ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2020 р.

м. Київ

Справа № 911/2125/19

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Браги Л.К., розглянув в порядку загального позовного провадження

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячі та спортивні майданчики" (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, буд. 21/38, літера А, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспортаренабуд" (07300, Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 6-А, офіс 307, )

про стягнення боргу, пені, втрат від інфляції та 3% річних за договорами субпідряду №9119 від 27.05.2019

за участю представників:

позивача: Веретельник І.Ю. (дов. б/н від 07.08.2019);

відповідача: Мелехова О.С. (дов б/н від 15.10.2019).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №0708-10В від 07.08.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячі та спортивні майданчики" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспортаренабуд" про стягнення боргу, пені, втрат від інфляції та 3% річних за договорами субпідряду №9119 від 27.05.2019.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.05.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

13.09.2019 через канцелярію позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області від 29.08.2019, подано заяву б/н від 09.09.2019 про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 19.09.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого судового засідання призначено на 21.10.2019.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем за договорами субпідряду №9119 від 27.05.2019 зобов`язань в частині оплати виконаних робіт у сумі 449707,77 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договорів субпідряду №9119 від 27.05.2019 позивачем крім основного бору нараховано відповідачу неустойку у вигляді 62001,15 грн пені, а також, 36883,40 грн 3% річних та 137160,87 грн втрат від інфляції.

17.10.2019 через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку для подання відзиву.

У підготовчому судовому засіданні 21.10.2019 суд задовольнив клопотання відповідача б/н від 16.10.2019 про відкладення справи та продовження строку на подання відзиву та продовжив відповідачу строк на подання відзиву до наступного судового засідання, тобто до 11.11.2019. Поряд з цим, суд в порядку постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 11.11.2019. Також, суд, з метою додержання процесуальних строків, відповідно продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовчому судовому засіданні 11.11.2019 судом закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.12.2019.

03.12.2019 судом винесено ухвалу про виправлення описки в ухвалі від 11.11.2019 та щодо дати розгляду справи по суті, а саме зазначено 24.12.2019 як вірну дату судового засідання.

Через канцелярію відповідачем подано клопотання б/н від 24.12.2019 про застосування строків позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення пені.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 24.12.2019 суд залучив до матеріалів справи клопотання б/н від 24.12.2019 про застосування строків позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення пені. Поряд з тим, суд зобов`язав сторін надати пояснення щодо оплат, що надходили на рахунок позивача. У зв`язку з цим, судом оголошена перерва у судовому засіданні до 14.01.2020.

27.12.2019 від відповідача надійшли письмові пояснення щодо питань, які виникли в судовому засіданні 24.12.2019.

13.01.2020 від позивача до суду надійшли пояснення б/н від 09.01.2020 щодо порядку здійснення відповідачем оплат за договорами субпідряду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

27.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дитячі та спортивні майданчики" (субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроспортаренабуд" (генпідрядник) укладено договір субпідряду №9119 від 27.05.2016 (далі Договір-1), предметом якого є виконання робіт позивачем з будівництва відкритих тенісних кортів в м. Ірпінь по вул. Соборній, 183 в Київській області (влаштування синтетичного покриття та монтаж спортивного обладнання) (п. 1.2. Договору-2).

27.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дитячі та спортивні майданчики" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроспортаренабуд" укладено договір субпідряду №9119 від 27.05.2016 (далі Договір-2), предметом якого є будівництво універсального ігрового майданчика в м. Ірпінь по вул. Соборній, 183 в Київській області (влаштування синтетичного покриття, монтаж спортивного обладнання) (п. 1.2. Договору-2).

Відтак, між позивачем та відповідачем 27.05.2016 укладено два договори субпідряду №9119 (разом Договір-1,2).

Відповідно до п. 1.1. Договорів-1,2 субпідрядник зобов`язується виконати генпідряднику роботи, зазначені в цьому договорі, а генпідрядник оплатити такі роботи.

Згідно п. 1.3. Договорів-1,2 факт виконання робіт по вказаному договору підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних робіт (ф. КБ-2в) та довідками про вартість виконаних будівельних робіт.

