумі 206736,00грн.

Водночас, відповідно до ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, суд розглядає позовні вимоги та перевіряє їх правомірність нарахування в межах визначених та заявлених позивачем.

Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 36765,03грн, яка заявлена позивачем в заяві від 17.01.2020 про зменшення позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд враховує наступне.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наведеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 10336,80грн, а також 3% річних у сумі 6066,14грн (розрахунки а.с.8-9).

Враховуючи положення статті ч.1 ст.253 ЦК України та встановлені вище обставини щодо початку строку прострочення, здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань 3% річних, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування 3% річних на суму боргу 206736,00грн у період з 22.11.2018 до 14.11.2019 у розмірі 6083,14грн.

Враховуючи межі позовних вимог, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 6066,14грн, яка заявлена позивачем в заяві від 17.01.2020 про зменшення позовних вимог.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, господарський суд встановив, що за період з 22.11.2018 до 14.11.2019 (сума боргу 206736,00грн) обґрунтованим є нарахування інфляційних втрат в розмірі 10318,93грн.

Отже, правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 10318,93грн. В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 17,87грн (10336,80грн - 10318,93 = 17,87грн), вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Стосовно клопотання відповідача про розстрочку заборгованості на 6 місяців у зв`язку з скрутним матеріальним становищем КП "Шляхрембуд", суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно приписів ст.331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Тобто, відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.

Таким чином, у будь-якому випадку, розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку пов`язано з об`єктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

В обґрунтування клопотання про розстрочку виконання рішення, відповідач зазначає про те, що через тимчасові фінансові труднощі КП "Шляхрембуд" неспроможне одноразовим платежем сплатити позивачу суму боргу. Вказує, що наразі вживаються всі необхідні заходи для відновлення повноцінної господарської діяльності підприємства та погашення заборгованості перед контрагентами. Наголошує, що здійснення господарської діяльності відповідача в значній мірі залежить від наявності бюджетного фінансування. Незважаючи на те, що підприємство вже здійснило погашення перед кредиторами більш ніж на суму 1.5 млн гривень, останнє залишається і досі в скрутному фінансовому становищі. Досі непогашеною залишається заборгованість перед бюджетом в сумі 1114016,97грн. Посилаючись на звіт про фінансово-економічний стан КП "Шляхрембуд", останній зазначає, що залишок коштів на власних рахунках підприємства відповідача станом на 26.12.2019 складає лише 40498,32грн (а.с.60). Таке становище на підприємстві значно ускладнює можливість одноразовим платежем погасити заборгованість. Водночас стверджує, що підприємство спроможне сплатити суму заборгованості рівними частинами впродовж 6-ти місяців.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо розстрочення суми боргу на шість місяців, натомість погодився щодо надання відповідачу можливості сплатити борг продовж трьох місяців рівними частинами.

Оцінивши в сукупності обставини, на яких ґрунтується заява відповідача про розстрочку виконання рішення, враховуючи наявність виключних обставин, а також сезонність здійснення господарської діяльності відповідача, проаналізувавши обґрунтованість доводів наданими до справи документами, зважаючи на ускладнений фінансовий стан відповідача та порівнявши ступінь впливу негативних наслідків вказаних обставин на інтереси обох сторін, а також врахувавши доводи позивача, суд дійшов висновку, про часткове задоволення клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення строком на 3 (три) місяці рівними частинами, згідно наступного графіку:

- до 31 березня 2020 - 69962,03грн;

- до 30 квітня 2020 - 69962,03грн;

- до 31 травня 2020 - 69962,04грн.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" до Комунального підприємства "Шляхрембуд" підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення основного боргу у розмірі 156736,00грн, пені у розмірі 36736,03грн, 6066,14грн 3% річних та 10318,93грн інфляційних втрат. У задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 17,87грн суд відмовляє. Клопотання КП "Шляхрембуд" Новоград-Волинської міської ради про розстрочку виконання рішення у даній справі підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (м.Славута, Хмельницька область) до Комунального підприємства "Шляхрембуд" Новоград-Волинської міської ради (м.Новоград-Волинський, Житомирська область) про стягнення 209903,97грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Шляхрембуд" Новоград-Волинської міської ради (11700, Житомирська область, м.Новоград-Волинський, вул.2-га Зелена, буд.29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (30000, Хмельницька область, м.Славута, вул.Садова, 17, кв.51, )

- 156 736,00грн боргу,

- 36 765,03грн пені;

- 6 066,14грн 3% річних;

- 10 318,93грн інфляційних втрат;

- 3 148,29грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Клопотання Комунального підприємства "Шляхрембуд" Новоград-Волинської міської ради про розстрочку виконання рішення у даній справі задовольнити частково та розстрочити виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 30.01.2020 у справі №906/1210/19 щодо стягнення з Комунального підприємства "Шляхрембуд" Новоград-Волинської міської ради (11700, Житомирська область, м.Новоград-Волинський, вул.2-га Зелена, буд.29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (30000, Хмельницька область, м.Славута, вул.Садова,17, кв.51, ) заборгованості в загальній сумі 209886,10грн, згідно наступного графіку:

- до 31 березня 2020 - 69962,03грн;

- до 30 квітня 2020 - 69962,03грн;

- до 31 травня 2020 - 69962,04грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.02.20

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - до справи,

2,3 - сторонам (рек.з пов.)