РІШЕННЯ

21 січня 2020 року Справа № 913/651/19

м.Харків Провадження №33/913/651/19

За позовом Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", адреса місцезнаходження: вул.Лесі Українки, буд.162,кв.11, м.Пологи, Пологівський р-н, Запорізька область, 70605, адреса для листування: вул.Якова Новицького, 11, м.Запоріжжя, 69005

до відповідача Фермерського господарства "Кринички-Л", вул.Гагаріна, буд.2, с.Новочервоне, Троїцький р-н, Луганська область, 92145

про стягнення 565 483 грн 06 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Пата А.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне підприємство "Бізон -Тех 2006" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Фермерського господарства "Кринички-Л" про стягнення заборгованості за договором поставки №ЛГ-43 від 18.12.2018 та специфікаціями до нього у розмірі 565483 грн 06 коп., з яких: основний борг у сумі 498 578 грн 00 коп., штраф у сумі 49 857 грн 80 коп., процентів у сумі 17 047 грн 26 коп.

Також позивач на підставі ч.10 ст.238 ГПК України просить в резолютивній частині рішення зазначити: "органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати проценти за такою формулою: (СОБ x 48 x КДП): КДР:100=сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ФГ "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573); 48 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ФГ "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573) суми основного боргу за період: з 27.11.2019 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР- кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів із ФГ "Кринички-Л" на користь ПП "Бізон - Тех 2006".

Позивач на обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що за договором поставки №ЛГ-43 від 18.12.2018 та специфікаціями №2 від 12.02.2019, №4 від 06.05.2019 до нього, укладених між сторонами, здійснено поставку продукції відповідачу у квітні-травні 2019 року на загальну суму 628 578 грн.

Відповідач свої зобов`язання виконав не повністю та не своєчасно, здійснив лише часткову оплату за поставлений товар у розмірі 130000 грн 00 коп., у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму 498 578 грн 00 коп.

У зв`язку із допущенням прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем також на підставі п.7.1.3 договору нараховано штраф у сумі 49857 грн 80 коп. та на підставі п.7.2.4 договору проценти у сумі 17 047 грн 26 коп., які останній також просить стягнути.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2019 справа передана на розгляд судді Драгнєвіч О.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 04.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 24.12.2019.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.12.2019 за клопотанням позивача було повернуто з Державного бюджету України позивачу сплачений у більшому розмірі судовий збір у розмір 10 949 грн 95 коп., згідно платіжного доручення №5484 від 26.11.2019.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 17.10.2019 задоволено клопотання позивача про участь представника в судовому засіданні, призначеному з розгляду поданого позову на 24.12.2019 року, в режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою суду від 24.12.2019, відкладено розгляд справи на 21.01.2020, про що сторін додатково повідомлено ухвалою-повідомленням від 26.12.2019.

В судове засідання 21.01.2020 сторони повноважних представників не направили, були належним чином повідомлені про дату судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.

За висновком суду, неприбуття представників сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду спору, враховуючи належне їх повідомлення. Суд також враховує, що від сторін обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду спору не надходило, а ухвалою суду від 24.12.2019 явка представників сторін не визнавалася обов`язковою.

Враховуючи зазначене, а також строки розгляду спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду.

За змістом ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідач своїм правом на подання належним чином оформленого відзиву у визначений судом строк не скористався, суд відповідно до вимог ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вважає можливим здійснити розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні суд встановив фактичні обставини справи, розглянув наявні у справі матеріали, дослідив докази.

В судовому засіданні 21.01.2020 постановлено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

18.12.2018 між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (позивач/ постачальник) та Фермерським господарством "Кринички-Л" (відповідач/покупець) укладено договір поставки №ЛГ-43 (а.с.15-17).

Згідно предмету договору у порядку, строки та на умовах визначених цим договором і специфікація до нього, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця насіння для сівби, пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, регулятори росту і мікродобрива, а покупець зобов`язується приймати цей товар й оплачувати його (п.1.1 договору).

Відповідно до п.2.1 погоджені сторонами асортимент, кількість і ціна товару вказується ними в специфікаціях до договору, що є невід`ємними його частинами.

У специфікаціях і накладних сторонами вказується базова ціна товару. Повною ціною товару, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику, є його базова ціна разом із сумою індексації ціни товару (порядок визначення якої наведено в розділі 5 договору).

Якщо товар буде отриманий покупцем за видатковою накладною, то вважається, що покупець погодився на ціну товару в гривнях, що вказана в ній, проконтролював та погодив її в момент прийняття товару і в майбутньому не може її оспорювати. Дострокова оплата товару не є підставою для зменшення його ціни, якщо інше не вказано в специфікації (п.2.5 договору).

Відповідно до п.4.3 договору строк (термін) поставки товару вказується в специфікаціях.

Постачальник зобов`язується поставити (передати) покупцю товар у строки, зумовлені сторонами, тільки за умови надходження на поточний рахунок постачальника у строки, визначені в специфікації, повністю суми попередньої оплати або авансових платежів, якщо такі умови оплати товару були передбачені у відповідній специфікації, разом із сумою індексації ціни товару (п.4.4 договору).

В п. 5.1 сторони погодили, що покупець зобов`язується оплатити постачальнику товар у строк, що вказаний у специфікації. Якщо в специфікації не вказано строк (термін) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від постачальника. Такий же строк оплати товару діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару за накладною, але на такий товар не була підписана специфікація і він попередньо не був оплачений покупцем.

Оплата товару здійснюється покупцем у гривнях через банки у безготівковій формі шляхом переказу платіжним дорученням грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Підставою для платежу є даний договір (п.5.2 договору).

Відповідно до п.6.1, 6.1.1 покупець зобов`язується: у встановлені специфікаціями (договором) строки оплатити товар.

Відповідно до п.8.1 договору, договір є укладеним з моменту його підписання сторонами й діє до кінця року в якому він був укладений. Усі поставки постачальником покупцю товару з моменту укладення цього договору і до кінця року, в якому був укладений. Усі поставки постачальником покупцю товару з моменту укладення цього договору і до кінця року, в якому був укладений цей договір, а також порядок їх оплати, регулюється цим договором. Якщо в наступних роках сторони не укладуть новий договір поставки товару, але фактично постачальником будуть здійснюватися поставки товару покупцю, то цей договір продовжуватиме діяти та регулювати умови таких поставок між сторонами і в наступних роках аж до дати укладання ними нового договору поставки товару.

На виконання умов договору, сторони підписали специфікацією №2 від 12.02.2019 до договору поставки №ЛГ-43 від 18.02.2018, в п.1 якої встановили зокрема перелік товару, що постачається покупцю за цією специфікацією (а.с.18).

Перелік товару, що постачається покупцю за цією специфікацією: насіння соняшнику «PR64F66 Круїзер» у кількості 100,000 міш, ціна за одиницю товару 4 451, 67, ціна товару, грн. (без ПДВ) 445 167, 00, ціна товару 534 200,40, гранична дата поставки (відвантаження) товару (не пізніше) 20.04.2019.

Базис і місце поставки (передачі) Товару: FCA, склад постачальника, що знаходиться за адресою: смт. Новопсков; вид транспорту - автомобільний.

Поставка (відвантаження)) товару здійснюється тільки після одержання постачальником повністю авансового платежу (з урахуванням суми індексації ціни товару) (п.2 специфікації №2).

В п.3 специфікації №2 сторони погодили строк оплати товару. Товар оплачується покупцем у порядку, вказаному в договорі, і в такі строки:

- не пізніше 26 лютого 2019 року покупець переказує постачальнику авансовий платіж у сумі 106 840 грн 08 коп.;

- не пізніше 31 жовтня 2019 року покупець здійснює остаточний розрахунок за товар.

Також сторонами було підписано специфікацією №4 від 06.05.2019 до договору поставки №ЛГ-43 від 18.02.2018 (а.с.19):

Перелік товару, що постачається покупцю за цією специфікацією: Гербіцид «Трофі 90 ЕС, к.е.» у кількості 400,000, ціна за одиницю товару 196,62, ціна товару без ПДВ 78 648,00, ціна 94 377,60, гранична дата поставки (відвантаження) товару (не пізніше) 30.05.2019.

Базис і місце поставки (передачі) Товару: FCA, склад постачальника, що знаходиться за адресою: смт. Новопсков, вул. Магістральна, буд. 268; вид транспорту - автомобільний (п.2 специфікації №4).

В п.3 специфікації №4 сторони погодили строк оплати товару. Товар оплачується покупцем у порядку, вказаному в договорі, і в такий строк: не пізніше 31 жовтня 2019 року.

На виконання вказаних умов договору позивачем здійснено поставку товару відповідачу у квітні та травні 2018 року на загальну суму 628 578 грн 00 коп. Відповідач свої зобов`язання не повністю виконав, здійснив лише часткову оплату за поставлений товар у розмірі 130 000 грн 00 коп., у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму 498 577 грн 60 коп.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків станом за період: 30.01.2019-30.06.2019 за договором поставки ЛГ-34 віл 18.12.2018, за яким заборгованість відповідача перед позивачем складала 518 578 грн 00 коп. (без урахування часткової оплати 20 000 здійсненої 24.08.2019, який підписаний представниками двох сторін та скріплений печатками підприємств (а.с.24).

У зв`язку з простроченням виконання грошових зобов`язань за договором та несплатою боргу позивач звертався до відповідача з претензією за вих.49 від 06.11.2019 про сплату основного боргу у сумі 498 578 грн 00 коп. протягом 3-х днів з моменту отримання претензії та роз`яснював про можливість застосування санкцій, зокрема штрафу у розмірі 20% від прострочених сум на підставі п.7.1.3 договору; процентів річних у розмірі 48% від прострочених сум за весь час їх прострочення на підставі п.7.3.4 та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Вказана претензія була отримана відповідачем 09.11.2019, однак залишена без задоволення (а.с.25-27), що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зобов`язання в силу вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявними у справі матеріалами, зокрема копіями видаткових накладних, довіреностю на отримання матеріальних цінностей представником відповідача, підтверджується належне виконання позивачем зобов`язань за договором поставки №ЛГ-43 від 18.12.2018 та специфікаціями №2 від 12.02.2019, №4 від 06.05.2019 до нього, нього, та здійснення поставки товару відповідачу у квітні та травні 2018 року на загальну суму 628 578 грн 00 коп., зокрема наступними партіями:

- за видатковою накладною №13272 від 12.04.2019 на суму 534 200 грн 40 коп. (а.с.20);

- за видатковою накладною №21727 від 06.05.2019 на суму 94 377 грн 60 коп. (а.с.21), довіреність на представника відповідача №2 від 06.05.2019 (а.с.22).

Поставлений за вказаними накладними товар був прийнятий представником відповідача без зауважень, про що свідчать проставлені на накладних підписи представників сторін, які скріплені печатками підприємств, а також не заперечується самим відповідачем.

Натомість відповідач свої зобов`язання не повністю виконав, здійснив лише часткову оплату за поставлений товар у розмірі 130 000грн 00 коп., зокрема: 12.02.2019 у сумі 110 000 грн 00 коп., 24.08.2019 у сумі 20 000 грн 00 коп.

Здійснені відповідачем оплати підтверджується даними виписки з рахунку позивача, оформленої АТ «Альфа-Банк» (а.с.23).

За таких обставин, залишок заборгованості, яку просить стягнути позивач, в загальному розмірі складає 498 578 грн 00 коп.

Зазначене також підтверджується складеним сторонами актом звіряння розрахунків станом за період: 30.01.2019-30.06.2019 за договором поставки ЛГ-34 віл 18.12.2018, за яким заборгованість відповідача перед позивачем складала 518 578 грн 00 коп. (без урахування часткової оплати 20 000 здійсненої 24.08.2019, а.с.24).

Під час розгляду спору відповідачем доказів на підтвердження належного виконання грошового зобов`язання - проведення своєчасного та повного розрахунку з позивачем суду не надано.

Відповідачем також не надано суду доказів погашення заявленого до стягнення боргу під час розгляду спору.

Натомість матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача в загальному розмірі 498 578 грн 00 коп. Строк виконання грошового зобов`язаня з проведення остаточного розрахунку з позивачем є таким, що настав, а заборгованість є простроченою, оскільки згідно умов укладених специфікацій сторонами було погоджено проведення остаточного розрахунку за поставлений товар не пізніше 31 жовтня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 498 578 грн 00 коп. за поставлений товар відповідачу за видатковими накладними №13272 від 12.04.2019 та №21727 від 06.05.2019.

З приводу заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 49 857 грн 80 коп. за допущене прострочення платежу (а.с.14), суд зазначає наступне.

В п.7.1.3 договору сторони погодили, що за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 20 (двадцять) календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 (двадцять) календарних днів, а за прострочення їх виконання понад 40 (сорок) календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 40 (сорок) календарних днів. Покупець сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів виходячи із загального строку прострочення певної суми грошового зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повинен був повністю розрахуватись за товар не пізніше 31.10.2019, тобто прострочення виникло з 01.11.2019.

Разом з тим, відповідно за даними поштового конверту, позивач направив позов до суду 27.11.2019, тобто з урахуванням наявності прострочення у відповідача більше 20 календарних дні, що відповідає умовам, погодженим сторонами в п.7.1.3 договору для нарахування штрафу.

Суд перевірив правильність розрахунку штрафу, наведеного позивачем та визнає його вірним.

