СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. Справа № 922/1907/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Метлом (вх. №3623 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 31.10.2019 ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Аріт К.В. у справі № 922/1907/19 (повний текст 11.11.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Метлом, м. Харків

до Акціонерного товариства Укргазвидобування в особі філії бурове управління Укрбургаз, м. Красноград Харківської області

про стягнення 1234841,53 грн

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.10.2019 у задоволенні позову про стягнення 1234841,53 грн з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії бурове управління "Укрбургаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Метлом відмовлено.

Вказане рішення обгрунтоване тим, що у спірних правовідносинах відбулось прострочення кредитора, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми передплати за договором купівлі-продажу №УБГ 921/015-18 від 30.10.2018 в розмірі 1177846,99 грн. Враховуючи відсутність вини продавця у порушенні строків передачі товару у розпорядження покупцю, позовні вимоги про стягнення 2691,00 грн пені за порушення відповідачем строків передачі товару позивачу також визнані судом першої інстанції необгрунтованими. Позовні вимоги про стягнення 22266,13 грн. 3% річних, 32037,41 грн. інфляційних судом першої інстанції визначені як похідні від вимоги про повернення попередньої оплати, тому з урахуванням відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення передплати, суд першої інстанції відмовив у стягненні 3 % та інфляційних втрат.

Позивач з рішенням суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 31.10.2019 та ухвалити нове рішення.

В апеляційній скарзі позивач вважає, що суд самостійно визначив модель поведінки позивача, без врахування положень частини 2 статті 693 ЦК України, які наділяють особу саме правом самостійно визначити спосіб захисту свого порушеного права певним шляхом, а це в свою чергу призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає нормам матеріального права. Відповідно до приписів частини 2 статті 693 ЦК України у позивача є альтернатива щодо реалізації своїх прав у випадку не поставки товару у встановленому договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує виключено волевиявленням.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Метлом" на рішення Господарського суду Харківської області від 31.10.2019 у справі №922/1907/19; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 28.01.2020.

23.01.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 31.10.2019 без змін.

28.01.2020 від позивача надійшли доповнення до апеляційної скарги (вх. №788). Враховуючи, що доповнення до апеляційної скарги надійшли поза межами процесуального строку, встановленого ч.1 ст. 266 ГПК України, колегією суддів апеляційна скарга ТОВ «Метлом» розглядається без урахування доповнень до апеляційної скарги.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 28.01.2020 представник ТОВ «Метлом» підтримав доводи апеляційної скарги, навів відповідні пояснення, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 31.10.2019 у даній справі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги, навів пояснення щодо її безпідставності, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, що оскаржене та доводів апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні присутніх представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

30.10.2019 між ТОВ Метлом (покупець) та філією бурового управління Укрбургаз АТ Укргазвидобування (продавець) укладений договір № УБГ 921/015-18 купівлі-продажу матеріально-технічних ресурсів, що мають споживчу товарну цінність, але не використовуються в діяльності АТ «Укргазвидобування», відповідно до умов якого, продавець зобов`язався передати у власність позивача брухт чорних металів, а покупець, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити брухт чорних металів у кількості 193 тонни 225 кг, шляхом самовивозу товару.

Найменування/асортимент Товару, одиниці виміру, кількість, ціна за одиницю Товару визначаються Сторонами в Специфікації(ях) до цього Договору, яка/які є додатком/ами до Договору і є його невід`ємною частиною (п.1.2 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору, розрахунки за товар проводяться шляхом попередньої оплати за товар, яка здійснюється покупцем на підставі рахунку, наданого продавцем, у розмірі 100% попередньої оплати в сумі 1501013,98 грн., протягом (десяти) банківських днів з дати підписання сторонами цього договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах самовивозу транспортом покупця, на умовах EXW (склад продавця) в редакції ІНКОТЕРМС 2010 року.

Відповідно до пункту 4.3 договору, датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару на складі продавця - при вивезенні товару залізничним транспортом, або видатковою накладною, при передачі товару на складі покупця - при вивезенні автотранспортом. Право власності на товар переходить від продавця до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної на складі продавця.

Пунктом 4.8 договору сторонами узгоджено, що вивезення товару зі складу продавця завантаження його на транспорт покупця здійснюється силами та за рахунок покупця у строки, визначені у Специфікації/ях до договору. Покупець самостійно та за власні кошти забезпечує завантаження товару на власні транспортні засоби в місці надання товару у розпорядження покупця на складі продавця.

