СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2020 р. Справа № 917/1934/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача Нестеренко Н.М., Ткаченко А.В. (адвокати), за свідоцтвами та ордерами;

від відповідача не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Іванюка Валентина Петровича, с. Світлогірське, Полтавська область вх. № 3545П/З на ухвалу господарського суду Полтавської області від 07.11.2019 р. у справі № 917/1934/19 (суддя Погрібна С.В., ухвалу підписано 07.11.2019 р.)

за позовом фізичної особи-підприємця Іванюка Валентина Петровича, с. Світлогірське, Полтавська область

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава

про визнання договору оренди землі поновленим, визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі укладеною, скасування наказу

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець Іванюк Валентин Петрович (далі ФОП Іванюк В.П., позивач) звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач) про:

- визнання поновленим договору оренди землі № 155 від 28.08.2009 р., укладеного між Кобеляцькою РДА та ФОП Іванюком В.П., що зареєстрований у Кобеляцькому районному відділі ДП «ЦДЗК» 01.10.2009 р., про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 17;

- визнання укладеною між ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та ФОП Іванюком В.П. додаткової угоди про поновлення зазначеного договору оренди землі у запропонованій в прохальній частині позову редакції;

- визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 10.10.2019 р. № 8030-сг «Про відмову в поновленні договору оренди землі».

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він тричі звертався до відповідача з метою реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди землі, проте ГУ Держгеокадастру у Полтавській області спочатку пропонувало змінити істотні умови договору щодо строку дії та розміру орендної плати, а у відповідь на подальші звернення позивача повідомляло про заперечення у поновленні договору на умовах, зазначених в проекті додаткової угоди та вже погоджених сторонами, без будь-яких законних підстав.

Одночасно з позовом до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій ФОП Іванюк В.П. просить:

- заборонити ГУ Держгеокадастру у Полтавській області до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі вчиняти дії щодо проведення будь-яких торгів (аукціонів, конкурсів) відносно земельної ділянки з кадастровим номером 53218864:00:00:007:0006, передавати дану земельну ділянку у власність, іншим чином розпоряджатись земельною ділянкою, змінювати її конфігурацію, межу, змінювати цільове призначення, змінювати склад угідь, змінювати кадастровий номер, вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки;

- заборонити Державним кадастровим реєстраторам ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та його відділам до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі здійснювати будь-які дії, спрямовані на скасування державної реєстрації земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населеного пункту, загальною площею 71.3470 га, к.н. 53218864:00:00:007:0006 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у Державному земельному кадастрі та скасування кадастрового номеру 53218864:00:00:007:0006, який присвоєний земельній ділянці сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населеного пункту, загальною площею 71.3470 га у Державному земельному кадастрі.

На думку позивача, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області як розпорядник земельної ділянки на підставі ст. 122 Земельного кодексу України, за наявності судового спору щодо поновлення договору оренди землі, має всі можливості здійснювати дії, спрямовані на скасування державної реєстрації земельної ділянки та подальшого відчуження частин спірної ділянки третім особам, що може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Посилаючись на лист відповідача № 7321/0/26-19 від 03.10.2019 р., позивач вважає, що відповідач має намір розпорядитися земельною ділянкою, яка є предметом договору оренди землі, що може призвести до виникнення у майбутньому спорів щодо визнання наказів ГУ Держгеокадастру у Полтавській області недійсними.

Позивач стверджує, що у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 53218864:00:00:007:0006 (як об`єкта права), ФОП Іванюк В.П. буде позбавлений можливості зареєструвати право оренди на цю земельну ділянку на підставі рішення суду, що унеможливить його виконання.

В своїй заяві ФОП Іванюк В.П. також зазначає, що оскільки ГУ Держгеокадастру у Полтавській області систематично здійснює заходи щодо поділу та передачі земельних ділянок на земельні торги, такі у подальшому (у випадку прийняття рішення на користь позивача), можуть ускладнити реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку на підставі рішення суду, оскільки таке право потребуватиме захисту шляхом подання позову до осіб, яким ймовірно буде передано право на частини поділеної земельної ділянки.