Вартість робіт по Договору-1 відповідно до твердої договірної ціни складає 409733,26 грн (чотириста дев`ять тисяч сімсот тридцять три гривні 26 коп.) в т.ч. ПДВ 68288,88 (шістдесят вісім тисяч двісті вісімдесят вісім гривень, 88 коп.). Ціна цього Договору може бути змінена за взаємною згодою Сторін шляхом укладення додаткової угоди до Договору (п.п. 3.1., 3.2. Договору-1).

Вартість робіт по Договору-2 відповідно до твердої договірної ціни складає 431177,03 грн (чотириста тридцять одна тисяча сто сімдесят сім гривень, 03 коп.) в т.ч. ПДВ 71862,84 (сімдесят одна тисяча вісімсот шістдесят дві гривні, 84 коп.). Ціна цього Договору може бути змінена за взаємною згодою Сторін шляхом укладення додаткової угоди до Договору (п.п. 3.1., 3.2. Договору-2).

Оплата за Договором-1 здійснюється генпідрядником шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника. Генпідрядник перераховує субпідряднику 70% від вартості робіт наведеною у п. 3.1. даного договору, що складає 286813,29 грн (двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять гривень 29 коп.) в т.ч. ПДВ 47802,22 (сорок сім тисяч вісімсот дві гривні 22 коп.) протягом трьох днів з дня підписання сторонами даного договору. Подальша оплата Генпідрядником здійснюється після приймання виконаних робіт, протягом десяти днів з дня підписання сторонами актів форми №КБ-2в та довідки форми №КВ-3, але не пізніше 31.12.2016.

Оплата за договорами здійснюється генпідрядником шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника. Генпідрядник перераховує субпідряднику 70% від вартості робіт наведеною у п. 3.1. даного договору, що складає 301823,93 грн (триста одну тисячу вісімсот двадцять три гривні 93 коп.) в т.ч. ПДВ 50303,99 (п`ятдесят тисяч триста три гривні 99 коп.) протягом трьох днів з дня підписання сторонами даного договору. Подальша оплата Генпідрядником здійснюється після приймання виконаних робіт, протягом десяти днів з дня підписання сторонами актів форми №КБ-2в та довідки форми №КВ-3, але не пізніше 31.12.2016.

За несвоєчасне проведення розрахунків з субпідрядником генпідрядник сплачує субпідряднику на його вимогу пеню у розмірі подвійної облікової ставки від простороченої суми за кожен день затримки (п. 8.2. Договорів-1,2)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.

Позивач належним чином та в строки виконав умови Договорів-1,2 на загальну суму 840910,29 грн, водночас, відповідач за двома договорами сплатив лише частину коштів у розмірі 391202,52 грн (17.10.2016 оплата за будівельні роботи в розмірі 291202,52 грн та 11.01.2019 оплата за будівельні роботи в розмірі 100000,00 грн). У зв`язку з цим, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 449707,77 грн.

При цьому, акти приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2016 року відповідно до Договорів-1,2 підписані позивачем та відповідачем 02.11.2016, а відтак, у відповідності до п. 4.2. зобов`язання за Договорами-1,2 мало бути виконано до 12.11.2016.

Отже, у зв`язку з неналежними виконанням відповідачем умов Договорів-1,2 позивачем нараховано відповідачу: пеню за період з 13.11.2016 по 13.05.2017 у розмірі 62001,16 грн; 3% річних за період з 13.11.2016 по 07.08.2019 у розмірі 36883,40 грн; втрат від інфляції за період з 13.11.2016 по 07.08.2019 у розмірі 137160,87 грн.

Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Водночас, відповідачем 27.12.2019 подано до суду письмові пояснення, в яких відповідач проти позову зазначає, що на виконання умов Договору-1 (будівництво відкритих тенісних кортів) відповідачем перераховано позивачу всього 408122,52 грн (оскільки будівництво зазначених об`єктів включало в себе відповідний спортивний інвертар: тенісні сітки; баскетбольні; волейбольні, міні ворота, стенди, тощо), що складаються з наступних оплат: 291202,52 грн від 17.10.2016; 9610,00 грн від 05.07.2016; 54700,00 грн від 28.12.2016; 28260,00 грн від 14.06.2017; 24350,00 грн від 25.05.2018.

Поряд з тим, щодо Договору-2 (будівництво універсального ігрового майданчика) відповідач зазначає, що на виконання умов даного договору позивачу перераховано 136600,00 грн що складаються з оплат: 100000,00 грн від 11.01.2019 та 36600,00 грн від 04.07.2019.

Між тим, відповідач зазначає, що у банківський виписці, яка подана позивачем за період з 27.05.2017 до 05.09.2019 (аркуш справи - 77) відсутнє зазначення про платіж 36600,00 від 04.07.2019.

Отже, відповідач стверджує, що з урахуванням оплат зроблених останнім загальна сума боргу за Договорами-1,2 складає 293187,77 грн.

Щодо нарахування пені, відповідач просить суд відмовити в її задоволенні, у зв`язку з пропуском позовної давності.

Стосовно, нарахування 3% річних та втрат від інфляції, відповідач зазначає, що нараховані суми не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами.

Водночас, позивач у поясненнях б/н від 09.01.2020 зазначає, що випадки придбання відповідачем спортивного інвентарю жодним чином не відноситься до Договорів субпідряду та, відповідно, не відносяться до предмету спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Укладені між сторонами договори за своєю правовою природою є договорами підряду, тож відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 321 Господарського кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Статтею 846 Цивільного кодексу України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що підписані сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2016 та довідки форми №КВ-3 (містяться в матеріалах справи) свідчать про належне виконання позивачем умов Договорів-1,2, що також підтверджується відсутністю скарг від відповідача щодо неналежної якості виконаних будівельних робіт (будівництво відкритих тенісних кортів та будівництво універсального ігрового майданчика).

Між тим, з поданої позивачем банківської виписки щодо надходження коштів від відповідача за період з 27.05.2016 по 05.09.2019 вбачається, що за весь період спірних правовідносин від відповідача на рахунок позивача надійшло коштів з наступним призначенням платежу:

- 9610,00 грн від 05.07.2016 (оплата за гандбольні ворота згідно рахунку №9243 від 04.07.2016);

- 291202,52 грн від 17.10.2016 (оплата за будівельні роботи, згідно договору №9119 від 27.05.2016;

- 54700,00 грн від 28.12.2016 (оплата за спортивний інвентар згідно рахунку №9361 від 17.11.2016);

- 28260,00 грн від 14.06.2017 (оплата за спортивний інвентар згідно рахунку №9523 від 09.06.2017);

- 24350,00 грн від 25.05.2018 (оплата за матеріали згідно рахунку №9763 від 22.05.2018);

- 100000 грн від 02.11.2019 (оплата за будівельні роботи, згідно акту від 02.11.2016).

Суд, перевіривши вказану виписку, зазначає що на виконання умов Договору-1 та Договору-2 відносяться лише оплати у сумах 291202,52 грн від 17.10.2016 та 100000,00 грн (разом 391202,52 грн), позаяк, у призначенні платежу останніх, зазначено посилання на договір та відповідно на акт виконаних будівельних робіт.

Решта оплат не може зараховуватись судом до розрахунків за виконання Договорів-1,2 з тих підстав, що у призначенні вказаних платежів немає посилання та прив`язки до Договорів-1,2 та актів виконаних будівельних робіт. Крім того, в актах виконаних будівельних робіт не міститься зазначень про конкретне устаткування, зокрема, про гандбольні ворота та гандбольну сітку, які вказані у призначенні платежу на суму 9610,00 грн від 05.07.2016.

Крім того, оплата відповідачем за спортивний інвентар та матеріали здійснювалась відповідно до рахунків, які виставлені позивачем відповідачу (17.11.2016; 09.06.2017; 22.05.2018) після підписання актів приймання будівельних робіт (02.11.2016) згідно Договорів-1,2, а отже, вказані оплати не відносяться до договорів субпідряду, що розглядаються у даній справі.

Рахунків від 17.11.2016, 09.06.2017 та 22.05.2018, на підставі яких здійснювались оплати за спортивний інвентар та матеріали, відповідач, на підтвердження власних тверджень про оплати в межах договорів, суду не надав.

Отже, суд не погоджується з твердженням відповідача щодо того, що всі оплати, які були здійснені останнім на рахунок позивача повинні зараховуватись в оплату боргу за Договорами-1,2 та, відповідно, актами виконаних будівельних робіт.

Водночас, відповідачем подано до суду довідку з банку (АТ «Банк Інвестицій та Заощаджень р/р №01) №02-5/4-1/356 від 27.12.2019 за період з 05.07.2016 по 04.07.2019 про здійснення платежів на рахунок позивача, з якої, судом встановлено, що відповідачем 04.07.2019 здійснено оплату у розмірі 39600,00 грн з призначенням платежу оплата за будівельні роботи згідно акту від 02.11.2016. При цьому, вказана оплата відсутня у банківській виписці, яка подана позивачем та, відповідно, позивачем не врахована під час розрахунку заборгованості.

Відтак, суд вважає за необхідне включити вказану суму (39600,00 грн від 04.07.2019) до оплат за Договорами-1,2 на підставі актів виконаних будівельних робіт.

Отже, загальна сума сплачених відповідачем коштів на рахунок позивача складає 430802,52 грн (291202,52 + 100000,00 + 39600,00), а відтак, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 410107,77 грн (840910,29 - 430802,52).

Щодо застосування строків позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відтак, позивачем у судовому засіданні 24.12.2019 заявлено усне та письмове клопотання б/н від 24.12.2019 щодо застосування строків позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені.

Так, суд встановив, що позивач підставно заявляє до стягнення 62001,16 грн пені, що нарахована за період з 13.11.2016 по 13.05.2017 позаяк судом встановлено факт прострочення боржника.

Водночас вбачається, що позивач звернувся з позовною заявою 20.08.2019, а отже, пропустив строк позовної давності щодо стягнення неустойки, позаяк, даний строк закінчився 14.05.2018.

Отже, суд застосовує позовну давність за заявою відповідача та відмовляє позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення 62001,16 грн пені.

Щодо нарахування 3% річних та втрат від інфляції.

Судом перевірено розрахунки позивача 3% річних, втрат від інфляції та встановлено, що вини є арифметично невірними з наступних підстав.

По-перше, позивач здійснює розрахунок 3% річних та втрат від інфляції з 13.11.2016 (наступний день після спливу 10-денного терміну з дня підписання сторонами актів форми КБ-2в) по 07.08.2019, водночас 13.11.2016 є вихідним днем (неділя), а отже, у розумінні ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України право на нарахування 3% річних та втрат від інфляції у позивача виникло з 15.11.2016.

По-друге, позивачем не враховано оплату від відповідача у розмірі 39600,00 грн від 04.07.2019, у зв`язку з цим сума, на яку нараховуються 3% річних та втрати від інфляції та, відповідно, періоди змінились.

Відтак, судом зроблено власний розрахунок 3% річних та встановлено, що сума 3% річних за період з 15.11.2016 по 07.08.2019 (з урахуванням оплат відповідача) становить 36695,77 грн.

Також, судом зроблено розрахунок втрат від інфляції та встановлено, що сума втрат від інфляції за період з 15.11.2016 по 07.08.2019 (з урахуванням оплат відповідача) є більшою ніж та, що нарахована позивачем, водночас, суд не може з власної ініціативи виходити за межі позовних вимог, а отже, сума до стягнення становить 137160,87 грн (дана сума зазначена у прохальній частині позовної заяви).

Принагідно, суд зазначає, що позивач мав право нараховувати 3% річних та втрати від інфляції за період з 15.11.2016 по 10.01.2019 на суму 549707,77 грн, позаяк, оплата від відповідача у розмірі 100000,00 грн надійшла 11.01.2019, водночас, нараховувати 3% річних та втрат від інфляції на меншу суму та за менші періоди є правом позивача, за межі яких (в сторону збільшення), під час власних розрахунків, суд не може виходити з власної ініціативи.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача та відповідача пропорційно від задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспортаренабуд" (07300, Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 6-А, офіс 307, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячі та спортивні майданчики" (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, буд. 21/38, літера А, ) 410107,77 грн боргу, 137160,87 грн втрат від інфляції, 36732,63 грн 3% річних та 8760,01 грн витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 24.01.2020.

Суддя А.Ф. Черногуз