Відповідно до п.5.2.2 договору, покупець зобов`язаний завчасно повідомити продавця письмово, на електронну адресу, вказану в розділі 13 договору про дату і час прибуття на склад продавця. Прибути на склад продавця і забезпечити своєчасне приймання, завантаження та вивіз товару у строки, визначені сторонами у специфікації/ях до цього договору (а.с.63).

Відповідно до п.5.3.2 договору, продавець (відповідач) має право не передавати товар у випадку невиконання або неналежного виконання покупцем умов даного договору.

Відповідно до п.6.6 договору у випадку неможливості поставки товарів з незалежних від продавця причин, покупець приймає наявну фактичну кількість товару та не вимагає поставки узгодженої сторонами партії товару в повному обсязі, не вимагає відшкодування пов`язаних з цим збитків та сплати штрафних санкцій. При цьому продавець зобов`язується докласти усіх зусиль для забезпечення поставки узгодженої партії товару у повному обсязі.

Відповідно до п.10.8 договору, якщо договором передбачено направлення листів, повідомлень в електронній формі на електронні адреси сторін, такі листи, повідомлення вважаються належним чином направленими, якщо вони направлені в електронній формі на всі електронні адреси одночасно, вказані в розділі 13 даного договору.

У розділі 13 спірного договору «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін» зазначено, зокрема, електронні адреси сторін.

Відповідно до пункту 9.1 договору, він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками, і діє до повного виконання сторонами зобов`язань.

На виконання умов договору, сторонами підписано Специфікацію №1 від 30.10.2018, відповідно до умов якої відповідач зобов`язується передати позивачу: металобрухт виду 500 - 15т 113 кг., виду 501 - 113 т 275 кг., адреса відвантаження: м. Полтава, вул. Ковалівська, будинок 1, виду 500 - 46 т 345 кг., виду 501 - 18 т 492 кг., всього - 193 т 225 кг., адреса відвантаження: Полтавська область, Зінківський р-н., смт. Опішня, вул. Заливного, будинок 98.

Відповідно до п.5, 6 Специфікації, строк поставки (передання товару у розпорядження покупця на складі продавця): протягом 30 днів з дати надходження до продавця попередньої оплати відповідно до умов договору. Строк/термін завантаження і вивезення покупцем товару - грудень 2018 -січень 2019.

05.12.2018 року позивач перерахував на поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 1501013,98 грн. Зазначене підтверджується платіжним дорученням № 750 від 05.12.2018 року та не заперечується сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2018 позивач вивіз зі складу продавця, що розташований за адресою: м. Полтава, вул. Ковалівська, металобрухт вагою 5479 кг загальною вартістю 42736,20 грн; 12.12.2018 зі складу продавця за тією ж адресою покупцем було вивезено 6383 кг. металобрухту загальною вартістю 49787,40 грн; 21.12.2018 року покупець вивіз зі складу продавця, що розташований за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, смт. Опішня, металобрухт вагою 14589 кг загальною вартістю 112408,25 грн; 21.12.2018 року покупець вивіз зі складу продавця, що розташований за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, смт. Опішня, металобрухт вагою 15345 кг, загальною вартістю 118235,14 грн.

Зазначене підтверджується актами приймання металів чорних (вторинних) №1473 від 11.12.2018, №1475 від 12.12.2018, №1521 від 21.12.2018, №1520 від 21.12.2018, товарно-транспортними накладними б/н від 11.12.2018, б/н від 12.12.2018, б/н від 21.12.2018, б/н від 21.12.2018 та накладними на відпуск товарно-матеріальних цінностей стороннім організаціям №103-П від 11.12.2018, №104-П від 12.12.2018, 106-П від 21.12.2018.

Отже, загальна вага вивезеного позивачем металобрухту склала 41 тонну 796 кг., на загальну суму 323166,99 грн.

Відповідно до доповідної записки від 12.12.2018 директора з виробництва ТОВ «Метлом» Брагілевського Є.О., які адресовані директору ТОВ «Метлом» Стародубцеву О.В., у період з 11-12 грудня 2018 з виробничого майданчика відповідача за адресою: м. Полтава, вул. Ковалівська, будинок 1, вивезено металобрухту у кількості 12 т 280 кг, і станом на 12.12 2018 за зазначеною адресою металобрухту більше не має.