За доводами позивача, невжиття згаданих заходів забезпечення позову у випадку задоволення позову не забезпечить реального захисту його прав на оренду земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.11.2019 р. відмовлено у задоволенні заяви ФОП Іванюка В.П. про забезпечення позову.

Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що єдиним доказом, на який посилається позивач в обґрунтування своєї заяви є лист-відповідь ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 7321/0/26-19 від 03.10.2019 р., а інших доказів на підтвердження наявності обставин, які б утруднили виконання судового рішення ним до матеріалів справи не надано, тому місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що ця заява ґрунтується лише на припущеннях неможливості виконання рішення суду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду від 07.11.2019 р., ФОП Іванюк В.П. звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що лист-відповідь ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 7321/0/26-19 від 03.10.2019 р. є достатнім та належним доказом необхідності забезпечення позову через те, що у цьому листі відповідач чітко зазначив про відсутність наміру продовжувати договірні відносини з ФОП Іванюком В.П. на спірну земельну ділянку і вважає за доцільне передати право оренди на неї на конкурентних засадах (торгах).

Інші доводи апеляційної скарги є тотожними доводам, викладеним позивачем у заяві про забезпечення позову.

03.01.2020 р. на електронну адресу суду місцевим господарським судом надіслано копії додатків до позовної заяви, які 09.01.2020 р. отримані судом апеляційної інстанції у паперовій формі.

17.01.2020 р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи копій листів, додаткової угоди, оспорюваного наказу, які були додані позивачем до позовної заяви. Отже, на стадії апеляційного провадження позивачем не надано нових доказів, у зв`язку з чим дане клопотання судовою колегією задоволено.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1, ч.ч. 5-6 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 141 ГПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 3 зазначеної постанови Пленуму ВГСУ визначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, позивачем не доведено, що відповідач вчиняє чи намагається вчинити дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду у випадку задоволення позову або дії, які можуть значно ускладнити виконання рішення у даній справі (проведення підготовчих дій для проведення земельних торгів (аукціону), тощо). Тому посилання скаржника виключно на позицію відповідача про доцільність передачі права оренди на спірну земельну ділянку на конкурентних засадах (торгах), викладену у згаданому листі-відповіді від 03.10.2019 р., не може бути достатньою підставою для задоволення цієї заяви.

Крім того, позивачем не доведено належними доказами, у розумінні вимог чинного процесуального законодавства, вчинення відповідачем дій, спрямованих на скасування державної реєстрації земельної ділянки як об`єкта права внаслідок поділу чи об`єднання з іншими землями.

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 7321/0/26-19 від 03.10.2019 р., з метою забезпечення раціонального використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, прозорості діяльності системи управління земельними ресурсами, уникненню надання переваг одному орендарю перед іншим в частині встановлення розміру орендної плати у відсотках від нормативної грошової оцінки, з метою покращення розвитку благоустрою соціальної сфери села, збільшення надходжень до місцевих бюджетів, Головне управління вважає за доцільне передати право оренди на вищезазначену земельну ділянку на конкурентних засадах (торгах).

В даному листі також зазначено, що відповідач не має наміру продовжувати договірні відносини з ФОП Іванюк на спірну земельну ділянку.

Судова колегія зауважує, що обґрунтованість такої відмови відповідачем у реалізації переважного права позивача, передбаченого ст. 33 Закону України «Про оренду землі», має досліджуватися судом першої інстанції при розгляді спору по суті.

Тобто, викладений у цьому листі намір щодо організації та проведення земельних торгів (аукціону) відносно права оренди земельної ділянки у невизначений строк не може розцінюватися судом апеляційної інстанції як доведена обставина, яка у випадку задоволення позову може значно утруднити виконання рішення суду або зробить його виконання неможливим.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість проведення таких торгів та поділ/об`єднання земельної ділянки, що має наслідком скасування її державної реєстрації не може бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Скаржником не надано суду апеляційної інстанції доказів використання земельної ділянки на теперішній час (збагачення добривами, здійснення посівів тощо), які б свідчили про неможливість передання цієї землі іншим орендарям протягом більш-менш тривалого проміжку у часі без понесення позивачем відповідних збитків, що викликало б нагальну потребу у забезпеченні їх певними заходами.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, тому оскаржувана ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 136-141, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 07.11.2019 р. у справі № 917/1934/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 24.01.2020 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко