ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р. Справа № 914/1563/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Данко Л.С.,

суддів: Мирутенка О.Л.,

Плотніцького Б.Д.,

секретар судового засідання: Харів М.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Інжиніринг» за № 28 від 28.02.2019,

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 (повне рішення складено 27.12.2018, м. Львів, суддя Мазовіта А.Б.)

у справі № 914/1563/18

за позовом: Приватного підприємства «МП Сантехмонтаж», м. Нововолинськ, Волинської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Інжиніринг», м. Городок, Львівської області,

про стягнення 208 634,53 грн,

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Інжиніринг», м. Городок, Львівської області,

до відповідача: Приватного підприємства «МП Сантехмонтаж», м. Нововолинськ, Волинської області,

про стягнення 219712,32 грн,

за участю представників:

від апелянта/ТзОВ «Р-Інжиніринг»: не прибув,

від ПП «МП Сантехмонтаж»: не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2018 р. за вхідним № 1655 Приватне підприємство МП Сантехмонтаж звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Р-Інжиніринг про стягнення 220 724,06 грн, в т.ч. 169 999,18 грн основного боргу, 28 785,63 грн - інфляційні втрати, 9 849,72 грн. 3% річних, 8 960,00 грн. витрати на правничу допомогу, 3129,53 грн. судового збору (том І. а.с. 8-16).

21.09.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Р-Інжиніринг звернулося до Господарського суду Львівської області з зустрічним позовом до Приватного підприємства МП Сантехмонтаж про стягнення 219 712,32 грн., в т.ч. 100 000,00 грн безпідставно утримуваних коштів, відсотки за ст. 536 ЦКУ в сумі 53 753,42 грн, 3% річних в сумі 8 958,90 грн, інфляційні в сумі 57 000,00 грн та 3 295,68 судового збору (том І, а.с. 82-86).

Приватне підприємство МП Сантехмонтаж 01.10.2018 р. за вхідним № 36346/18 (том І, а.с. 135-137) звернулося до Господарського суду Львівської області з заявою про застосування строку позовної давності до зустрічного позову ТзОВ «Р-Інжиніринг» заявленого до ПП МП «Сантехмонтаж» про стягнення заборгованості за договором підряду № 181-ТМ в частині щодо стягнення 100 000 грн передоплати проведеної ним 07.05.2015 р., оскільки строк виконання будівельних робіт припадав на 27.05.2015 р., зазначене підприємство звернулося із зустрічним позовом до суду 21.09.2018 р. тим самим пропустивши строк на звернення до суду з 28.05.2015 р. по 21.09.2018 р. пройшло 3 роки 3 місяці та 25 днів.

За наслідками розгляду вищезазначених первісного та зустрічного позовів, Господарським судом Львівської області 20.12.2018 у справі № 914/1563/18 постановлено рішення, яким первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ Р-Інжиніринг на користь ПП МП Сантехмонтаж 169 999,18 грн. основного боргу, 9849,72 грн. 3% річних, 28785,63 грн. інфляційних, 3129,53 грн. судового збору, 8960 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю (пункти 1, 2 та 3 резолютивної частини рішення)( том ІІ, а.с. 130, 131-142).

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ТОВ Р-Інжиніринг 28.02.2019 за № 28 подано апеляційну скаргу (том ІІ, а.с. 166-174) на рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 р. у справі № 914/1563/18.

Західний апеляційний господарський суд 22 травня 2019 року у справі № 914/1563/18 ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Р-Інжиніринг задоволив частково. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 у справі № 914/1563/18 скасував в частині задоволення первісного позову, прийняв в цій частині нове рішення в первісному позові відмовити. У решті рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 у справі № 914/1563/18 залишено без змін (том ІІ, а.с. 231-232, 233-238).

Не погоджуючись із постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у даній справі, Приватне підприємство МП Сантехмонтаж звернулося з касаційною скаргою (том ІІІ, а.с. 1-9) до Верховного Суду, який 15 серпня 2019 року відкрив касаційне провадження (том ІІ, а.с. 241-243, том ІІІ, а.с. 30-32).

