УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

м. Київ

20.01.2020Справа № 910/18791/19

Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Редут»
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРІЯ ЛЮКС» 2. ОСОБА_1
прозобов`язання вжити заходи та стягнення 290 469,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Редут» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРІЯ ЛЮКС», 2. ОСОБА_1 про зобов`язання вжити заходів щодо повернення не забезпеченої поставкою попередньої оплати у розмірі 285 000,00 грн. та стягнення заборгованості у розмірі 290,469,65 грн., з яких 285 000,00 грн. боргу та 5469,65 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Підставою позову вказане неналежне виконання Відповідачем - 1 умов договору поставки № 02/09/2019 від 02.09.2019.

Судом, на виконання приписів ч. 6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області направлено запит від 02.01.2020 щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання та перебування ОСОБА_1 .

15.01.2020 через загальний відділ діловодства суду від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшла відповідна інформація.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки коли справа у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду , так само як і винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу

Так, відповідно до п.п. 1, 3, 4, 12 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

З аналізу наведеного вище вбачається, що до юрисдикції господарських судів у спорах за участю фізичних осіб, які не є підприємцями, належать справи:

1. щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;

2. справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин;

3. справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків.

При зверненні до суду з вказаним позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Редут» заявлено вимогу про зобов`язання ОСОБА_1 як учасника (засновника) Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерія ЛЮКС» вжити, передбачені чинним законодавством та Статутом Товариства заходи щодо повернення Позивачу не забезпечену поставкою попередню оплату у розмірі 285 000,00 грн. При цьому, підставою позову є неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Астерія ЛЮКС» господарського зобов`язання з поставки товару за укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Редут» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Астерія ЛЮКС» договором поставки № 02/09/2019 від 02.09.2019 р.

Водночас, підставою звернення з вимогою про зобов`язання вжити, передбачені чинним законодавством та Статутом Товариства заходи щодо повернення не забезпеченої поставкою попередньої оплати у розмірі 285 000,00 грн., Позивачем вказано відповідальність ОСОБА_1 як члена вищого органу управління Товариством за дії призначеного ним виконавчого органу товариством. Доказів на підтвердження укладення між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Редут» правочину для забезпечення виконання Договору поставки № 02/09/2019 від 02.09.2019 суду не надано.

Суд зазначає, що вимоги до ОСОБА_1 щодо зобов`язання вжити заходи щодо повернення грошових коштів не є спором щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, щодо корпоративних відносин; та спором між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків.

Крім того, Суд зазначає, що між Позивачем та ОСОБА_1 відсутні господарські відносини врегульовані Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, іншими актами господарського, цивільного законодавства та відсутній спір про право, що виникає з відповідних відносин, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, а тому даний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

З врахуванням наведеного, Господарський суд міста Києва зауважує, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Редут» про зобов`язання ОСОБА_1 як учасника (засновника) Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерія ЛЮКС» вжити, передбачені чинним законодавством та Статутом Товариства заходи щодо повернення Позивачу не забезпечену поставкою попередню оплату у розмірі 285 000,00 грн., підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Під позовною вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів), або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Звертаючись із цим позовом Позивачем, окрім іншого, заявлені вимоги про стягнення грошових коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРІЯ ЛЮКС» у розмірі 290 469,65 грн. зважаючи на невиконання останнім зобов`язань за Договором поставки № 02/09/2019 від 02.09.2019 щодо поставки Позивачеві Товару.

Аналіз змісту та підстав поданого позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРІЯ ЛЮКС» грошових коштів свідчить про те, що спір між юридичними особами виник щодо виконання господарського договору, яким було опосередковано зобов`язальні правовідносини сторін спору з поставки товару.

Отже, з огляду на суб`єктний склад учасників спірних правовідносин у наведених вимогах, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, та характер спірних правовідносин, Суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРІЯ ЛЮКС» підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з зі ст. 21 Господарського процесуального кодексу України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи в разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Наведена правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 911/1431/18.

Судом встановлено, що Позивачем у позовній заяві об`єднано позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, при цьому, суд акцентує увагу, що вимога Позивача до фізичної особи не є вимогою за забезпеченим зобов`язанням юридичної особи, тобто позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог. При цьому, Суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРІЯ ЛЮКС» заборгованості підлягають розгляду за місцезнаходженням останнього. Отже, Судом не встановлено обставин для застосування положень статті 173 Господарського процесуального кодексу України та роз`єднання позовних вимог з огляду на не підсудність Господарському суду міста Києва вимог до Відповідача 1.

За таких обставин, оскільки позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, суд дійшов до висновку про повернення заявникові позовної заяви та доданих до неї документів без розгляду.

Керуючись пунктом 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Редут» до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕРІЯ ЛЮКС» 2. ОСОБА_1 про зобов`язання вжити заходи та стягнення 290 469,65 грн. вважати неподаною та повернути Заявникові.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 20 січня 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин