ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

27 січня 2020 року Справа № 926/2696/19

Суддя Господарського суду Чернівецької області Ковальчук Т.І., розглянувши заяву відповідача-2 ОСОБА_1 про відвід судді у справі № 926/2696/19

за позовом Заступника прокурора Чернівецької області в інтересах держави, в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України

до Відділу освіти Хотинської районної державної адміністрації

Пістружака Олега Михайловича

про визнання недійсними результатів відкритих торгів та договору про закупівлю товарів за бюджетні кошти на суму 1847000,00 грн

представники: не викликалися;

В С Т А Н О В И В :

Заступник прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України звернувся до Відділу освіти Хотинської районної державної адміністрації та Пістружака Олега Михайловича про визнання недійсним рішення тендерного комітету Управління освіти Хотинської районної державної адміністрації про визнання фізичної особи-підприємця Пістружака О.М. переможцем відкритих торгів, оформлене протоколом № 27 від 07.12.2016 року; про визнання недійсним договору поставки шкільних автобусів у кількості 2 (дві) одиниці № 562 від 20.12.2016 року, укладений між Управлінням освіти Хотинської районної державної адміністрації то фізичною особою-підприємцем Пістружаком О.М. на суму 1847000,00 грн.

Також в означеній позовній заяві прокурор просить зобов`язати фізичну особу-підприємця Пістружака О.М. повернути відділу освіти Хотинської районної державної адміністрації грошові кошти в сумі 1847000,00 грн, перераховані платіжним дорученням № 34 від 20.12.2016 року; зобовязати відділ освіти Хотинської районної державної адміністрації повернути фізичній особі-підприємцю Пістружаку О.М. автобус марки Mersedes-Benz Sprinter 516 CDI, 2010 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , автобус марки Mersedes-Benz Sprinter 519 CDI, 2010 р.в., номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , поставлених на виконання договору поставки № 562 від 20.12.2016 року та стягнути з відповідачів судовий збір, сплачений прокуратурою Чернівецької області при поданні позовної заяви.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28.11.2019 року, якою встановлено, що дану справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, яке призначив на 23.12.2019 року.

В судове засідання 23.12.2019 року відповідачі явку своїх представників не забезпечили, про причини неявки не повідомили.

Також, відповідачі у встановлений судом строк відзив на позов не подали.

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року відкладено підготовче засідання на 08 січня 2020 року. Також, вказаною ухвалою суд постановив повідомити відповідачів у справі про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області та попередив відповідачів, що неявка їх представників у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за відсутності таких учасників справи.

Однак, відповідачі явку своїх представників у судове засідання 08 січня 2020 року не забезпечили, причини неявки не повідомили.

При цьому, 08 січня 2020 року на електронну пошту Господарського суду Чернівецької області від представника відповідача 2 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 08 січня 2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23 січня 2020 року. Також вказаною ухвалою суд повернув ОСОБА_1 без розгляду подане його представником клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

23 січня 2020 року до початку призначеного для розгляду справи по суті часу судового засідання представником відповідача 2 подано заяву про відвід судді (вх. № 149) від 23.01.2020 року).

За результатами розгляду заяви відповідача -2 ОСОБА_1 про відвід судді Тинка О,С. суд, який розглядає справу, дійшов висновку про необґрунтованість відводу, тому ухвалою від 23.01.2020 в порядку статті 39 Господарського процесуального кодексу України зупинив провадження у справі до вирішення питання про відвід судді Тинка О.С. у встановленому порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2020 заяву відповідача -2 ОСОБА_1 про відвід судді Тинка О.С. передано на розгляд судді Ніколаєву М.І.

Розглянувши заяву відповідача -2 від 23.01.2020 про відвід судді Тинка О.С. у справі № 926/2696/19 суд встановив наступне.

В обґрунтування заяви відповідач вказав, що не прийняття до розгляду з формальної причини суддею Тинком Олександром Сергійовичем заяви по суті справи є підтвердженням не бажання сприймати позицію інших учасників та порушенням принципу безсторонності. Також у поданій заяві про відвід відповідач 2 зазначає, що судами, заяви надіслані із державного поштового серверу mail.gov.ua, в якому проходить процедура ідентифікації особи, є упередженим ставленням до доводів сторони через пошук формальних підстав для відмови.

Частиною другою статті 38 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Зокрема, відповідно до пунктів 3 та 5 частини 1 статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Частиною четвертою статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Визначення юридичного змісту оціночної категорії "безсторонній суд" зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Європейський суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява № 33949/02) від 9 листопада 2006 року вказано: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Європейський суд з прав людини також звертає увагу на те, що для вирішення питання про незалежність суду з точки зору статті 6 § 1 Конвенції необхідно брати до уваги серед іншого, ... існування гарантій проти зовнішнього тиску та наявність зовнішніх ознак незалежності (п. 80 рішення Суду по справі "Салов проти України" № 65518/01 від 06.09.2005 року).

У світлі прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім (див.: Hauschidt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A. No. 154, p. 48).

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 1 статті 24 Конституції України закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Разом з тим, підставами для відводу судді можуть бути лише конкретні обставини, які викликають обґрунтований сумнів в неупередженості такого судді.

При цьому не прийняття до розгляду заяви по суті справи до таких обставин не належить, що прямо передбачено нормою частини 4 статті 35 ГПК України.

Конституційний Суд України в рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001зазначив, що судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції, та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

У пункті 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи, щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судові помилки щодо процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Отже, не прийняття до розгляду заяви по суті справи не може бути підставою для його відводу та не свідчить і не може свідчити про упередженість та необ`єктивність судді.

Незгода представника відповідача 2 з процесуальним рішенням судді Тинка О.С. не може бути підставою для його відводу, не свідчить та не може свідчити про упередженність і безсторонність судді.

Положення частини третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України про те, що відвід повинен бути вмотивованим, слід розуміти, зокрема, таким чином, що відвід повинен бути підтверджений фактичними обставинами та ґрунтуватися на конкретних доказах.

З аналізу процесуального законодавства слідує, що не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, та/або обставини, пов`язані з прийняттям суддею рішень з інших справ.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини, які викладені у заяві від 23.01.2020 в обґрунтування відводу судді Тинка О.С., суд встановив, що вони не надають підстав для висновку про упередженість, необ`єктивність та/чи небезсторонність судді в розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, заява відповідача -2 про відвід судді Тинка О.С. є необґрунтованою, викладені в ній обставини не підтвердженою належними та допустимими доказами, тому заявлений відповідачем відвід судді задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 35, 36, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви відповідача -2 ОСОБА_1 від 23.01.2020 (вх. № 149) про відвід судді Тинка О.С. у справі № 926/2696/19 відмовити.

2. Справу № 926/2696/19 передати для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 27.01.2020.

Суддя Ніколаєв М.І.