15 жовтня 2019 року Верховний Суд у справі № 914/1563/18 прийняв постанову, якою касаційну скаргу Приватного підприємства «Мале підприємство Сантехмонтаж» задовольнив частково.

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 зі справи № 914/1563/18 скасував. Справу передав на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду (том ІІІ, а.с. 43-53).

Підставою для часткового задоволення касаційної скарги Приватного підприємства «Мале підприємство Сантехмонтаж», скасування постанови Західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 зі справи № 914/1563/18 та передачі справи на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду було, як зазначено Верховним Судом у постанові (розділ 5), що «Належним доказом поставки товару є підписана позивачем товарно-транспортна накладна та/або видаткова накладна. Обов`язок з оплати поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки.

Судом апеляційної інстанції при прийнятті судового рішення зазначено, що надані позивачем за первісним позовом видаткові накладні не можуть бути прийняті судом як підтвердження факту поставки товару Підприємством за період з березня 2015 року по березень 2016 року, оскільки неможливо встановити, хто саме їх підписав, а, отже, встановити особу, яка прийняла цей товар, окрім того, з доданих позивачем товарно-транспортних накладних не вбачається та не підтверджується поставка позивачем товару та, відповідно, отримання відповідачем товару за видатковими накладними від 23.03.2015 №2, від 31.07.2015 № 4, від 29.10.2015 № 9, оскільки такі складені в односторонньому порядку позивачем та не підписані відповідачем.

Водночас з огляду на відсутність у видаткових накладних, які були надані позивачем до позовної заяви, посилання на виставлені рахунки неможливо встановити, які суми, що були частково перераховані відповідачем за первісним позовом, зараховувалися позивачем як оплата поставленого товару. Як вбачається з матеріалів справи, платіжні доручення, надані Товариством як докази оплати отриманого товару, містять посилання на виставлені рахунки, які у видаткових накладених, у свою чергу, не вказані.

Підприємством не доведено в порядку статті 74 ГПК України належними та допустимими доказами здійснення поставки товару Товариству, а, отже, не спростовано твердження Товариства про те, що товар, зазначений у видаткових накладних від 23.03.2015 № 2, від 31.07.2015 № 4, від 29.10.2015 № 9, поставлений не був.

Стосовно посилань позивача на податкові накладні, зареєстровані Товариством, Суд зазначає, що лише первинні документи можуть підтверджувати факт здійснення господарської операції, яка відображається в бухгалтерському обліку Підприємства.

При цьому податкові накладні не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Як зазначив Верховний суд у постанові від 15 жовтня 2019 року «Доводи касаційної скарги зводяться до вимог скаржника про дослідження та надання переваги судом касаційної інстанції доказам, які вже були досліджені та оцінені судами попередніх інстанцій. У зв`язку з цим такі доводи Верховним Судом відхиляються як неприйнятні і такі, оцінка яких виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд апеляційної інстанції неповно дослідив зібрані у справі докази, зокрема не провів перевірку розрахунку різниці сум між вартістю поставленого товару (з урахуванням сум, які не підтверджується видатковими накладними) та фактично оплаченою Товариством сумою, не з`ясував, чи наявна у Товариства заборгованість перед Підприємством, а у разі її наявності - не здійснив розрахунки сум інфляційних втрат та 3 % річних. Також суд не врахував і те, що самим Товариством визнано борг у сумі 31 542,85 грн».

Верховним судом у постанові викладено «Висновки за результатами розгляду касаційної скарги», а саме, що «Касаційна скарга Товариства підлягає частковому задоволенню. Постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін, оцінки відповідних доказів і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 31.10.2019 дану справу розподілено колегії суддів у складі: Данко Л.С. (головуючий суддя), Плотніцький Б.Д. та Мирутенко О.Л. (том ІІІ, а. с. 75).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05 листопада 2019 справу № 914/1563/18 призначено до розгляду в судовому засіданні на 26 листопада 2019 р., про що сторони були належним чином повідомлені, під розписку (том ІІІ, а. с. 58, 59, 60).

У судове засідання, яке відбулося 26.11.2019 р. представники сторін не прибули.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 26.11.2019 р. розгляд справи відкладено на 17 грудня 2019 року та ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції (том ІІІ, а. с. 69-70).

У судове засідання 17.12.2019 р. представник апелянта: ТзОВ «Р-Інжиніринг» - не прибув.

Представник ПП «МП Сантехмонтаж» (адвокат Микулик В.М.) прибув, навів свої доводи та міркування, викладені відповідно в позовній заяві, відзиві на зустрічний позов, відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу ТОВ Р-Інжиніринг залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 року у справі № 914/1563/18 залишити без змін.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 17.12.2019 р. розгляд справи, в присутності представника ПП «МП Сантехмонтаж», в режимі відеоконференції, відкладено на 21 січня 2020 року (том ІІІ, а.с. 84-85), про що сторони були повідомлені, представник ПП «МП Сантехмонтаж» - у судовому засіданні, а також по-пошті, з повідомленням про вручення, під розписку (том ІІІ, а.с. 93), ТОВ Р-Інжиніринг, представник якого не прибув у судове засідання по пошті, з повідомленням про вручення, під розписку (том ІІІ, а.с. 71).

У судове засідання, яке відбулося 21.01.2020 р. представники сторін, повторно, не прибули, були повідомлені про день, час та місце розгляду даної справи.

Слід зазначити, що поштова кореспонденція, яка надсилалася Західним апеляційним господарським судом рекомендованою поштою, зокрема, на адресу адвоката Микулика Василя Миколайовича (представляє в суді інтереси ПП «МП Сантехмонтаж») поверталася на адресу суду без вручення адресату з написом працівника поштового відділення: «За закінченням терміну зберігання»(том ІІІ, а.с. 86-89, 91-92, 96-98). Разом з тим, в процесі розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, адвокат В.М. Микулик звертався до суду із клопотаннями вх. № 01-04/7591/19 від 16.12.19 про врахування правового висновку Верховного Суду та клопотанням про розгляд даної справи без участі представника позивача (том ІІІ, а.с. 72, 74-80, 81, 94).

Крім того, окрема поштова кореспонденція з ухвалами суду про відкладення розгляду справи, яка надсилалася рекомендованою поштою на адресу ТОВ Р-Інжиніринг: вул. Людкевича, 14, м. Городок, Городоцький район, Львівська область, 81500 по-пошті, теж, повернулася до суду без вручення адресату із зазначенням працівника пошти «за місцем обслуговування» (том ІІІ, а.с. 99-103).

Разом з тим, ТОВ Р-Інжиніринг отримувало поштову кореспонденцію за юридичною/поштовою адресою: вул. Людкевича, 14, м. Городок, Городоцький район, Львівська область, 81500 - під розписку з повідомленням про вручення (том ІІІ, а.с. 71).

Згідно з положенням частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є:

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт3);

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4);

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Порядок відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у т.ч. рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Колегія суду, здійснивши аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшла висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. ст. 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжиття заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що факт неотримання стороною, а також їх представниками поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотримання адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Всі ухвали Західного апеляційного господарського суду у справі № 914/1563/18 були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень у встановленому законом порядку та строки.

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи, зокрема, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Колегія суду враховує наявність у постанові Великої палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17 правової позиції про те, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи. Проте, така правова позиція не може бути застосована при розгляді цієї справи, оскільки у вказаній справі мали місце інші фактичні обставини, відмінні від обставин у цій справі. У справі № 752/11896/17 були відсутні докази отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та судових повісток, тобто відповідач не був повідомлений про існування судового провадження щодо нього, про час та місце розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2020 року по справі № 910/22873/17.

На відміну від обставин справи №752/11896/17, у цій справі позивач за первісним/відповідач за зустрічним, відповідач за первісним/позивач за зустрічним безумовно були обізнані про існування даного судового провадження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, саме ТОВ Р-Інжиніринг подавало апеляційну скаргу, а ПП «МП Сантехмонтаж» - касаційну скаргу до Верховного Суду та особисто їх підписували, отримували під розписку ухвалу ЗАГС про призначення справи до розгляду на 26.12.2019 р. (том ІІІ, а. с. 58, 59, 61), адвокат В.М. Микулик приймав участь у судовому засіданні, яке відбуломя 17.12.2019 р. , про що зазначено в ухвалі суду (том ІІІ, а.с. 84-85), подавав клопотання про розгляд даної справи в відеорежимі, клопотання про врахування правового висновку Верховного Суду та клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (том ІІІ, а. с. 61, 63, 72, 94).

