ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року Справа № 906/557/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: Оніщук О.Ф.

відповідача: Ясинецька Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м.Київ) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2019 р. у справі №906/557/19, ухвалене суддею Кравець С.Г., повний текст складено 08.11.2019 р.

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м.Київ) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" (м.Житомир)

про виселення та стягнення 217 899, 10грн.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" про стягнення з Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" 207498,09грн неустойки та 10401,01грн. витрат на утримання орендованого майна та виселення Приватного підприємства "Торгово-Промислова компанія "Медвейс" з орендованого нерухомого майна, зокрема з частини будівлі складу №2 з рампами корисною площею 420,0кв.м, що знаходиться за адресою м.Житомир, майдан Привокзальний, 2.

25.09.2019 р. на адресу господарського суду Житомирської області надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" 207 498,09грн неустойки, 10 401,01грн витрат на утримання орендованого майна, понесені судові витрати та повернути позивачеві судовий збір у сумі 1921,00грн. Господарським судом Житомирської області заяву прийнято заяву про зменшення позовних вимог, подальший розгляд справи здійснюється в межах зменшених позовних вимог.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06.11.2019 р. у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" про стягнення 217899,10грн, - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило визнати причину пропуску строку поважною і поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2019 у справі №906/557/19 за позовом до приватного підприємства «Торгово-Промислова Компанія «Медвейс» про стягнення суми. Прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі №906/557/19 та скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2019 у справі №906/557/19 про відмову у стягненні з ПП «ПТК «Медвейс» коштів у сумі 217 899,10 грн. і прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», а саме стягнути на користь АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» 207 498,09 грн. - неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна; 10 401,01 грн. - витрат на утримання орендованого приміщення.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник звертає увагу суду, що 17.08.2006 між ним (орендарем) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавцем) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №512.

За актом приймання-передачі орендованого державного майна орендодавець та балансоутримувач передали, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - частину будівлі складу №2 з рампами корисною площею 420,0кв.м (надалі-майно), що знаходиться на балансі станції Житомир Південно-Західної залізниці за адресою: м.Житомир, вул.Товаровантажна, 12. Майно знаходиться в задовільному стані і придатне для експлуатації.

01.02.2016 між сторонами було укладено додатковий договір до Договору оренди нерухомого майна від 17.08.2006 №512 (далі за текстом - Додатковий договір від 04.03.2016), яким були внесені зміни, зокрема: - орендодавцем майна за договором оренди №512 від 17.08.2006 є ПАТ "Укрзалізниця". Найменування балансоутримувача змінено на структурний підрозділ виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Термін дії договору неодноразово продовжувався додатковими договорами до договору оренди, зокрема останньою додатковою угодою від 11.05.2018 договір було продовжено на три календарні місяці.

Скаржник в апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що застосовуючи правила про преюдицію, господарський суд першої інстанції безпідставно поклав в основу оскаржуваного рішення правову оцінку обставин, зроблених іншим судом, тобто виклав правову оцінку обставин, зроблених у рішенні господарського суду Житомирської області від 11.04.2019 у справі №906/995/18, проігнорувавши вимоги частини сьомої статті 75 ГПК України, якою передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Господарський суд Житомирської області в рішенні від 06.11.2019 послався на положення частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому зробив на думку скаржника помилковий висновок про наявність преюдиції, оскільки рішенням господарського суду Житомирської області від 11.04.2019 у справі №906/995/18 за позовом ПП «ТПК «Медвейс» до АТ «Укрзалізниця» про продовження строку договору оренди відмовлено.

Крім того, апелянт не погоджується із висновком суду про наступну пролонгацію договору №512 від 17.08.2006 року до 31.03.2019 та 30.06.2019, при зафіксованих запереченнях орендодавця, вважає такий висновок необгрунтованим та передчасним. Оскільки, вбачається, що у випадку прийняття рішення по справі №906/557/19 преюціюдальність має вибірковий характер, що є прямим порушенням ст. 236 ГПК України про законне та обгрунтоване рішення та домовленостям сторін, викладеними у Додатковому договорі від 11.05.2018, яким договір оренди продовжувався на 3 місяці без подальшого продовження і відповідно припинився 01.07.2018 року.

Між тим акт приймання-передачі приміщення за договором №512 від 17.08.2006, відповідно до якого орендар повернув, а орендодавець прийняв орендовані нерухоме майно - частину будівлі складу №2 з рампами корисною площею 420,0кв.м (надалі-майно), що знаходиться на балансі станції Житомир Південно-Західної залізниці за адресою: м.Житомир, вул.Товаровантажна, 12, сторонами підписано 01.07.2019.

За таких обставин, з огляду на припинення між сторонами договірних орендних відносин, апелянт вважає, що відповідач своєчасно не повернув позивачеві орендоване майно та продовжував користуватися ним у період з 01.07.2018 по 01.07.2019 за відсутності будь-яких правових підстав для цього, що свідчить про можливість застосування до ПП «ПТК «Медвейс», передбачених положеннями частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, а саме: покладення на нього обов`язку зі сплати неустойки.

Також, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що у вартості орендної плати за рухоме/нерухоме майно орендар має здійснювати економічне відшкодування (компенсацію) всіх елементів витрат, пов`язаних з послугами з надання майна в оренду, у тому числі й таких складових, як земельний податок, орендна плата за землю, податок на нерухоме майно чи транспортний податок.

Тобто заявлена до суду вимога про стягнення суми податку на нерухоме майно у розмірі 10 401,01 грн. підлягає задоволенню, оскільки входить як один із складових елементів витрат, пов`язаних із послугами надання майна в оренду і відповідно до укладеного договору №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014 повинні бути сплачені відповідачем.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 04 грудня 2019 р. у справі №906/557/19, клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження без розгляду, оскільки скаржником не пропущено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м.Київ) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2019 р. у справі №906/557/19 та призначено справу до розгляду.

12.12.2019 р. на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/557/19.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 грудня 2019 р. відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/557/19, у зв`язку з технічною неможливістю забезпечити проведення відеоконференції.

16.12.2019 р. на електронну адресу апеляційного господарського суду від представника Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/557/19. Зокрема, просить проведення відеоконференції доручити Житомирському окружному адміністративному суду чи господарському суду Житомирської області.

17.12.2019 р. на електронну адресу апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для забезпечення належного захисту прав та інтересів позивача. Також, представник позивача у своєму клопотанні просить провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 грудня 2019 р. клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/557/19

Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено. Доручено забезпечити проведення відеоконференції господарському суду Житомирської області та господарському суду міста Києва.

Приватне підприємство "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" надіслало на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що господарський суд Житомирської області ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2019 р. у справі №906/557/19 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування власної правової позиції, вважає що рішення господарського суду Житомирської області прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволення позову, з урахуванням уточнених позовних вимог. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки договір оренди №512 від 17.08.2009 р. є продовженим до 30.06.2019 р., то відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення неустойки у сумі 207 498,09 грн за невиконання орендарем обов`язку щодо повернення майна. Суд першої інстанції також прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" 10401,01грн витрат на утримання орендованого майна також не підлягає задоволенню, оскільки в договорі відсутні умови, в яких були б визначені розмір, порядок та строки такого відшкодування, таким чином в орендаря відсутній обов`язок з відшкодування витрат балансоутримувача щодо сплати податку на нерухоме майно.

2. Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

17.08.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець) та Приватним підприємством "Торгово-промислова Компанія "Медвейс" (позивач/орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №512 (далі-договір оренди).

Відповідно до п.1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - частину будівлі складу № 2 з рампами корисною площею 420,0кв.м (надалі-майно), що знаходиться на балансі станції Житомир Південно-Західної залізниці за адресою: м.Житомир, вул. Товаровантажна, 12. Вартість майна визначена згідно зі звітом про оцінку майна, виконаним ТОВ багатопрофільною фірмою "Консул Лтд" станом на 01.04.2006р, і становить 218309,00грн (Двісті вісімнадцять тисяч триста дев`ять грн. 00 копійок). Майно не підлягає приватизації та передачі в суборенду.

Згідно з пунктом 1.2 договору, майно передається в оренду для розміщення складу.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що у разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу за участю орендодавця, або підприємству, вказаному орендодавцем. Орендар повертає майно аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Згідно з пунктом 2.5 договору, обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні.

Цей договір укладено строком на 364 дні, що діє з 17.08.2006 до 15.08.2007 включно (пункт 10.1 договору).

17.08.2006 за актом приймання-передачі орендованого державного майна, орендодавець та балансоутримувач передали, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - частину будівлі складу №2 з рампами корисною площею 420,0кв.м (надалі-майно), що знаходиться на балансі станції Житомир Південно-Західної залізниці за адресою: м.Житомир, вул.Товаровантажна, 12. Майно знаходиться в задовільному стані і придатне для експлуатації.

Постановою Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування.

Державна реєстрація Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців здійснена 21.10.2015.

Згідно з п.2 вказаної Постанови статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, серед іншого, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку №1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Відповідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", що затверджений Міністром інфраструктури України, назва активу - частина будівлі складу №2 з рампами площею 1052,30кв.м., інвентарний номер 010019, за адресою: Житомирська область, м. Житомир, майдан Привокзальний, 2 внесено до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" (загальна площа складу №2 відповідно до зведеного переліку майна складає 1052,30 з них: орендар ПП ТПК "Медвейс" - площа орендованої частини складу № - 420,00кв.м..

За змістом ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, визначеного у вказаній статті.

З огляду на входження майна до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця" - товариства, яке створене внаслідок проведеної корпоратизації підприємств залізничного транспорту та ДАЗТ "Укрзалізниця", в силу ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Фонд державного майна та його територіальні відділення втратили право виступати орендодавцями щодо майна новоутвореного товариства.

У разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця (ч.1 ст.770 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди.

У період з 13.03.2007 по 10.08.2015 сторонами укладено додаткові договори №№1-12 до договору оренди №512, якими продовжувалась дія договору, змінювався розмір орендної плати та інші умови договору.

01.02.2016 між сторонами було укладено додатковий договір, яким внесені наступні зміни до договору оренди:

- орендодавцем майна за договором оренди №512 від 17.08.2006 є ПАТ "Укрзалізниця". Найменування балансоутримувача змінено на структурний підрозділ виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця";

- орендна плата за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року - становить 7606,58 грн. без ПДВ.;

- орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс(и) інфляції за наступний місяць;

- орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - Виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна Залізниця" ПАТ "Укрзалізниця";

- договір діє з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно.

Інші умови договору, не порушені даним додатковим договором, залишені без змін.

01.02.2016 за актом приймання-передачі ПАТ "Українська залізниця" передало, а Приватне підприємство "Торгово-промислова Компанія "Медвейс" прийняло в строкове платне користування нерухоме майно - частину будівлі складу №2 з рампами, що знаходяться за адресою: Житомир, майдан Привокзальний, 2 площею 420,0кв.м, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30 червня 2015р і становить за незалежною оцінкою 601644,00грн.

У подальшому, у період з 11.04.2016 по 30.01.2018 сторони уклали ряд додаткових договорів до договору оренди нерухомого майна від 17.08.2006 №512, якими продовжували строк дії договору та узгоджували розмір орендної плати (т.1, а.с.45-56).

Також, 11.05.2018 між ПАТ "Укрзалізниця" та ПП "Торгово-промислова Компанія "Медвейс" укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 договору викладено в наступній редакції: "Цей договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження"(т.1, а.с.49).

Вищевказаний договір, додаткові договори та акти приймання-передання підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

За додатковою угодою від 11.05.2018 договір було продовжено на три календарні місяці.

Позивач звертаючись до господарського суду Житомирської області вказав, що сторони домовилися про закінчення орендних відносин з 01.07.2018. Позивач зазначив, що відповідачу направлялись листи Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень від 18.04.2018 №ДН-4/01-4/592, від 18.07.2018 №ДН-4-01-4/1151, від 31.08.2018 №ДН-4-01-4/1419, №ДНКМ-4/266 від 06.09.2018, №ДН-4-01-4/116 від 28.01.2019 та Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" від 26.04.2018 №НЗР-5/430, посилаючись на надіслання яких відповідачу, а також умови укладеної між сторонами додаткової угоди від 11.05.2018, позивач вказує про повідомлення відповідача про припинення договірних відносин.

Посилаючись на наведене та положення ст.785 ЦК України, ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення майна після закінчення дії договору №512, позивач нарахував неустойку в розмірі подвійної орендної плати за період з 01.07.2018 по 30.03.2019 у розмірі 207498,09грн, яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, позивачем заявлено про стягнення з ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" відшкодування витрат на утримання майна за договором №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувачана утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю за період з 01.07.2018 по 30.04.2019 у розмірі 10401,01 грн.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06.11.2019 р. у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" про стягнення 217899,10грн, - відмовлено.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги враховуючи наступне.

3. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, правовідносини за яким регулюються Главою 58 Цивільного кодексу України, параграфом 5 Глави 29 Господарського кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

За приписами ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка узгоджується з ст.759 Цивільного кодексу України, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з статтею 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні приписи містяться у частині 2 статті 291 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця упродовж одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди упродовж одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, Закон визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Згідно із статтею 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно частини 2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно ч.1 ст.796 ЦК України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Відповідно до ст.797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

За приписами ст.266.1. Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (ст. 266.5.1. Податкового кодексу України).

Нарахування проводяться на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (ст. 266.6.1.ПК України).

Згідно з ст.266.7.5 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації (ст. 266.10.1. Податкового кодексу України).

4. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги предмет та підстави заявленого позову, апеляційним судом встановлено, що питання про визнання договору оренди нерухомого майна №512 від 17.08.2006 продовженим було предметом розгляду у справі №906/995/18 за позовом Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Позивач, посилаючись на вказане рішення, зазначає про відмову в задоволенні позовних вимог ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс", що надає право АТ "Українська залізниця" витребувати у боржника річ та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.

Проте, слід взяти до уваги, що рішенням господарського суду Житомирської області від 11.04.2019 у справі №906/995/18 було відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про продовження строку договору оренди, оскільки вимога позивача визнати продовженим строк договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №512 від 17.08.2006 на тих самих умовах строком до 31.12.2018 включно, є неефективним правовим засобом захисту права позивача.

Водночас, при розгляді справи №906/995/18, суд застосував положення ст.284 ГК України та 764 ЦК України, ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", умови п.10.4 договору №512 та встановив недоведеність відповідачем існування заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди на дату закінчення строку договору і протягом місяця після закінчення цього строку, у зв`язку з чим дійшов висновку, що договір оренди №512 від 17.08.2006 є продовженим на новий строк на тих самих умовах, відповідно до 30.09.2018 та до 31.12.2018.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Судом також враховується, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Судом у справі №906/995/18 досліджено і надано оцінку листам Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень та Регіональної філії "Південно-Західна залізниця". Так, суд не розцінив лист Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень від 18.04.2018 №ДН-4/01-4/592 та лист Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" від 26.04.2018р за №НЗР-5/430 від 26.04.2018 №НЗР-5/450, як підставу для припинення дії договору №890 від 10.06.2009, оскільки по-перше, з напису на листі від 18.04.2018 "Отримав 19.04.2018 підпис" неможливо вставити особу яка його вчинила, так як ні прізвища, ні посади вказаний напис не містить; по-друге, вказані листи направлялись орендарю під час дії договору оренди, а не упродовж одного місяця після його закінчення, тому навіть достеменне встановлення факту їх отримання позивачем не впливає на спірні відносини.

Дослідивши лист Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень від 18.07.2018 №ДН-4-01-4/1151, в якому останній вимагав від позивача терміново повернути балансоутримувачу орендоване майна, відповідно до умов договору оренди, шляхом підписання відповідного акту приймання-передачі (повернення) суд не розцінив його як належне повідомлення орендаря про припинення договору оренди майна (заперечення щодо його продовження), з тих підстав, що лист містить невірну адресу позивача, а з повідомлення про вручення поштового відправлення неможливо встановити на яку саме адресу направлялось таке відправлення (адреса взагалі не вказана). Крім іншого судом враховано, що даний лист адресований від імені балансоутримувача, а не орендодавця. До того ж, відповідачем не надано доказів того, що саме направлялося Виробничим підрозділом Коростенської дистанції електропостачання позивачу, оскільки опису вкладення до вказаного поштового відправлення матеріали справи не містять.

Щодо листа Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень від 31.08.2018 №ДН-4-01-4/1419 про закінчення договору та необхідності повернення майна, то суд врахував, що вказаний лист було направлено після 31.07.2018, тобто після поновлення договору. До того ж вказаний лист було направлено на адресу вул.Вокзальна, 23а, м.Житомир, 10001, а не адресу позивача - вул.Вокзальна, 20, кв.32, м.Житомир, 10001 .

У справі №906/995/18 судом також були відхилені доводи АТ "Українська залізниця" щодо повідомлення про припинення договірних відносин на спільній нараді з орендарями по ст.Житомир на підтвердження чого до справи додавався протокол спільної наради від 19.07.2018 та нотаріально посвідчена заява начальника сектору майнових і земельних ресурсів у Виробничому підрозділі Коростенська дирекція залізничних перевезень - Прохоренка Ю.О., з огляду на те, що протокол спільної наради з орендарями по ст.Житомир є внутрішнім документом позивача, який жодним чином засвідчує факт присутності на нараді уповноваженої особи ПП ТПК "Медвейс" та повідомлення про закінчення терміну дії саме договору оренди №512 від 17.08.2006.

Суд у рішенні від 11.04.2019 у справі №906/995/18 дійшов висновку, що за поданими доказами, АТ "Українська залізниця" як орендодавець за договором №512 від 17.08.2006 не довів надіслання (вручення) ним позивачу як орендарю листів упродовж одного місяця після закінчення терміну дії договору (30.06.2018); позивач після цієї дати продовжував і наразі продовжує користуватись майном, а отже і наслідків у вигляді припинення дії договору оренди договору №512 від 17.08.2006 з 01.07.2018 не відбулося; договір оренди №512 від 17.08.2006 є продовженим на новий строк на тих самих умовах, відповідно до 30.09.2018 та до 31.12.2018.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у додатковому договорі від 11.05.2018, укладеному між ПАТ "Укрзалізниця" та ПП "Торгово-промислова Компанія "Медвейс" сторони погодили викласти п.10.1 договору №512 в наступній редакції: "Цей договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження"

Водночас у п.10.6. договору №512 сторони також погодили, що якщо орендар продовжує користуватись майном після закінчення строку договору оренди то за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, встановлений цим договором.

В матеріалах справи також міститься лист Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень від 06.09.2018 №ДНКМ-У266, в якому останній повідомляв відповідача про готовність в будь-який час прийняти майно з оренди як балансоутримувач та підписати акти приймання-передачі (повернення) з оренди за договором №512 від 17.08.2006, термін якого закінчився 30.06.2018. Вказаний лист містить напис: "лист отримав 07.09.2018 Данилюк, підпис" (т.1,а.с.83). При цьому, доказів того, що Данилюк станом на 07.09.2018 був уповноваженою особою відповідача матеріали справи не містять, а його зміст свідчить лише про готовність прийняти майно з оренди та підписати акт повернення майна з оренди за договором №512 від 17.08.2006, термін якого закінчився 30.06.2018. До того ж лист підписано від імені балансоутримувача, а не орендодавця.

Щодо листа Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень від 28.01.2019 №ДН-4-01-4/116 про припинення договірних відносин та повернення майна, то колегія судів враховує, що вказаний лист адресований директору ПП ТПК "Медвейс" ОСОБА_5 та містить напис "Отримав ОСОБА_5 29.01 . підпис".

В свою чергу, відповідач заперечив факт отримання відповідачем вказаного листа посилаючись на те, що 16.01.2019 за рішенням засновника ПП ТПК "Медвейс" ОСОБА_3 було припинено повноваження ОСОБА_5 . на посаді директора за заявою від 15.01.2019 за угодою сторін (т.1, а.с.215).

Так, 15.01.2019 наказом про звільнення №1 було звільнено ОСОБА_5 з посади директора "ТПК Медвейс".

Державну реєстрацію змін керівника ПП ТПК "Медвейс" було здійснено 18.01.2019, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку листу Виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень від 28.01.2019 №ДН-4-01-4/116, вважає, що зміст листа не дає підстав для висновку про належне повідомлення орендаря про припинення договору оренди майна (заперечення щодо його продовження), здійснене орендодавцем.

Таким чином, за результатами аналізу поданих доказів, умов укладеного між сторонами договору оренди та норм чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, доводи позивача про те, що договір оренди припинено з 01.07.2018 у зв`язку з закінченням строку його дії, як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції не знайшли свого підтвердження, оскільки досліджені судами листи, які за твердженням позивача були надіслані відповідачу, не є доказами, які б свідчили про повідомлення відповідача про припинення дії договору.

Відтак, враховуючи встановлені у рішенні господарського суду Житомирської області від 11.04.2019 у справі №906/995/18 обставини стосовно продовження дії договору №512 від 17.08.2006 до 30.09.2018 та до 31.12.2018, апеляційним судом позиція позивача щодо обставин повідомлення орендаря про припинення договору оренди майна (заперечення щодо його продовження) після 31.12.2018, оцінюється як непереконлива.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що договір оренди №512 від 17.08.2006 був продовжений до 31.03.2019 та до 30.06.2019 відповідно.

Відповідно до п.2.4. договору оренди нерухомого майна №512 від 17.08.2006 у разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу за участю орендодавця, або підприємству, вказаному орендодавцем. Орендар повертає майно аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю за цим договором. Майно вважається поверненим з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

01.07.2019 згідно з актом приймання-передачі (повернення) з оренди нерухомого майна до договору оренди нерухомого майна від 17.08.2006 №512, відповідачем було повернуто балансоутримувачу частину будівлі складу №2 з рампами корисною площею 420,0кв.м., що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Товаровантажна, 12 та знаходиться на балансі виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди №512 (т.1, а.с.242).

У пункті 4 акта приймання-передачі майна зазначено, що майно звільнене 01.07.2019.

Пунктом 5 вказаного акта від 01.07.2019 передбачено про наявність заборгованості по сплаті неустойки та відшкодуванню витрат балансоутримувача з 01.07.2018 по фактичний день вивільнення.

При цьому, директором ПП ТПК "Медвейс" Данилюком О.В. було здійснено напис на акті: "із пунктом 5 даного акту ПП ТПК "Медвейс" не згодне, будь-яку заборгованість не визнає".

Під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, представники сторін підтвердили, що відповідачем у повному обсязі сплачено орендні платежі за час користування орендованим майном.

АТ "Укрзалізниця" зазначає, що у зв`язку з невиконанням обов`язку повернення майна після припинення строку договору, яке відповідач виконав лише 01.07.2019, позивач нарахував неустойку в розмірі подвійної орендної плати за період з 01.07.2018 по 30.03.2019 у розмірі 207498,09грн.

В матеріалах справи містяться копії рахунків-фактур про нарахування неустойки за орендну плату: №565 від 28.08.2018 за липень 2018, №590 від 30.08.2018 за серпень 2018, №746 від 17.10.2018 за вересень 2018, №820 від 14.11.2018 за жовтень 2018, №863 від 10.12.2018 за листопад 2018, №5 від 11.01.2019 за грудень 2018, №77 від 08.02.2019 за січень 2019, №114 від 14.03.2019 за лютий 2019, №153 від 12.04.2019 за березень 2019 (т.1, а.с.121-129).

Так, з розрахунку-розшифровки заборгованості неустойки №ДНФ-4/110 від 14.05.2019 наданого позивачем вбачається, що позивач починаючи з липня 2018 року нараховував відповідачу неустойку в розмірі подвійної орендної плати та орендну плату, рахунки стосовно яких надсилав відповідачу для проведення оплати. При цьому, орендар сплачував щомісячно лише орендну плату, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи (т.1, а.с.161-169).

Колегія суддів на відхилення доводів скаржника зазначає, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Позивач у цей період здійснював нарахування відповідачу як орендної плати за користування об`єктом оренди за договором оренди нерухомого майна від 17.08.2006 №512, так і одночасно неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення його повернення з 01.07.2018 по 30.03.2019.

При цьому, ПП ТПК "Медвейс" за період з 01.07.2018 по 01.07.2019 користувалось об`єктом оренди на підставі договору оренди нерухомого майна від 17.08.2006 №512 та сплачувало орендну плату, що не заперечується представниками сторін. Об`єкт оренди було повернуто відповідачем за актом приймання-передачі 01.07.2019.

Пунктом 2.6 договору оренди нерухомого майна №512 від 17.08.2006 (в редакції додаткового договору №3 від 14.08.2009) сторони погодили, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Оскільки передбачена ч.2 ст.785 ЦК України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні 230 ГК України, то одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №910/12949/16 та постанові від 17.12.2018 у справі №906/1037/16.

Проте сторонами за взаємною згодою визначено саме такі умови договору (п. п.2.6 договору) щодо стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за невиконання орендарем обов`язку щодо повернення майна, нарахованої відповідно до положень договору оренди та приписів ч.2 ст.785 ЦК України, що є реалізацією вільного волевиявлення сторін під час визначення умов договору.

Однак, враховуючи раніше викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки договір оренди №512 від 17.08.2009 є продовженим до 30.06.2019, то в задоволенні вимог про стягнення неустойки у сумі 207 498,09 грн необхідно відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" 10401,01грн витрат на утримання орендованого майна судом апеляційної інстанції враховується наступне.