Відповідно до доповідної записки від 21.12.2018 директора з виробництва ТОВ «Метлом» Брагілевського Є.О., які адресовані директору ТОВ «Метлом» Стародубцеву О.В., 21.12.2018 з виробничого майданчика відповідача за адресою: Полтавська область, Зінківський р-н., смт. АДРЕСА_1 , вул. АДРЕСА_2 , будинок АДРЕСА_3 , вивезено металобрухту у кількості 15т, і станом на 21.12 2018 за зазначеною адресою металобрухту більше не має.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що залишки товару на суму 1177846,99 грн залишились у відповідача, та позивач не зміг його отримати. За результатами виїздів 25.02.2019, 28.03.2019, 29.03.2019 на виробничі майданчики відповідача, за адресами, які вказані в договорі, посадові особи останнього пояснили, що на даний час обсяги металобрухту вичерпані і йому (відповідачу) потрібен час для підготовки металобрухту. На підтвердження зазначеного, позивачем до матеріалів справи надані доповідні записки на ім`я директора ТОВ «Метлом» Стародубцева О ОСОБА_1 . від юрисконсульта ТОВ «Метлом» Дегтяря П.О., та фінансового директора ТОВ «Метлом» (прізвище вказане нерозбірливо) від 25.02.2019, 28.03.2019, 29.03.2019.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем не виконані в повному обсязі умови договору щодо передачі позивачу товару за договором.

22.02.2019 року позивачем на адресу відповідача направлена Претензія-вимога №1 з проханням повідомити про дату та місце отримання позивачем металобрухту, де також зазначено, що у разі відсутності можливості поставити металобрухт, підприємство позивача не буде заперечувати проти повернення перерахованих коштів.

07.03.2019 та 10.04.2019 року відповідачу були направлені Претензії-вимоги №2 та №3 аналогічного змісту.

19.03.2019 року позивачем відповідачу було направлено звернення-вимогу з пропозицією про повернення грошових коштів у розмірі 1501013,98 грн.

Докази на підтвердження направлення відповідачу претензії-вимоги №1, звернення-вимоги, претензії-вимоги №3 містяться в матеріалах справи (описи-вкладення а.с. 86, 92, 95 т.1).

Тому, зазначаючи про те, що пропозицій про відвантаження товару або повернення грошових коштів з боку відповідача не надійшло, кошти, згідно вимоги від 19.03.2019 не повернуті, а також посилаючись на приписи ч. 2 ст. 693 ЦК України, позивач вважає, що має право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати у розмірі, що становить вартість залишків товару, що залишилась у відповідача та не переданий позивачу, за цінами вказаними в договорі та специфікації.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що позивачем не виконані умови п. 5.2.2 договору, даний договір є дійсним, тому відсутні підстави повернення попередньої оплати у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору.

Також відповідач зазначає, що відповів на претензію-вимогу позивача від 08.04.2019 №3 листом «відповідь на претензію-вимогу» від 07.05.2019 №015-03-5044-1, в якому повідомив позивача про наявність у БУ «Укрбургаз» брухту чорних металів в кількості Металобрухт вид 500-26,382 т, Металобрухт вид 501 125,047 т.

Копія вказаного листа додана до відзиву на позов.

Розглянувши рішення Господарського суду Харківської області від 31.10.2019 у справі № 922/1907/19 на предмет правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як зазначалось, умовами договору передбачено купівлю у відповідача металобрухту, шляхом самовивозу позивачем за адресами, що передбачені у специфікації №1 до договору. Реалізація товару відбувається на підставі замовлення позивача шляхом надсилання відповідачу письмових повідомлень або повідомлень електронною поштою, яка, вказана в розділі 13 договору, щодо дати і часу прибуття на склад продавця.

Із доводів позивача вбачається, що відповідач припинив продаж металобрухту, у зв`язку з його відсутністю, за результатами неодноразових виїздів на виробничі майданчики відповідача, металобрухт позивачу не виданий, що є порушенням зобов`язань за договором з боку відповідача.

В обгрунтування цих доводів, позивач посилається на доповідні записки, оформлені Дегтярем П.О. та Брагилевським Є.О.

Проте дані доповідні записки не відповідають вимогам ГПК України, як-то:

ст. 73, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

ст. 76, відповідно до якої належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

ст. 77, відповідно до якої обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;

ст. 78, відповідно до якої, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

До того ж, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що особи, які підготували дані доповідні записки є працівниками позивача та які повноваження за посадовими обов`язками вони мають.