10 січня 2020 р. ПП «МП Сантехмонтаж» подано письмове клопотання про розгляд даної справи призначеної на 21 січня 2020 року без участі представника позивача (том ІІІ, а. с. 94).

Відповідно сторони у даній справі не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про рух даної справи, як і про рух поданої апелянтом апеляційної скарги відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень та скористатись наданими їй процесуальними правами, проте такими можливостями не скористались.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 р., від 26.11.2019 р. та від 17.12.2019 р. у справі № 914/1563/18, участь повноважних представників сторін судом обов`язковою не визнавалась.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що неявка сторін або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши викладене у відзиві на апеляційну скаргу, врахувавши вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 914/1563/18, які в силу ст. 316 ГПК України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи судом, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Інжиніринг» від 28.02.2019 року підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство МП Сантехмонтаж звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом (далі за текстом первісним позовом) до Товариства з обмеженою відповідальністю Р-Інжиніринг про стягнення 220724,06 грн, в т.ч. 169999,18 грн основного боргу, 28785,63 грн - інфляційні втрати, 9849,72 грн. 3% річних, 8960,00 грн. витрати на правничу допомогу, 3129,53 грн. судового збору (том І. а. с. 8-16).

21.09.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Р-Інжиніринг звернулося до Господарського суду Львівської області з зустрічним позовом до Приватного підприємства МП Сантехмонтаж про стягнення 219712,32 грн., в т.ч. 100000,00 грн безпідставно утримуваних коштів, відсотки розраховані за ст. 536 ЦКУ в сумі 53753,42 грн, 3% річних в сумі 8958,90 грн, інфляційні в сумі 57 000,00 грн та 3295,68 судового збору (том І, а.с. 82-86).

Приватне підприємство МП Сантехмонтаж (позивач за первісним/відповідач за зустрічним позовами) 01.10.2018 р. за вх. № 36346/18 (том І, а.с. 135-137) подало до Господарського суду Львівської області заяву про застосування строку позовної давності до зустрічного позову ТзОВ «Р-Інжиніринг» до ПП МП «Сантехмонтаж» про стягнення заборгованості за договором підряду № 181-ТМ в частині щодо стягнення 100000,00 грн передоплати проведеної 07.05.2015 р., оскільки, як зазначено у цій заяві, строк виконання будівельних робіт припадав на 27.05.2015 р., зазначене підприємство звернулося із зустрічним позовом до суду 21.09.2018 р., тим самим пропустивши строк на звернення до суду з 28.05.2015 р. по 21.09.2018 р., оскільки пройшло 3 роки 3 місяці та 25 днів, а відтак є безпідставними додаткові нарахування від цієї суми як відсотки згідно ст. 536 ЦК України, 3% річних та інфляційні витрати.

За наслідками розгляду вищезазначених первісного та зустрічного позовів, Господарським судом Львівської області 20.12.2018 у справі № 914/1563/18 постановлено рішення, яким первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ Р-Інжиніринг на користь ПП МП Сантехмонтаж 169 999,18 грн. основного боргу, 9849,72 грн. 3% річних, 28785,63 грн. інфляційних, 3129,53 грн. судового збору, 8960 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю (пункти 1, 2 та 3 резолютивної частини рішення)( том ІІ, а.с. 130, 131-142).

Рішення суду першої інстанції від 20.12.2018 р. мотивоване тим, що відповідач за первісним позовом своєчасно не виконав свого обов`язку щодо оплати вартості отриманого за видатковими накладними товару, що слугувало підставою для стягнення суми боргу, інфляційних втрат та 3 % річних. Суд першої інстанції відмовив в задоволенні зустрічного позову, оскільки зустрічна позовна вимога про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 100 000,00 грн. відповідно до ст. 1212 ЦК України ґрунтується на невиконанні відповідачем за зустрічним позовом умов договору підряду № 181-ТМ від 01.04.2015.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ТОВ Р-Інжиніринг (відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним) 28.02.2019 за № 28 подано апеляційну скаргу (том ІІ, а.с. 166-174) на рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 р. у справі № 914/1563/18, в якій просить поновити пропущений строк для апеляційного оскарження, прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 у справі № 914/1563/18, з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові за первісним позовом, а зустрічний задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт, серед іншого, зазначає, що в 2016 році 30 березня йому було ще поставлено к-т ізоляції стиків 108/200 8 шт., трубу ст. 133/225 в ПЕ оболонці 12,2681м., коліно ст. 133/225 в ПЕ оболонці 2 шт., к-т ізоляції стиків 133/225 8 шт., труба ст. 89/160 в ПЕ оболонці-20 шт., к-т ізоляції стиків 76/140 34 шт., труба сталева 2 м/п, відвід 76-8 шт. на загальну суму 68 418,38 грн та надано видаткову накладну № 5 від 30 березня 2016 року. Як зазначає апелянт 27 липня 2016 року ними було доплачено ще 28975,84 грн, тобто було оплачено 378975,84 грн., а поставлено товару на 410518,69 грн, відтак за поставками «у нас наявний борг в розмірі 31542,85 грн.», зокрема зазначає, що аналогічні твердження викладено апелянтом у відзиві на позовну заяву про стягнення заборгованості за виконані підрядні роботи від 27.09.2018 р. вх. № 36131/18 (рядки 29-37 зверху сторінки другої тексту обгрунтовуючої частини відзиву том І, а.с. 98), на що місцевий господарський суд не звернув уваги та не надав зазначеним обставинам правових висновків; заперечує факт поставки товару по видаткових накладних № 2 від 23.03.2015 на суму 70000 грн., № 4 від 31.07.2015 на суму 18457,15 грн., № 9 від 29.10.2015 на суму 50000 грн., які в свою чергу не містять підпису та печатки відповідача за первісним позовом та є односторонніми, як і податкові накладні, складені позивачем. Також апелянт зазначає, що в розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, не вбачається дата, з якої у відповідача за первісним позовом виник обов`язок оплатити товар.

Стосовно зустрічного позову, апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував, що відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином або підстава, на якій майно було отримано відпала.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач за первісним позовом зазначає, що борг відповідача за первісним позовом по рахунку № 10 станом на 07.08.2018 становить 169 999, 18 грн., оскільки відповідно до банківських виписок позивача відповідач за первісним позовом оплатив рахунки №№ 10, 70, 125с.

Щодо зустрічного позову, позивач зазначає, що ТОВ Р-Інжиніринг як правову підставу для стягнення коштів за зустрічним позовом покликається на договір підряду № 181-ТМ від 01.04.2015, що виключає можливість задоволення судом позовних вимог на підставі ст. 1212 ЦК України, якою позивач обґрунтовує свої зустрічні вимоги.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство МП Сантехмонтаж звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Р-Інжиніринг вартості поставленого товару.

На підтвердження своїх вимог до позовної заяви ПП МП Сантехмонтаж подало рахунки-фактури від 13.03.2015 за № 10, від 03.06.2015 за № 70 та від 01.10.2015 за № 125с на оплату товару у розмірі 548975,19 грн., видаткові накладні № 2 від 23.03.2015 на суму 70000 грн., № 3 від 07.05.2015 на загальну суму 192099,49 грн., № 2 від 04.06.2015 на загальну суму 100000 грн.; № 4 від 31.07.2015 на загальну суму 18457,15 грн.; № 1 від 03.08.2015 на загальну суму 50000,71 грн.; № 9 від 29.10.2015 на загальну суму 50000 грн.; №5 від 30.03.2016 на загальну суму 68418,38 грн.

Як на підтвердження часткової оплати вартості товару відповідачем, позивач за первісним позовом подав копії банківських виписок, товарно-транспортні накладні від 23.03.2015, від 07.05.2015, від 31.07.2015, від 30.03.2016, від 04.06.2015, від 03.08.2015, від 29.10.2015 та податкові накладні за цими ж датами.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом зобов`язань щодо оплати вартості товару, позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом 169 999,18 грн. основного боргу, 9849,72 грн. 3% річних, 28785,63 грн. інфляційних.

Господарський суд Львівської області 20.12.2018 р. задовольнив первісні позови вимоги про стягнення з відповідача 169999,18 грн. основного боргу, 9849,72 грн. 3 % річних, 28 785,63 грн. інфляційних втрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Західний апеляційний господарський суд з таким висновком суду першої інстанції не погодився, 22 травня 2019 року у справі № 914/1563/18 ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Р-Інжиніринг задоволив частково. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 у справі № 914/1563/18 скасував в частині задоволення первісного позову, прийняв в цій частині нове рішення в первісному позові відмовити. У решті рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 у справі № 914/1563/18 залишено без змін (том ІІ, а.с. 231-232, 233-238).

Верховний Суд постановою від 15 жовтня 2019 року у справі № 914/1563/18 постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 зі справи № 914/1563/18 скасував. Справу передав на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду (том ІІІ, а.с. 43-53). У постанові Верховний Суд зазначив, що «Судом апеляційної інстанції при прийнятті судового рішення зазначено, що надані позивачем за первісним позовом видаткові накладні не можуть бути прийняті судом як підтвердження факту поставки товару Підприємством за період з березня 2015 року по березень 2016 року, оскільки неможливо встановити, хто саме їх підписав, а, отже, встановити особу, яка прийняла цей товар, окрім того, з доданих позивачем товарно-транспортних накладних не вбачається та не підтверджується поставка позивачем товару та, відповідно, отримання відповідачем товару за видатковими накладними від 23.03.2015 №2, від 31.07.2015 № 4, від 29.10.2015 № 9, оскільки такі складені в односторонньому порядку позивачем та не підписані відповідачем.

Водночас з огляду на відсутність у видаткових накладних, які були надані позивачем до позовної заяви, посилання на виставлені рахунки неможливо встановити, які суми, що були частково перераховані відповідачем за первісним позовом, зараховувалися позивачем як оплата поставленого товару. Як вбачається з матеріалів справи, платіжні доручення, надані Товариством як докази оплати отриманого товару, містять посилання на виставлені рахунки, які у видаткових накладених, у свою чергу, не вказані.

Підприємством не доведено в порядку статті 74 ГПК України належними та допустимими доказами здійснення поставки товару Товариству, а, отже, не спростовано твердження Товариства про те, що товар, зазначений у видаткових накладних від 23.03.2015 № 2, від 31.07.2015 № 4, від 29.10.2015 № 9, поставлений не був.

Стосовно посилань позивача на податкові накладні, зареєстровані Товариством, Суд зазначає, що лише первинні документи можуть підтверджувати факт здійснення господарської операції, яка відображається в бухгалтерському обліку Підприємства.

При цьому податкові накладні не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Як зазначив Верховний суд у постанові від 15 жовтня 2019 року «Доводи касаційної скарги зводяться до вимог скаржника про дослідження та надання переваги судом касаційної інстанції доказам, які вже були досліджені та оцінені судами попередніх інстанцій. У зв`язку з цим такі доводи Верховним Судом відхиляються як неприйнятні і такі, оцінка яких виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд апеляційної інстанції неповно дослідив зібрані у справі докази, зокрема не провів перевірку розрахунку різниці сум між вартістю поставленого товару (з урахуванням сум, які не підтверджується видатковими накладними) та фактично оплаченою Товариством сумою, не з`ясував, чи наявна у Товариства заборгованість перед Підприємством, а у разі її наявності - не здійснив розрахунки сум інфляційних втрат та 3 % річних. Також суд не врахував і те, що самим Товариством визнано борг у сумі 31 542,85 грн».

Отже враховуючи все наведене вище та з`ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору у даній справі з урахуванням вказівок Верховного Суду, колегія суддів встановила, що за первісним позовом було поставлено товару на загальну суму 548 975 грн. 19 коп., оплачено за поставлений товар 378976,01 грн., заборгованість з оплати за поставлений товар складає 169 999.18 грн.

Апеляційним судом, який розглядав дану справу, з висновком якого в цій частині погодився Верховний Суд, не прийнято видаткових накладних № 2 від 23.03.15 р. на суму 70 000,00 грн. (том І, а. с. 26); № 4 від 31.07.2015 року на суму 18457,15 грн. (том І, а. с. 28) та №9 від 29.10.2015 року на суму 50 000,00 грн. (том І, а.с. 52).

Отже судом не прийнято зазначених вище видаткових накладних на загальну суму 138 457,15 грн. (70000,00 грн + 18457.15 грн + 50000,00 грн).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Положенням про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р, господарські операції визначено як факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні ж документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це не можливо, безпосередньо після її завершення (п. 2.2 Положення).

Згідно з п. 2.4 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Як вбачається з видаткових накладних № 2 від 23.03.2015, № 4 від 31.07.2015, № 9 від 29.10.2015, на які покликається позивач та поставку за яким заперечує відповідач за первісним позовом (том І, а.с. 26, 28, 52), останні не містять розшифровки проставленого підпису особи в графі отримав або ж інших даних, за якими можна ідентифікувати цю особу, цей підпис не скріплений печаткою відповідача за первісним позовом. Крім цього, вищеперераховані видаткові накладні не містять посилання на рахунок, на виконання якого здійснюється поставка, а товарно-транспортні накладні, складені до них, виготовлені позивачем за первісним позовом в односторонньому порядку, підписані та скріплені лише печаткою позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з наданих позивачем за первісним позовом видаткових накладних на підтвердження поставки товару за період з березня 2015 року по березень 2016 року, неможливо встановити хто саме їх підписав, а отже встановити особу, яка прийняла цей товар, а відтак такі накладні не можуть бути прийняті судом як первинні документи, а отже підтверджувати факт здійснення позивачем за первісним позовом поставки товару відповідачу.

З огляду на відсутність у видаткових накладних, які були надані позивачем до позовної заяви, посилання на виставлені рахунки, неможливо встановити які суми, що були часткового перераховані відповідачем за первісним позовом та зараховувалися позивачем як оплата поставленого товару. Як вбачається з матеріалів справи, платіжні доручення, надані відповідачем як докази оплати отриманого товару містять посилання на виставлені рахунки, які у видаткових накладених в свою чергу не вказані.

З доданих позивачем товарно-транспортних накладних не вбачається та не підтверджується факт поставки позивачем товару та відповідно факт отримання відповідачем товару за видатковими накладними № 2 від 23.03.2015, № 4 від 31.07.2015, № 9 від 29.10.2015, так як такі складені в односторонньому порядку позивачем та не підписані відповідачем. Як зазначено вище у цій постанові, судом не прийнято вищезазначених видаткових накладних на загальну суму 138457,15 грн. (70000,00 грн + 18457.15 грн + 50000,00 грн).

Відтак 548 975.19 грн. 138 457.15 грн. = 410 518.04 грн. сума, на яку було поставлено товар: 410 518.04 грн. 378 976.01 грн. за накладними, які не прийняті судом, борг = 31 542.03 грн.

Як вбачається із відзиву на позову заяву від 27.09.2011 р. вх. № 36131/18 (том І, а. с. 97-102) боржник ТзОВ «Р-Інжиніринг» фактично визнав за собою борг у сумі 31542,85 грн. і в матеріалах справи відсутні докази про оплату зазначеної суми заборгованості.

Колегія суддів бере за основу суму боргу 31542 грн. 03 коп., яка отримана за результатами перерахунку сум апеляційним господарським судом згідно вказівок Верховного Суду, а не 31542,85 грн., яку визнав ТзОВ «Р-Інжиніринг», про що зазначив у відзиві на первісний позов, апеляційній скарзі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення частково, з відповідача на користь позивача за первісним позовом належить стягнути 31 542 грн. 03 коп. основного боргу, як перераховано апеляційним господарським судом під час нового розгляду справи згідно з вказівками Верховного Суду.

Частинами 1, 3 статті 181 ГК України визначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як передбачено ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

З огляду на викладене, обов`язок по оплаті поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки.

За первісним позовом, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 28785,63 грн. інфляційних втрат, 9849,72 грн. 3% річних розрахованих від суми боргу заявлених позивачем за первісним позовом 169999,18 грн.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають до задоволення частково, на суму боргу 31 542.03 грн., відтак підлягають до перерахунку і розмір 3% річних та інфляційні втрати, як про це зазначив Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2019 року по даній справі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною 1 зазначеної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, розмір інфляційних втрат за період з 27.07.2017 10.08.2018 р. (в межах позовних вимог за первісним позовом) від суми боргу 31542,03 грн. при сукупному індексі інфляції за згаданий період 1.097, інфляційне збільшення суми боргу = 34601.606 -31542.03 = 3059.57 грн.

Три проценти річних за період з 27.07.2017 10.08.2018 р. (в межах позовних вимог за первісним позовом) = 380 днів прострочення, сума боргу, яка визначена апеляційним господарським судом, 31542,03 грн. х 3% х 380 днів прострочення/365 = 985.148 = 985.15 грн.

Отже виходячи із зазначеного вище перерахунку розміру основного боргу до задоволення за первісним позовом підлягає сума 31542 грн. 03 коп. основного боргу, інфляційні витрати у розмірі 3059 грн. 57 коп. та відсотки річних у розмірі 985,15 грн.

Враховуючи вищенаведене, рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 у справі № 914/1563/18 підлягає скасуванню в частині задоволення первісного позову повністю, в цій частині слід прийняти нове рішення. Первісний позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Інжиніринг» м. Городок, вул. Людкевича, 14, Львівська область (ідентифікаційний код 367699054) на користь Приватного підприємства «МП Сантехмонтаж», м. Нововолинськ, вул. Кауркова, 2Б, Волинська область (ідентифікаційний код 30297532) 31 542 грн. 03 коп. основного боргу, 3059 грн. 57 коп. інфляційних витрати та 985 грн. 15 коп. відсотків річних. В задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовити.

Щодо зустрічного позову.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, ТОВ Р-Інжиніринг покликається на те, що 01.04.2015 між ним (замовник) та ППМП Сантехмонтаж (виконавець) укладено договір підряду №181-ТМ на влаштування теплової мережі від модульних котелень до пташників у с. Верба Володимир-Волинського району, відповідно до умов якого підрядником виконано роботи загальною вартістю 70214,40 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 31.07.2015. Як зазначає позивач за зустрічним позовом, ним згідно з платіжними дорученнями від 07.05.2015 та 22.09.2015 було сплачено ПП МП Сантехмонтаж 170214,40 грн.

Позивач за зустрічним позовом звертався до відповідача за зустрічним позовом з вимогою про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 100000,00 грн., яка залишена останнім без належного реагування, що слугувало підставою для звернення з позовом до суду з позовом про стягнення цих коштів в порядку, передбаченому ст. 1212 ЦК України, відсотків згідно з ст. 536 ЦК України в сумі 53753,42 грн., 8958,90 грн. 3 % річних та 57000,00 грн. інфляційних втрат, нарахованих на цю суму.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в односторонньому порядку не відмовлявся від договору або що договір був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку.

Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося (Правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).

Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України, в т.ч. за розгляд апеляційної скарги, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Інжиніринг» від 28.02.2019 задовольнити частково.

2. Первісний позов задоволити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Інжиніринг» (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Людкевича, 14, ) на користь Приватного підприємства «МП Сантехмонтаж» (45400, Волинська область, вул. Кауркова, 2Б, ) 31 542,03 грн основного боргу, 3059,57 грн інфляційних втрат, 985,15 грн 3% річних та 533,80 грн судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.

4. У задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовити.

5. В іншій частині судове рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2018 у справі № 914/1563/18 залишити без змін.

6. Стягнути з Приватного підприємства «МП Сантехмонтаж» (45400, Волинська область, вул. Кауркова, 2Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Інжиніринг» (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Людкевича, 14, ) 800,70 грн судових витрат за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку пропорційно задоволеним вимогам.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

8. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 27.01.2020 року.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя О.Л.Мирутенко

Суддя Б.Д.Плотніцький