Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2020 р. м. Житомир Справа № 7/47-Б

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Костриці О.О.

секретар судового засідання: Шахова Я.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Вегера А.А. - ліквідатор;

від відповідача: Матківська О.Г. - представник ОСОБА_1 (ордер на надання правової допомоги серія ЖТ №067699 від 10.10.2019, угода про надання правової допомоги від 10.10.2019, посвідчення про право на зайняття адвокатською діяльністю №430 від 03.08.2007);

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного сільськогосподарського підприємства "ім. Цюрупи": не з`явився;

від кредиторів: не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ліквідатора Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Верхівнянський" Вегери А.А. до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння у межах справи № 7/47-Б за заявою Андрушівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (м.Андрушівка Житомирської області) до боржника Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Верхівнянський" (с.Верхівня Ружинського району Житомирської області) про банкрутство,

у провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа про банкрутство Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Верхівнянський" (далі - СВК "Верхівнянський").

Провадження у справі про банкрутство СВК "Верхівнянський" здійснюється відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.

У межах вказаної справи ліквідатор СВК "Верхівнянський" Вегера А.А. звернувся із заявою до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.4-12 том 1).

Згідно ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України з процедур банкрутства, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження щодо її розгляду у межах справи №7/47-Б про банкрутство СВК "Верхівнянський". Розгляд заяви вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 19.12.2019 було закрито підготовче провадження та призначено позов ліквідатора Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Верхівнянський" Вегери А.А. до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння до судового розгляду по суті у межах справи №7/47-Б.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ліквідатор СВК "Верхівнянський" ВегераА.А., зокрема, зазначає, що в ході виконання повноважень ліквідатора позивача, ним було виявлено майно позивача, що підлягає включенню до складу ліквідаційної маси, однак знаходиться у відповідача.

За твердженням позивача, СВК "Верхівнянський" являється правонаступником КСП "ім. Калініна", однак спірне майно яке перебувало в оренді ПСП "ім. Цуюрупи" було передано голові комітету спілки співвласників майна КСП "ім. Калініна" ОСОБА_1, тоді як, спілка співвласників майна КСП "ім. Калініна" не створювалася, відтак на думку позивача такої посади, як голова комітету спілки співвласників майна КСП "ім. Калініна", як і самого комітету не існує, у зв`язку з чим остання не мала права приймати майно, яке належить співвласникам, членам колишнього КСП "ім. Калініна".

Поряд з вказаним, ліквідатор зазначає, що Книга обліку Свідоцтв на майнові паї КСП "ім. Калініна" у Верхівнянської сільської раді відсутня, як відсутні і документи, що визначають пайовий фонд станом на 20.01.2000 - день прийняття рішення про реорганізацію вказаного КСП, у зв`язку з чим встановити власників майнових паїв припиненого КСП "ім. Калініна" та перелік майна розпайованого станом на 20.01.2000 не вбачається за можливе.

Водночас, позивач звертає увагу на те, що наявні у Верхівнянській сільській раді протоколи загальних зборів співвласників майна КСП "ім. Калініна" №1 від 22.09.2004 та №2 від 25.03.2005 оформлені з певними недоліками.

Окрім того, позивач вважає, що оскільки співвласниками майнових паїв КСП "ім.Калініна" відповідних рішень передбачених Порядком розподілу та використання майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 №62 та Порядком оформлення правонаступництва за зобов`язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 №63 не приймалось, майно КСП "ім.Калініна" визначене в уточненому переліку майна пайового фонду (Додаток №3 до Протоколу №2 від 25.03.2005) по суті є невитребуваним та має знаходитись у володінні СВК "Верхівнянський".

У якості нормативної підстави заявлених вимог ліквідатор посилається на приписи ст.ст. 387, 1212 Цивільного кодексу України.

Представник ОСОБА_1 у відзиві на заяву ліквідатора Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Верхівнянський" Вегери А.А. №02-01/92 від 10.07.2019 про витребування майна з чужого незаконного володіння, який надійшов до суду 31.10.2019 (а.с.158-162 том 1), заявлені вимоги не визнає та просить у їх задоволенні відмовити посилаючись на наступне.

Рішенням загальних зборів співвласників - членів реорганізованого КСП від 22 вересня 2004 року, що оформлене у вигляді протоколу № 1, було обрано головою спілки співвласників ОСОБА_1 та обрано комітет громадян співвласників.

Рішенням загальних зборів від 25 березня 2005 року, було затверджено уточнений перелік майна пайового фонду (Додаток № 3) та затверджено уточнений список осіб, що мають право на майновий пай, який включає 479 чоловік. При цьому, доручено голові спілки співвласників подати до Верхівнянської сільської ради документи для видачі майнових сертифікатів, що було виконано нею, та підтверджується приймально- здавальним актом на передачу пакету документів, який знаходиться в матеріалах справи, згідно якого представнику сільської ради було передано документи, в тому числі бланки свідоцтв в кількості 540 штук.

З урахуванням зазначеного та відповідно до п.14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 №177, Верхівнянською сільською радою було оформлено та видано співвласникам майнових паїв, згідно списку осіб, свідоцтва про право власності на майновий пай.

Відповідно до частини 11 Рекомендацій щодо передачі майна пайового фонду реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства у спільну часткову власність та організації управління таким майном, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України № 96 від 06.04.2001, спілка (об`єднання) є добровільною громадською організацією, яка створена власниками цілісного майнового комплексу на основі єдності інтересів щодо спільної реалізації своїх майнових прав. Спілка (об`єднання) не є юридичною особою. Офіційне визнання спілки (об`єднання) здійснюється шляхом подання повідомлення про її заснування виконавчому комітету сільської ради.

З огляду на викладене, відповідач зазначає, що реєстрація спілки не вимагалась, що і не було проведено, а було лише повідомлено виконавчому комітету сільської ради.

Одночасно у відзиві на заяву зазначає, що ліквідатор помиляється, стверджуючи у позові, що майнові паї учасників КСП є невитребувані, оскільки як вбачається з матеріалів справи, загальними зборами співвласників визначено уточнений перелік осіб, що мають право на майновий пай, а факт наявності у громадян - співвласників майнових свідоцтв, підтверджує факт отримання ними правовстановлюючих документів.

У своїх запереченнях відповідач також звертає увагу на те, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Проте, майно, згідно переліку а саме: 117 об`єктів, які витребовуються заявником, не є майном боржника (банкрута), а є майном пайового фонду, із числа тих 134 об`єктів, які було розподілені між співвласниками майнових паїв реорганізованого КСП .

Крім того, зазначає, що відповідно до п.8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 62 від 14.03.2001 року, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

На підставі зазначеного вище, у 2013 згідно рішення співвласників після повернення майна з оренди від ПСП " ім. Цюрупи", майно співвласників було продане, а виручені кошти розподілені між співвласниками пропорційно частці кожного з них, про що було зроблено відповідну відмітку на Свідоцтві про право власності на майновий пай.

Ураховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що ліквідатором пред`являючи позов, не наведено жодних доказів порушення будь-яких прав Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Верхівнянський", а тому, даний позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Ліквідатор СВК "Верхівнянський" Вегера А.А. у відповіді на відзив відповідача надав додаткові пояснення на доводи та аргументи викладені у запереченнях на позов (а.с.174-176 том 1).

Ліквідатором СВК "Верхівнянський" Вегерою А.А. у судовому засіданні підтримано вимоги до відповідача, з підстав викладених у заяві (а.с.4-12 том 1) та відповіді на відзив (а.с.174-176 том 1).

Представником ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечено щодо задоволення заяви позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння, з підстав викладених у відзиві на заяву (а.с.158-162 том 1).

Крім того, у судовому засіданні представником ОСОБА_1 заявлено усну заяву про застосування до заявлених вимог строків позовної давності. Обгрунтовуючи заявлене клопотання представник відповідача зазначає, що позивач звернувся до господарського суду з позовом у 2019 році тоді як, майно було передано ОСОБА_1 ще у 2013 році, відтак вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

Ліквідатор СВК "Верхівнянський" Вегера А.А. щодо заяви про застосування до заявлених вимог строків позовної давності заперечив, оскільки вважає, що наявне правопорушення є триваючим, яке полягає у користуванні спірним майном.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача не з`явилася.

Інші учасники судового процесу в засідання суду також не з`явилися.

Оцінивши в сукупності матеріали справи та пояснення учасників судового процесу, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, суд-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Виходячи з цієї норми, фактичне володіння передбачає фактичне панування особи над річчю.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння).

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Володіння - це фактичне, фізичне панування над майном, яке передбачає повний фізичний контроль його власника чи законного володільця.

Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

Аналіз ст. 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Відповідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. При цьому, частина 1 статті 1213 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

Крім того, при розгляді віндикаційного позову позивач повинен підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази.

Отже, умовами задоволення такого позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

За даним позовом, позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача майно, згідно переліку у кількості 117 одиниць.

Підставою своїх вимог ліквідатор зазначає передачу відповідачу спірного майна, оскільки це суперечить нормам законодавства та порушує інтереси СВК "Верхівнянський" як належного володільця невитребуваними майновими паями (спірним майном), право на які позивач набув як правонаступник КСП "ім. Калініна" .

Як було з`ясовано судом та підтверджено поясненнями учасників судового процесу, 20.01.2000 року відбулися установчі збори, в яких взяли участь власники майнових паїв (колишні члени) КСП "ім.Калініна", за результатами яких було вирішено реорганізувати КСП "ім.Калініна".

22.03.2000 року на підставі установчого договору "Про створення СВК "Верхівнянський" розпорядженням голови Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області від 22.03.2000 №143 було проведено державну реєстрацію Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Верхівнянський".

Відповідно до п.2.1. ст.2 Статуту СВК "Верхівнянський", затвердженого розпорядженням голови Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області від 22.03.2000 №143, кооператив є юридичною особою відповідно до чинного законодавства України. Кооператив створюється в процесі реорганізації і є правонаступником КСП "ім. Калініна" по боргових зобов`язаннях (а.с.14-20 том 1).

На виконання Указу Президента України від 29.01.2001 № 62/2001 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2001 № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки", якою було затверджено Методику уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення та Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки.

Наказом Міністерства аграрної політики № 62 від 14.03.2001 був затверджений Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (надалі - Порядок розподілу та використання майна), відповідно до пункту 4 якого (у редакції чинній на період реорганізації КСП) встановлено, що у процесі реорганізації підприємств, у тому числі при вирішенні майнових питань, належні їм активи, відображені у загальному переліку на дату реорганізації, поділяються на такі групи: активи, для задоволення кредиторської заборгованості реорганізованого підприємства, які передаються підприємству правонаступнику; активи, які не підлягають паюванню; майно соціальної інфраструктури; активи пайового фонду.

Пунктом 5 вказаного Порядку розподілу та використання майна передбачено, що складання (уточнення) переліків активів та зобов`язань підприємств здійснюється комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки, відповідно до Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих.

Відповідно до пункту 6 Порядку розподілу та використання майна до переліку активів для задоволення кредиторського боргу реорганізованого підприємства, включаються: активи, реалізовані правонаступником, на суму фактично погашеного боргу за період між датою реорганізації та датою уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємства (далі - дата вирішення майнових питань), за умови, що ціни реалізації не нижче справедливої вартості; інші активи, реалізація яких дала б можливість підприємству-правонаступнику розрахуватися за зобов`язаннями попередника, - із загального переліку активів підприємства на дату реорганізації за їх ринковою вартістю за погодженням між підприємством-правонаступником та співвласниками майна.

Згідно з пунктом 7 Порядку розподілу та використання майна перелік активів, передбачених для задоволення кредиторської заборгованості, затверджений загальними зборами колишніх членів підприємства, що є співвласниками його майна, і підписаний членами комісії та керівником підприємства-правонаступника, разом з витягом із протоколу зборів співвласників, яким затверджено цей перелік активів, є підставою для оформлення прав власності підприємства - правонаступника на це майно реорганізованого підприємства.

Пунктом 17 Порядку оформлення правонаступництва за зобов`язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України №63 від 14.03.2001 (надалі - Порядок оформлення правонаступництва) (у редакції чинній на період реорганізації КСП), визначено, що обсяг правонаступництва визначається за передавальним (роздільним) актом (балансом), складеним на дату реорганізації КСП і затвердженим вищим органом управління КСП, який може бути уточнений на дату врегулювання майнових відносин у частині боргових зобов`язань підприємства і затверджений загальними зборами співвласників або іншим уповноваженим органом. Разом з установчими документами підприємства-правонаступника роздільний (передавальний) баланс є правовою підставою для встановлення наявності та обсягів правонаступництва за майновими правами та обов`язками КСП.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 ГПК України).

Слід звернути увагу на те, що жодних інших відносин правонаступництва із статуту СВК "Верхівнянський" не вбачається, так само як не вбачається обсяг майна, прав та обов`язків, які мали перейти від КСП "ім.Калініна" до СВК "Верхівнянський".

При цьому, ліквідатором не надано суду передавальних (роздільних) актів (балансів) від КСП "ім.Калініна" до СВК "Верхівнянський", які б підтверджували правонаступництво на спірне майно.

Одночасно слід зазначити, що об`єктами права колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його учасників, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності КСП є також частки в майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно в підприємстві належить на праві спільної часткової власності його учасникам. Суб`єктом права власності в підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - у частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Майновий пай - це частка кожного члена колишнього КСП у майновому пайовому фонді КСП, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (у редакції чинній на період реорганізації КСП) до пайового фонду майна учасників КСП включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств та організацій. Уточнення складу й вартості пайового фонду майна учасників КСП, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право громадян на пайовий фонд майна КСП залежить від їх трудового внеску, який визначається з урахуванням розміру всіх форм оплати праці за період членства в цьому підприємстві. Учаснику КСП щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки в пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.

Пай є власністю учасника КСП. Право розпоряджатися ним за власним розсудом такий громадянин набуває після припинення членства в КСП. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства та статуту підприємства, у разі виходу з підприємства громадяни мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" затверджено Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення (далі - Порядок) (у редакції чинній на період реорганізації КСП).

Відповідно до цього Порядку визначаються розміри паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств (далі - підприємства), у тому числі реорганізованих, у яких не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства, а також уточнення розмірів паїв у тих підприємствах, де майно призначалося, але не використано для погашення заборгованості із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів і державних цільових фондів у зв`язку із списанням цієї заборгованості відповідно до законодавства.

Пунктом 13 Порядку встановлено, що майновий пай учасника КСП документально підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства (далі - Свідоцтво) за зразком згідно з додатком.

Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно зі списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства, до якого додаються такі документи: акт розрахунку уточненого пайового фонду; уточнена структура пайового фонду; уточнений перелік майна пайового фонду. Факт оформлення Свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, а оформлені свідоцтва реєструються в книзі обліку Свідоцтв про право власності на майновий пай члена КСП (п.14 Порядку).

Таким чином, право власності на майновий пай посвідчується відповідним свідоцтвом, вирішення питання про видачу якого перебуває в компетенції сільської, селищної або міської ради.

За визначенням вищезазначеного Порядку, члени підприємства, в тому числі реорганізованого, за якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду правонаступника вважаються співвласниками.

Судом встановлено, що 22.02.2004 року відбулися загальні збори співвласників майнових паїв КСП "ім.Калініна".

Відповідно до рішення зборів співвласників майнових паїв КСП "ім.Калініна" від 22.04.2004 року, оформленого протоколом №1(а.с.25-28 том 1), було обрано комітет громадян - співвласників майна реорганізованого "ім.Калініна", головою Спілки співвласників обрано ОСОБА_1 .

За інформацією, наведеною у протоколі № 2 загальних зборів співвласників майна КСП "ім.Калініка" від 25.03.2005 року (а.с.29-33 том 1) було вирішено: затвердити експертну оцінку основних засобів Пайового фонду у сумі 2010537,33 грн та оборотних засобів в сумі 715736,67 грн.; затвердити уточнений список осіб, що мають право на майновий пай КСП, який включає 479 чол. (додаток №7); затвердити перелік майна загальною вартістю 29674 грн, яке не підлягає паюванню і не включається до Пайового фонду (додаток №5); затвердити перелік майна під кредиторську заборгованість в сумі 513587,39 грн (додаток №4); затвердити акт розрахунку уточненого Пайового фонду КСП в сумі 2726274 грн (додаток №1); затвердити план розподілу та структуру уточненого Пайового фонду (додаток №2); затвердити розрахунок індивідувальних майнових паїв членів КСП визначених станом на 01.01.2004 (додаток №7); затвердити перелік майна резервного фонду в сумі 116698,06 грн (додаток №6); доручити голові Спілки співвласників надати розрахунок індивідуальних майнових паїв членів КСП станом на 01.01.2004 у Верхівнянську сільську раду для видачі майнових сертифікатів і відповідний комплект документів.

Суд зазначає, що в матеріалах справи на момент прийняття даного рішення відсутні докази оскарження та визнання недійсними в судовому порядку вищезазначених рішень, які приймались на загальних зборах співвласників.

Згідно з Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" повинні бути створені комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки, а також для здійснення уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих; визначення розмірів паїв колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, що не були ними одержані в натурі, грішми або цінними паперами при припиненні членства, а також встановлення осіб, які є їх власниками; запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати); виділення групі осіб (окремим особам) які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна.

Таким чином, на комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки було покладено обов`язок документального оформлення зазначених заходів.

Отже, з метою складення (уточнення) переліків активів та зобов`язань підприємства, що підлягало реорганізації, було створено комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування КСП.

Як слідує із матеріалів справи, комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування КСП у складі голови комісії Линника С.Є., заступника голови ОСОБА_1, членів комісії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 здала, а представник сільської ради в особі Гуменюк А. В. прийняв пакет документів необхідних для видачі Свідоцтв про право власності на майновий пай, а саме: акт розрахунку уточненого пайового фонду; структуру пайового фонду; перелік майна на суму боргів; уточнений перелік майна, яке не підлягає паюванню; уточнений перелік майна резервного фонду; перелік співвласників із зазначенням розміру і вартості майнової частки; уточнений перелік майна пайового фонду; бланки свідоцтв 540 шт. (а.с.34-35 том 1).

На підставі вищезазначених документів, Верхівнянською сільською радою було виписано, зареєстровано та видано більше 400 Свідоцтв про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), що підтверджується Книгою обліку виданих Свідоцтв про право власності на майновий пай члена КСП "ім. Калініна" (а.с.200-210).

Статтею 355 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відтак суд констатує, що більше 400 членів КСП (співвласників) набули право власності на майновий пай члена КСП "ім. Калініна".

За таких обставин, доводи позивача про те, що у Верхівнянській сільській раді відсутня книга обліку Свідоцтв на майнові паї КСП "ім. Калініна", у зв`язку з чим встановити власників майнових паїв припиненого КСП "ім. Калініна" не вбачається за можливе, є необгрунтованими.

Згідно з п.п. 10-11 Рекомендацій щодо передачі майна пайового фонду реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства у спільну часткову власність та організації управління таким майном, затверджених Наказом Міністерства аграрної політики України №96 від 06.04.2001 року (у редакції чинній на період реорганізації КСП), у випадку, коли чисельність співвласників значна (більше як 50-100 чол.), з метою забезпечення управління та контролю за використанням майна створюється громадська організація - Спілка (об`єднання) громадян-співвласників.

Спілка (об`єднання) громадян-співвласників на своїх загальних зборах для оперативного управління майном обирає виконавчий орган - Комітет громадян-співвласників та голову Комітету, приймає Статут Спілки (об`єднання), де визначають повноваження членів спілки, її керівних органів та взаємовідносини між членами. Форма Статуту спілки (об`єднання) громадян-співвласників майна наведено в додатку 3.

Спілка (об`єднання) є добровільною громадською організацією, яка створена власниками цілісного майнового комплексу на основі єдності інтересів щодо спільної реалізації своїх майнових прав. Спілка (об`єднання) не є юридичною особою. Офіційне визнання спілки (об`єднання) здійснюється шляхом подання повідомлення про її заснування виконавчому комітету сільської ради.

Аналогічні положення були закріплені в Законі України "Про об`єднання громадян" ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Системний аналіз обставин даної справи дає змогу зробити висновок про те, що Спілка співвласників майна реорганізованого КСП "ім.Калініна" набула правового статусу, у зв`язку з обізнаністю сільської ради про існування спілки, про що свідчать надіслані Верхівнянською сільською радою на адресу суду документи (а.с.199-248 том 1). Відтак, легалізації (офіційне визнання) спілки шляхом її реєстрації, не вимагалося.

Твердження позивача, що Спілка співвласників майна реорганізованого КСП "ім.Калініна" не була створена, суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з пунктом 14 Порядку оформлення правонаступництва, у процесі реорганізації кожен із членів КСП має право прийняти одне з таких рішень: приєднатися до однієї з ініціативних груп із створення нового підприємства; приєднатися до відповідної установчої угоди і прийняти участь у створенні підприємства-правонаступника; здійснити у процесі реорганізації вихід з КСП з отриманням індивідуально визначеного майна для господарських потреб, створення селянського (фермерського) господарства, здійснення підприємницької діяльності тощо; отримати майно спільно з іншими членами КСП шляхом укладання договору про спільне володіння та користування майном з подальшою передачею його в оренду єдиним комплексом; поступитись належним йому майновим паєм на користь будь-якого іншого члена підприємства або третьої особи за згодою інших співвласників.

При цьому, відповідно до п. 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Мінагрополітики України від 14.03.2001року № 62 (у редакції чинній на період реорганізації КСП) кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

Договір про спільне володіння, користування, розпорядження майном не укладався.

Згідно із згаданого вище рішення загальних зборів співвласників реорганізованого КСП "ім. Калініна" (протокол №1, а.с.25-28 том 1) убачається, що було вирішено, зокрема, розірвати договори оренди на землю та майно з СВК "Верхівнянський" та після розірвання договорів оренди землі та майна пайового фонду з СВК "Верхівнянський" укласти такі договори з ПСП ім.Цюрупи.

У подальшому, як слідує з матеріалів справи, на засіданні комісії спілки співвласників врегулювання майнових відносин СВК "Верхівнянський" від 04.09.2013 (виписка із протоколу, а.с.14 том 2), комісією в складі голови комісії ОСОБА_1 членів комісії ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 було вирішено, розпайоване майно, яке належить власникам СВК "Верхівнянський", продати, а виручені кошти розподілити пропорційно між власниками майнових сертифікатів.

Докази оскарження та визнання недійсними в судовому порядку вищезазначеного рішення комісії співвласників врегулювання майнових відносин, у матеріалах справи відсутні.

З урахуванням вищезазначеного, 18.09.2013 між ПСП "ім. Цюрупи" в особі генерального директора Баришполя Г.Р. (Орендар) з однієї сторони та спілкою співвласників майна с. Верхівня в особі голови комітету (уповноваженої) ОСОБА_1 (Орендодавець) з другої сторони, було складено акт про те, що орендар повернув, а орендодавець прийняв із оренди майно - 117 об`єктів. У складі цього майна було передано, зокрема, й те майно, вимога про витребування якого розглядається в рамках цієї справи.

На виконання рішення комісії спілки співвласників від 04.09.2013, частина спірного майна була реалізована, зокрема, Млин горішній, Автомобіль ГАЗ-53(38-33), Шассі ЗІЛ 0130 (97-22), Трактор Т-74, Комбайн зерновий Нива СК-5 розк., Плуг ИЛИ 3-35, Жатки ЖВК-6 розк, Борони БДТ-3, ЗЖВ-3 бочка, Пилорама, Погрузчик ЗПС -100, Очисна машина ОВС-2,5, тощо, що підтверджується відповідними документами (а.с.12,16,17,18,19-22,27,29 том 2). При цьому, більша частина спірного майна була реалізована як металобрухт, що підтверджується приймально-здавальними документами (а.с.13-14,23-26,31-33 том 2).

Документи, що підтверджують, яке майно із переліку спірного майна є фактично наявним, станом на день прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні.

Як слідує з матеріалів справи, виручені кошти від реалізації спірного майна були розподілені пропорційно між власниками майнових сертифікатів реорганізованого КСП.

У частині 1 статті 658 Цивільного кодексу України зазначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. У частині 2 ст. 328 Цивільного кодексу України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як на підставу задоволення заявлених вимог позивач також посилається на те, що невитребувані майнові паї членів КСП мають знаходитись на балансі СВК "Верхівнянський".

Стосовно зазначених доводів, слід зазначити слідуюче.

Згідно з п. 1.2 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року №315 (у редакції чинній на період реорганізації КСП), невитребуваний майновий пай - майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства або іншої особи, що має на нього право, які невідомі або не отримали в установленому порядку право власності на майновий пай.

Відповідно до пункту 15 Порядку оформлення правонаступництва, майно на загальну суму невитребуваних паїв (майнові паї членів КСП, які не прийняли жодного із зазначених у пункті 14 рішень) залишається на балансі юридичних осіб - правонаступників, створених у процесі реорганізації КСП, разом із кредиторською заборгованістю перед співвласниками, які не отримали своїх майнових паїв у натурі в процесі вирішення майнових питань.

Як зазначалося вище, члени КСП реалізували своє право у один із спосіб, який передбачений п.8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств.

Докази, що наявні майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства або інших осіб, що мають на нього право, які невідомі або не отримали в установленому порядку право власності на майновий пай, у матеріалах справи відсутні.

Окремо, необхідно зазначити, що знаходження майна на балансі підприємства не є безспірною ознакою його права власності.

Баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

До того ж, у випадку знаходження "невитребуваних майнових паїв" на балансі підприємства, підприємство має відповідні зобов`язання перед пайовиками, зокрема, утримувати та охороняти майно на суму невитребуваних майнових паїв; не менше двох разів на рік розміщувати інформацію про перелік власників (спадкоємців) невитребуваних майнових паїв у засобах масової інформації відповідних органів виконавчої влади та на дошці оголошень сільської (селищної, міської) ради, на території якої знаходиться майно; виділяти майно в натурі відповідно до Порядку розподілу та використання майна реорганізованих Колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 року за № 305/5496, у разі виявлення власника невитребуваного майнового паю; вживати інші можливі заходи щодо пошуку власників (спадкоємців) невитребуваних майнових паїв та інформувати регіональні комісії з врегулювання майнових питань реформованих сільськогосподарських підприємств про вжиті заходи.

При цьому, слід зазначити, що вищезазначені зобов`язання підприємства перед пайовиками не обмежені відповідним строком.

Відтак, викладене вище, дає підстави стверджувати, що навіть у випадку наявності на балансі юридичних осіб - правонаступників, створених у процесі реорганізації КСП "невитребуваних майнових паїв", у останніх відсутні правові підстави для включення до ліквідаційної маси з метою подальшої реалізації для задоволення вимог кредиторів майна, яке за рішенням зборів співвласників майна КСП "ім. Калініна" відносить до пайового фонду.

Отже, із урахуванням досліджених судом обставин справи та приписів статей 387, 1212 Цивільного кодексу України, які регулюють відповідні правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд не вбачає підстав для задоволення заяви (позову) про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Крім того, як вже було зазначено судом, відповідачем була заявлена заява про застосування строків позовної давності. Однак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, необхідність дослідження питання про застосування позовної давності до спірних правовідносин відсутня. З огляду на зазначене, заява відповідача про застосування позовної давності судом залишається без розгляду.

Судові витрати, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 13, 73,74,76-79, 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ліквідатора Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Верхівнянський" Вегери А.А. до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння у межах справи № 7/47-Б відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покласти на ліквідатора Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Верхівнянський" Вегеру А.А.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.01.20

Суддя Костриця О.О.