Зважаючи на встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №ЛГ-43 від 18.12.2018, допущення прострочення понад 20 календарних днів, судом позовні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 10% від суми боргу в сумі 498 857 грн 80 коп. (10*498 578 грн 00 коп.:100), визнаються обґрунтованими та підлягають задоволенню. Отже, з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі, визначеному позивачем, а саме - 49 857 грн 80 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем також заявлено вимогу на підставі п.7.2.4 договору та ст.625 Цивільного кодексу України про стягнення з відповідача 48% річних у сумі 17 047 грн 26 коп., які розраховані за загальний період прострочення з 01.11.2019 по 26.11.2019 (а.с.14).

Перевіряючи правильність розрахунків позивача, та надаючи юридичну оцінку заявленим вимогам, суд враховує наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Зазначеним законодавчим положенням передбачено право сторін за домовленістю погодити у договорі інший розмір процентів річних, ніж встановлений цією нормою.

Так, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відсотків річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору (постанова Верховного Суду від 15.10.2019 року по справі № 914/235/19).

Відповідно до змісту п.7.2.4 договору сторони домовились, що в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором покупець замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити постачальнику сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. У періоди, в яких подвійна облікова ставка Національного банку України буде перевищувати сорок вісім процентів річних, покупець зобов`язується сплатити постачальнику проценти за ставкою (в розмірі), що дорівнює подвійній обліковій ставці Національного банку України, що діяла в такий період. У будь-якому випадку розмір процентів, що сплачується покупцем постачальнику, не може бути менший за сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. Проценти на суму простроченої попередньої оплати, авансового платежу, якщо товар не був отриманий покупцем, не нараховуються.

Перевіривши розрахунок позивача за допомогою програми "Законодавство", судом встановлено, що розрахунок 48 % річних є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню 48% річних в сумі 17 047 грн 26 коп., обраховані за період з 01.11.2019 по 26.11.2019.

Враховуючи вищевикладене, позов визнається обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю. З відповідача на користь позивача слід стягнути основний борг в сумі 498 578 грн 00 коп., штраф у сумі 49 857 грн 80 коп., 48 % річних у сумі 17 047 грн 26 коп.

Також згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у зв`язку із задоволенням позову в сумі 8 482 грн 25 коп.

З приводу клопотання позивача про зазначення в резолютивній частині рішення органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення - нарахувати проценти за зазначеною формулою з 27.11.2019 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, і стягнути отриману суму процентів із Фермерського господарства "Кринички-Л" на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Розглянувши зазначене клопотання позивача, суд зауважує наступне.

Так, у ч. 10 ст. 238 ГПК України передбачено право, а не обов`язок суду зазначати про нарахування відповідних відсотків у рішенні про стягнення боргу і таке право надано суду або для нарахування відсотків, або для нарахування пені, тобто за вибором позивача один з видів відповідальності.

Наразі на час ухвалення рішення у даній справі законом не затверджено відповідної формули розрахунку процентів, яку суд може встановити в рішенні з метою її подальшого застосування органом, що здійснюватиме примусове виконання даного рішення.

Суд не наділений повноваженнями самостійно встановлювати порядок нарахування відсотків, а тому може застосувати лише ті заходи, які встановлені законодавством.

Крім того, позивач просить суд встановити і стягнути з відповідача отриману суму процентів, при цьому, суд зазначає, що неможливо стягнути проценти, сума яких не визначена станом на день прийняття рішення.

З огляду на зазначене, суд не вбачає правових підстав для застосування положень ч. 10 ст. 238 ГПК України щодо позовних вимог у даній справі про стягнення процентів.

Разом з цим, суд роз`яснює, що сторона у разі необхідності не позбавлена права звернутися з окремим позовом до суду про стягнення з відповідача відповідних штрафних санкцій або компенсаційних платежів згідно ст.625 ЦК України, нарахованих у періоди, які не були охопленні під час розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" до Фермерського господарства "Кринички-Л" про стягнення 565 483 грн 06 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Кринички-Л" (вул.Гагаріна, буд.2, с.Новочервоне, Троїцький р-н, Луганська область, 92145, ідентифікаційний код 34970573) на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (вул.Лесі Українки, буд.162,кв.11, м.Пологи, Пологівський р-н, Запорізька область, 70605, ідентифікаційний код 34216986) основний бог в сумі 498 578 грн 00 коп., штраф у сумі 49 857 грн 80 коп., 48 % річних у сумі 17 047 грн 26 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 8 482 грн 25 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення (з урахуванням положень п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення підписано 27.01.2020.

Суддя О.В. Драгнєвіч