На виконання умов п.5.8 договору оренди нерухомого майна №512 від 17.08.2006 сторонами було укладено договір №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

За умовами договору №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю балансоутримувач - Державне територіально-галузеве об`єднання "Північно-Західна залізниця" - забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі складу №2 з рампами, за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, 2, а орендар - Приватне підприємство "Торгово-Промислова компанія "Медвейс" - бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі.

У період з 2015 по 2018 року між сторонами було укладено додаткові договори №№2-11 до договору №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, якими продовжувалась дія договору, змінювалась вартість наданих послуг та інші умови договору.

Так, додатковою угодою №6 від 21.11.2016 внесено зміни до п.2.2.3 розділу 2 договору до договору №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014, за яким, зокрема, орієнтовна вартість наданих послуг відповідно до розрахунку (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору, становить 418,70 грн за місяць з ПДВ.

В додатку №1 до додаткової угоди №6 від 21.11.2016 - розрахунку витрат визначено витрати балансоутримувача на утримання нерухомого майна за 420кв.м. -298,20грн та загальновиробничі витрати в розмірі 98,81грн. Всього: 418,70грн (т.1, а.с.67 на звороті).

В подальшому розрахунок витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна (Додаток №1) не змінювався.

Додатковою угодою №11 від 24.04.2018 до договору №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю погоджено викласти п.7.1 розділу 7 договору №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014 в наступній редакції: договір набирає чинності з моменту підписання. Умови даного договору застосовуються до відносин, які склалися з 01.10.2014 року та діють до 30.06.2018 - моменту закінчення договору оренди від 17.08.2006 №512.

Скаржник в апеляційній скарзі стверджує, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна за період з 01.07.2018 по 30.04.2019 у розмірі 10401,01грн на підставі рахунків-фактур та розрахунків витрат по утриманню орендованого приміщення на станції Житомир для відшкодування орендарем.

В матеріалах справи наявні рахунки-фактури щодо сплати витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, а саме: №497 від 09.07.2018 за липень 2018 року (т.1, а.с.148), №660 від 29.08.2018 за серпень 2018 року (т.1, а.с.146), №720 від 17.09.2018 за вересень 2018 (т.1, а.с.144), №741 від 17.10.2018 за жовтень 2018 (т.1, а.с. 142), №787 від 14.11.2018 за листопад 2018 (т.1, а.с.140), №839 від 10.12.2018 за грудень 2018 (т.1, а.с. 138), №24 від 14.01.2019 за січень 2019 (т.1, а.с. 136), №55 від 08.02.2019 за лютий 2019 (т.1, а.с.134), №122 від 14.03.2019 за березень 2019 (т.1, а.с.132), №166 від 12.04.2019 за квітень 2019 (т.1,а.с.130).

З вказаних рахунків вбачається, що позивачем до витрат на утримання орендованого майна включались: загальновиробничі витрати, вивіз сміття, відшкодування податку на землю, відшкодування витрат податку на нерухоме майно.

При дослідженні розрахунків за договором №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014 суд з`ясував, що відповідач сплачував витрати, які зазначені у рахунках, за винятком відшкодування податку на нерухоме майно.

Таким чином, з урахуванням встановленого, позивачем заявлено вимоги про компенсацію позивачу витрат у вигляді податку на нерухоме майно.

Приймається до уваги, що Житомирською міською радою затверджено ставки податку на нерухоме майно для юридичних осіб за нежитлову нерухомість у 2018 році в серединній частині міста, серед яких майдан Привокзальний, 2 у розмірі 1,0% до мінімальної заробітної плати 3723грн (37,23грн за 1 кв. м). На 2019 рік Житомирською міською радою затверджено ставки податку на нерухоме майно для юридичних осіб за нежитлову нерухомість в серединній частині міста, зокрема, майдан Привокзальний, 2 у розмірі 0,75% до мінімальної заробітної плати 4173грн (31,30грн за 1 кв. м). При цьому встановлено пільгу від сум податкових зобов`язань з 01.01.2019 на 2019 рік для юридичних осіб в розмірі 20 відсотків.

Відповідно до 266.1.1. Податкового кодексу платниками податку на нерухоме майно є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Як вбачається із п.3 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (в редакції чинній на момент укладання договору оренди) до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно.

Договірні відносини регулюються Цивільним кодексом і не стосуються питань, що належать до компетенції Податкового кодексу. Компенсація орендарем розміру податку, який сплачує орендодавець як платник податку, не означає делегування орендарю повноважень платника податку.

Пунктом 2.1.2 договору №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014 передбачено, що балансоутримувач будівлі зобов`язаний забезпечити інформування орендаря про зміну витрат на утримання орендованого майна та тарифів на послуги.

Відповідно до пункту 2.2.4 договору №ПЗ/ДН-4-146805/НЮ від 23.12.2014, розмір плати переглядається щоквартально в разі зміни цін, тарифів та фактичних балансоутримувача шляхом укладання додаткової угоди.

Таким чином, умовами договору сторони погодили, що орендар сплачує саме компенсацію витрат на утримання орендованого майна та тарифів на послуги на підставі укладеної між сторонами додаткової угоди.

В наявних у матеріалах справи додаткових угодах відсутні положення щодо відшкодування (компенсації) АТ "Укрзалізниці" податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Згідно з роз`ясненнями ДФС України складовою частиною господарської діяльності з нерухомим майном є як придбання власником такого майна певних товарів та отримання низки послуг, пов`язаних з необхідністю утримання такого майна (теплова та електрична енергія, природний газ, послуги з водопостачання, водовідведення, охорони, інших супутніх товарів/послуг тощо (далі - комунальні послуги та енергоносії), сплата податків, пов`язаних з рухомим/нерухомим майном (транспортний податок, земельний податок, орендна плата за землю, податок на нерухоме майно), так і перенесення вартості таких витрат на вартість готової продукції чи послуг, у тому числі і формування з урахуванням таких витрат розміру орендної плати за рухоме/нерухоме майно (в такому випадку перераховані витрати будуть визнані такими, що використані орендодавцем в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності).

Стаття 762 ЦК України встановлює, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Стаття 797 ЦК України встановлює, що плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

З огляду на викладене, у вартості орендної плати за рухоме/нерухоме майно орендар має здійснювати економічне відшкодування (компенсацію) всіх елементів витрат, пов`язаних з послугами з надання майна в оренду, у тому числі й таких складових, як земельний податок, орендна плата за землю, податок на нерухоме майно чи транспортний податок.

Сплата балансоутримувачем податків, зокрема, податку на нерухоме майно, не є експлуатаційними витратами балансоутримувача на утримання орендованого майна, не є платою за надання комунальних послуг орендарю або компенсацією за користування земельною ділянкою під об`єктом оренди, а є для власника нерухомого майна обов`язковим платежем, сплата якого передбачена податковим законодавством.

Відшкодування орендарем витрат орендаря по сплаті податку на нерухоме майно має бути врегульовано відповідним договором (чи міститися в договорі оренди, іншому договорі) укладеним між орендарем та орендодавцем щодо відшкодування таких витрат. Також, має бути доведеним і сам факт сплати такого податку орендодавцем.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, на спростування доводів скаржника зазначає, що відсутність відповідної умови договору оренди (чи відсутність в іншому договорі, укладеному сторонами для врегулювання цих відносин, відповідної умови про таке відшкодування), в якому був би визначений розмір, порядок та строки відшкодування, виключає настання у орендаря обов`язку з відшкодування витрат балансоутримувача щодо сплати податку на нерухоме майно.

Оскільки, в укладеному між сторонами договорі відсутні умови щодо відшкодування відповідачем витрат балансоутримувачу на сплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, відсутня норма закону, яка передбачає безумовне зобов`язання орендаря здійснювати таке відшкодування, у відповідача у спірний період не виникає зобов`язань щодо компенсації позивачу витрат на сплату податку на нерухоме майно. Окрім того, матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат щодо сплати податку на нерухоме майно, компенсація яких ним заявлена до стягнення з відповідача.

Позивачем, за поданими доказами, не доведено погодження сторонами включення до розрахунку витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна (додаток №1 до додаткової угоди №6 від 21.11.2016) відшкодування сум податку на нерухоме майно.

Таким чином, дослідивши матеріали та обставини справи, враховуючи наведені положення чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підстави своїх вимог щодо стягнення з Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" 207498,09грн неустойки та 10401,01грн витрат на утримання орендованого майна.

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Виходячи з правил частини 4 статті 11 ГПК, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2019 р. у справі №906/557/19 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/557/19 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "23" січня 2020 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.