В ході судового засідання в суді апеляційної інстанції представник позивача усно пояснив, що дані доповідні записки є підтвердженням свідчень цих осіб, проте, колегія суддів не приймає цих доводів, оскільки дані доповідні записки оформлені всупереч параграфу 2 глави 5 ГПК України.

Окрім цього, судова колегія зазначає, що на підтвердження виїзду представників позивача до відповідача, окрім доповідних записок не надано жодного доказу, як-то: подорожні листи, накази, посвідчення про відрядження тощо.

Також в обґрунтування позову та апеляційної скарги позивачем зазначено, що він повідомляв відповідача у період з січня по березень 2019 електронними листами, у відповідності до умов пункту 5.2.2 договору, про намір здійснити виїзд на адреси відповідача та отримати металобрухт, однак таких доказів до матеріалів справи не надав.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду представник відповідача не підтвердив отримання від позивача електронних повідомлень про намір отримати металобрухт у період січень-березень 2019.

Позивач вважає претензії вимоги №1, №2, №3 та звернення-вимогу від 19.03.2019, виконанням ним обов`язку передбаченого пунктом 5.2.2 щодо повідомлення відповідача отримати металобрухт.

Однак, в цих вимогах відсутні дані про час та місце прибуття позивача за металобрухтом.

До того ж, у відповіді на вказані претензії від 07.05.2019, відповідач повідомив позивача про наявність у нього металобрухту, визначеного у Специфікації №1.

Доказів звернення позивача до відповідача, на виконання умов договору (п. 5.2.2), після отримання відповіді на претензії про наявність металобрухту в матеріалах також не має.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив готовність відпустити позивачу металобрухт, за умови звернення позивача у спосіб передбачений п. 5.2.2 договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Тому, оскільки сторони погодили у договорі, що позивач сам має вивезти металобрухт, завчасно повідомивши відповідача про час свого прибуття у відповідне місце завантаження, а належних доказів, у відповідності до умов п. 5.2.2 договору щодо повідомлення відповідача про намір здійснити виїзд за адресами виробничих майданчиків відповідача та отримати металобрухт, що має залишитись у відповідача враховуючи його загальну кількість, передбачену у специфікації №1, в матеріалах справи не має, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невиконання позивачем свого обов`язку передбаченого умовами п. 5.2.2.

Як зазначалось, умовами п.6.6 договору передбачено, що у випадку неможливості поставки товарів з незалежних від продавця причин, покупець приймає наявну фактичну кількість товару та не вимагає поставки узгодженої сторонами партії товару в повному обсязі, не вимагає відшкодування пов`язаних з цим збитків та сплати штрафних санкцій. При цьому, продавець зобов`язується докласти усіх зусиль для забезпечення поставки узгодженої партії товару у повному обсязі.

Статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.613 ГПК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.613 ГПК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до ч.4 ст.653 Цивільного кодексу України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, позивач не виконав умови договору щодо завчасного повідомлення продавця письмово, на електронну адресу, вказану в розділі 13 договору про дату і час прибуття на склад продавця, та враховуючи, що договір є чинним та у встановленому законом порядку не припинений, відсутні підстави для повернення позивачу суми передплати.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України, передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати,

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо обрання на свій власний розсуд належного способу захисту своїх прав, передбаченого ч. 2 ст. 693 ЦК України щодо вимоги про повернення суми попередньої оплати, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо передання товару позивачу, оскільки умовами договору передбачено не передання відповідачем позивачу оплаченого товару, а отримання товару позивачем шляхом самовивозу з попереднім повідомленням про це відповідача.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачем відповідача, у відповідності до умов 5.2.2 договору, колегія суддів вважає, що застосування до спірних правовідносин приписів ч.2 ст. 693 ЦК України є передчасним.

Крім того, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення строків передачі товару у розпорядження покупцю, оскільки матеріалами справи доведено відсутність вини відповідача у порушенні умов спірного договору. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 22266,13 грн. 3% річних, 32037,41 грн. інфляційних, оскільки колегією суддів встановлено відсутність підстав для повернення відповідачем попередньої оплати.

Отже, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у Рішенні «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 74 ГПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи не призвели до задоволення апеляційної скарги позивача та скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 31.10.2019 у даній справі залишається колегією суддів без змін, як таке, що відповідає завданню господарського судочинства, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному з`ясуванню всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ст. 275, п.1 ч.1 ст. 277, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метлом» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 31.10.2019 у справі № 922/1907/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 31.01.2020

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель