ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3467/19

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Глушаниця А.Л., довіреність № 106491, дата видачі : 12.11.19;

Від відповідача: не з`явився;

розглянувши справу за позовом Фізичної особи-підприємця Скакуна Вадима до відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «КРИНИЧНЕ» про стягнення 35893,87 грн., -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2019 року позивач - Фізична особа-підприємець Скакун Вадим звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №3568/19) до відповідача - Сільськогосподарського виробничого кооперативу "КРИНИЧНЕ" про стягнення 35893,87 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.11.2019р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначення до розгляду по суті на "19" грудня 2019 р. о 10:30 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.12.2019р. було відкладено судове засідання на "16" січня 2020 р. о 11:20 год.

15.01.2020р. позивачем до канцелярії господарського суду Одеської області було надано клопотання за вх.ГСОО№884/20 про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

16.01.2020р. позивачем до канцелярії господарського суду Одеської області було надано клопотання за вх.ГСОО№971/20 про приєднання до матеріалів справи доказів.

Крім того, 16.01.2020р. відповідачем було надано до канцелярії господарського суду Одеської області клопотання за вх.ГСОО№973/20 про відкладення розгляду справи, однак судом у задоволені вказаного клопотання було відмовлено через його необґрунтованість, крім того відповідачем не було доведено поважність причин пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «КРИНИЧНЕ» в судові засідання по справі не з`явився. Ухвали господарського суду Одеської області були направлені за належною адресою відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, а тому за приписами ч.7 ст.120ГПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про відкриття провадження у справі.

У даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За приписами ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В ході розгляду даної справи господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

16.01.2020р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

11 червня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем Скакун Вадимом (далі - позивач, постачальник) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «КРИНИЧНЕ» (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки №11/06/2019/2 (далі - Договір), згідно із п. 1.1. Договору, предметом якого позивач зобов`язується продати та поставити, а відповідач зобов`язується прийняти й оплатити товар, перелік, кількість та інші характеристики якого узгоджені сторонами в Додатку №1 та іншими відповідними додатками до цього Договору.

Відповідно до п. п. 1.2., 1.3. Договору, строки постачання товару визначаються сторонами Додатком №1 та іншими відповідними додатками до цього Договору. Додаток №1 та інші додатки до договору є його невід`ємною частиною.

Розділом 2 Договору визначено, що якість товару що постачається за цим Договором , повинна відповідати вимогам діючого законодавства України. Товар постачається Постачальником Покупцю в кількості визначеній Додатком №1 та іншими відповідними додатками до цього Договору.

Також при встановлені невідповідності фактичної кількості поставленого Товару, кількості, вказаній у Додатку №1 та іншими відповідними додатками до цього Договору, Постачальник повинен до поставити недопоставлений товар протягом 30 календарних днів від дати надходження письмової претензії Покупця щодо кількості товару. (п. 2.3. Договору).

Пунктами 3.5., 3.6., 3.7. передбачено, прийомка товару здійснюється за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленою згідно вимог чинного законодавства встановленого порядку. Постачальник надає Покупцю разом з Товаром оригінали належним чином оформлені видаткові накладні. Приймання Товару здійснюється за кількістю та якістю - згідно видаткових накладних. Приймання Товару за кількістю згідно видаткових накладних здійснюється безпосередньо в момент передачі Товару. Видаткові накладні повинні бути підписані уповноваженими особами обох Сторін та скріплені круглими печатками Сторін.

Відповідно до п. п. 3.8., 3.9., датою виконання Продавцем зобов`язань щодо поставки Товару Покупцю є дата підписання Покупцем видаткової накладної, що підтверджує передачу Товару. Всі ризики втрати чи пошкодження Товару покладаються на Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної.

За умовами п. 5.2. Договору, відповідач зобов`язується оплатити постачальнику товар у строки та в розмірах, що визначені в Додатку №1 та іншими відповідними додатками, а також зобов`язаний сплатити суму індексації ціни товару в порядку, визначеному цим Договором. Якщо в договорі не вказано дату (строк) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від постачальника. Ця умова також діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару по накладній, але на такий товар не був підписаний відповідний додаток.

Відповідно до п. 5.4. Договору, повна ціна товару складається з: ціни товару, що визначена в Додатку №1 та іншими відповідними додатками (тобто базової ціни); і з суми індексації ціни товару, що нараховується в порядку, передбаченому пунктом 5.5. Договору і його підпунктами 5.5.1.- 5.5.5.

Згідно положень п. 5.5. Договору, ціна товару, що вказана в Додатку №1 та іншими відповідними додатками визначена на дату складання Договору. Якщо товар буде оплачуватися покупцем не в день складання додатків, то все платежі покупця постачальнику за товару підлягають індексації.

Також позивач вказує, що 11 червня 2019р. між позивачем та відповідачем був укладений Додаток №1 до Договору поставки №11/06/2019/2 від 11 червня 2019р., за умовами якого сторони погодили перелік товару, яке підлягає продажу та поставці продавцем покупцю, а саме: Органно-мінеральні добрива у сумі 26 400грн. без ПДВ.

Умовами п. п. 2,3 Додатку №1, постачальник повинен здійснити поставку товару до 20 червня 2019р., а покупець повинен здійснити повну оплату товару у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника до 15 вересня 2019 року.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар базовою ціною 26 400,00грн. без ПДВ, що підтверджується видатковою накладною підписаною обома сторонами №3/1 від 17 червня 2019 року. (оригінал видаткової накладної наявний в матеріалах справи).

З урахуванням умов пункту 3 Додатку №1, то останнім днем оплати товару за Договором - 15 вересня 2019 року. Враховуючи, що на дату 15 вересня 2019 року курс долару США до гривні був менше ніж при укладені Додатку №1 то ціна Товару не підлягала та не підлягає індексації.

Однак, відповідачем грошові зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару на момент подачі позовної заяви виконано не було, через що, позивач просить стягнути з відповідача розмір основної заборгованості за Договором поставки станом на 19 листопада 2019 р. - 26 400,00грн.

Пунктом 6.4. Договору від 11.06.2019р. передбачено, що у випадку прострочення оплати або неповної оплати товару в строки, зазначені у Договорі, покупець зобов`язується на вимогу Постачальника сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до п. 6.5. Договору, за прострочення понад 20 (двадцяти) календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від простроченої суми.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача суму пені у розмірі - 1573,87 грн. та суму штрафу у розмірі - 7920,00 грн.

Неналежне виконання Сільськогосподарським виробничим кооперативом «КРИНИЧНЕ» своїх зобов`язань за Договором поставки №11/06/2019/2 від 11.06.2019р. перед Фізичною особою-підприємцем Скакун Вадимом і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 частини 1 ст. 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем Скакун Вадимом (далі - позивач, постачальник) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «КРИНИЧНЕ» (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки №11/06/2019/2 (далі - Договір), згідно із п. 1.1. Договору, предметом якого позивач зобов`язується продати та поставити, а відповідач зобов`язується прийняти й оплатити товар, перелік, кількість та інші характеристики якого узгоджені сторонами в Додатку №1 та іншими відповідними додатками до цього Договору.

Відповідно до п. п. 1.2., 1.3. Договору, строки постачання товару визначаються сторонами Додатком №1 та іншими відповідними додатками до цього Договору. Додаток №1 та інші додатки до договору є його невід`ємною частиною.

Розділом 2 Договору визначено, що якість товару що постачається за цим Договором , повинна відповідати вимогам діючого законодавства України. Товар постачається Постачальником Покупцю в кількості визначеній Додатком №1 та іншими відповідними додатками до цього Договору.

Також при встановлені невідповідності фактичної кількості поставленого Товару, кількості, вказаній у Додатку №1 та іншими відповідними додатками до цього Договору, Постачальник повинен до поставити недопоставлений товар протягом 30 календарних днів від дати надходження письмової претензії Покупця щодо кількості товару. (п. 2.3. Договору).

Пунктами 3.5., 3.6., 3.7. передбачено, прийомка товару здійснюється за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленою згідно вимог чинного законодавства встановленого порядку. Постачальник надає Покупцю разом з Товаром оригінали належним чином оформлені видаткові накладні. Приймання Товару здійснюється за кількістю та якістю - згідно видаткових накладних. Приймання Товару за кількістю згідно видаткових накладних здійснюється безпосередньо в момент передачі Товару. Видаткові накладні повинні бути підписані уповноваженими особами обох Сторін та скріплені круглими печатками Сторін.

Відповідно до п. п. 3.8., 3.9., датою виконання Продавцем зобов`язань щодо поставки Товару Покупцю є дата підписання Покупцем видаткової накладної, що підтверджує передачу Товару. Всі ризики втрати чи пошкодження Товару покладаються на Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної.

За умовами п. 5.2. Договору, відповідач зобов`язується оплатити постачальнику товар у строки та в розмірах, що визначені в Додатку №1 та іншими відповідними додатками, а також зобов`язаний сплатити суму індексації ціни товару в порядку, визначеному цим Договором. Якщо в договорі не вказано дату (строк) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від постачальника. Ця умова також діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару по накладній, але на такий товар не був підписаний відповідний додаток.

Відповідно до п. 5.4. Договору, повна ціна товару складається з: ціни товару, що визначена в Додатку №1 та іншими відповідними додатками (тобто базової ціни); і з суми індексації ціни товару, що нараховується в порядку, передбаченому пунктом 5.5. Договору і його підпунктами 5.5.1.- 5.5.5.

Згідно положень п. 5.5. Договору, ціна товару, що вказана в Додатку №1 та іншими відповідними додатками визначена на дату складання Договору. Якщо товар буде оплачуватися покупцем не в день складання додатків, то все платежі покупця постачальнику за товару підлягають індексації.

Також 11 червня 2019р. між позивачем та відповідачем був укладений Додаток №1 до Договору поставки №11/06/2019/2 від 11 червня 2019р., за умовами якого сторони погодили перелік товару, яке підлягає продажу та поставці продавцем покупцю, а саме: Органно-мінеральні добрива у сумі 26 400грн. без ПДВ.

Умовами п. п. 2,3 Додатку №1, постачальник повинен здійснити поставку товару до 20 червня 2019р., а покупець повинен здійснити повну оплату товару у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника до 15 вересня 2019 року.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар базовою ціною 26 400,00грн. без ПДВ, що підтверджується видатковою накладною підписаною обома сторонами №3/1 від 17 червня 2019 року. (оригінал видаткової накладної наявний в матеріалах справи).

З урахуванням умов пункту 3 Додатку №1, то останнім днем оплати товару за Договором - 15 вересня 2019 року. Враховуючи, що на дату 15 вересня 2019 року курс долару США до гривні був менше ніж при укладені Додатку №1 то ціна Товару не підлягала та не підлягає індексації.

За таких обставин, господарський суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача оплату вартості отриманого товару у сумі 26400,00грн.

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.4. Договору від 11.06.2019р. передбачено, що у випадку прострочення оплати або неповної оплати товару в строки, зазначені у Договорі, покупець зобов`язується на вимогу Постачальника сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до п. 6.5. Договору, за прострочення понад 20 (двадцяти) календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від простроченої суми.

Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (пені) є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо забезпечення зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Із змісту ст.551 Цивільного кодексу України вбачається, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок суми пені та штрафу наданий позивачем, господарський суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном «власність» розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті за поставлений товар.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судові засідання відповідач не з`являвся хоча заздалегідь був повідомлений про дату час та місце судового засідання.

Відповідно до матеріалів справи позивачем, також, заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки ним понесено витрати на правничу допомогу у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, у зв`язку з тим, що Фізична особа-підприємець Скакун Вадим був змушений звернутися до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «КРИНИЧНЕ».

За умовами Договору про надання правової допомоги №76 від 12.11.2019 року укладеного між позивачем та Адвокатом Глушаницею Андрієм Леонідовичем оплата гонорару здійснюється після відкриття провадження у справі у фіксованому розмірі - 3 000,00грн.

В якості доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії документів, а саме: Договору про надання правової допомоги №76 від 12.11.2019 року, Додатку №1 від 13 січня 2020 року до договору про надання правової допомоги №76 від 12.11.2019 року, Акту здачі-прийняття наданих послуг №1 від 13 січня 2020 року та оригінал квитанції №СВ02845820/1 від 13.01.2020 року на суму 3 000,00грн.

Стаття 123 Господарського процесуального кодексу України встановлює види судових витрат, а саме судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з підпунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Фізичної особи-підприємця Скакуна Вадима до відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «КРИНИЧНЕ» про стягнення 35893,87 грн. - задовольнити.

2.Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «КРИНИЧНЕ» (68742, Одеська область, Болградський район, село Криничне, вул. Інзовська, будинок 146; ) на користь Фізичної особи-підприємця Скакуна Вадима ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в загальній сумі 35 893 / тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто три/ грн. 87 коп., із яких 26 400 / двадцять шість тисяч чотириста/ грн. 00 коп. -основний борг, 1 573 / одна тисяча п`ятсот сімдесят три / грн. 87 коп. - пеня, 7 920 / сім тисяч дев`ятсот двадцять/ грн. 00 коп. - штраф, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 /одна тисяча дев`ятсот двадцять одна / грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 /три тисячі / грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повне рішення складено 21 січня 2020 р.

Суддя С.Ф. Гут