ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 справа № 914/1193/19

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут, м. Львів

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької районної державної адміністрації, м. Дрогобич, Львівська область

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фінансове управління Дрогобицької РДА, м. Дрогобич, Львівська область

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дрогобицьке управління Державної казначейської служби України, м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних

Суддя У.І. Ділай

Секретар В.Д. Андрусик

За участю представників:

Від позивача: Мачічка О.О. - адвокат

Від відповідача: Височанська Г.І. - представник (довіреність №01-102 від 20.01.2020); Жук М.В. провідний спеціаліст

Від третьої особи-1: не з`явився

Від третьої особи-2: Прийма Ю. В. головний спеціаліст

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької районної державної адміністрації, за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фінансове управління Дрогобицької РДА, за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дрогобицьке управління Державної казначейської служби України, про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Ухвалою суду від 09.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 30.07.2019.

Ухвалою суду від 30.07.2019 підготовче судове засідання відкладено на 12.09.2019р.

Ухвалою суду від 12.09.2019 підготовче судове засідання відкладено на 26.09.2019.

26.09.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 03.10.2019.

Ухвалою суду від 03.10.2019 зупинено провадження у справі №914/1193/19 до розгляду Великою Палатою Верхового Суду справи № 922/3013/18.

Ухвалою суду від 28.11.2019 поновлено провадження у справі №914/1193/19 та призначено підготовче судове засідання на 10.12.2019.

Ухвалою від 10.12.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.12.2019.

Ухвалою від 26.12.2019 розгляд справи відкладено на 21.01.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 21.01.2020 підтримав позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні 21.01.2020 представники відповідача та третьої особи-2 проти задоволення позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні.

Третя особа-1 в судове засідання 21.01.2020 явку повноважного представника не забезпечила, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ним надано послуги з газопостачання на пільгових умовах населенню Дрогобицького району, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, що підтверджується актами звіряння розрахунків з січня 2017 року по травень 2019.

За твердженням позивача за рахунок державних субвенцій відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати понесені ТзОВ «Львівгаз збут» внаслідок надання населенню Дрогобицького району послуг з газопостачання на пільгових умовах. Проте, відшкодування таких витрат відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання.

На думку позивача, оскільки відповідачем несвоєчасно виконані зобов`язання щодо відшкодування витрат понесених ТзОВ «Львівгаз збут» внаслідок надання населенню Дрогобицького району послуг з газопостачання на пільгових умовах, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 4 654 658,02грн, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2 658 336,07грн.

Відповідач заперечив проти позову та зазначивши, що відповідно до чинного законодавства України, громадяни, які включені до єдиного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, користуються послугами з газопостачання на пільгових умовах. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, як головні розпорядники коштів забезпечують надавачам послуг відшкодування витрат за наданні послуги з газопостачання на пільгових умовах за рахунок субвенцій з державного бюджету. Розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг, наданих населенню Дрогобицького району Львівської області є Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької райдержадміністрації через яке і здійснюється відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню послуг з газопостачання на пільгових умовах.

Окрім цього, частина 2 статті 95 Конституції України передбачає, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. За цим конституційним приписом, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі відшкодування витрат за наданні громадянам послуги на пільгових умовах, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідними статтями законів України про Державний бюджет України на 2018 рік та відповідними постановами Кабінету Міністрів України у 2018-2019 роках, розміри сум відшкодувань встановлено виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників державних бюджетів на 2018-2019 роки.

Кошти, що надходять на поточний рахунок Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької РДА, передбачені бюджетом на 2017 - 2019 роки та мають спеціальне кошторисне призначення.

Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької РДА є бюджетною установою, отримує кошти з державного бюджету, та здійснює відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян за рахунок державних субвенцій. Відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян управлінням проводилась у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку та здійснювалась відповідно до законодавства.

Як зазначив відповідач Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької районної державної адміністрації договір про відшкодування витрат за надані населенню послуги з газопостачання на пільгових умовах з ТзОВ "Львівгаз збут" на 2018-2019 роки не укладало. Отже, Управління, як головний розпорядник коштів місцевого бюджету, чітко дотримується вимог пункту 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, відповідно до якого «Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п`ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу».

Також відповідач повідомив, що стосовно невиконання зобов`язань у 2017 році між Управлінням праці та соціального захисту населення Дрогобицької райдержадміністрації - Виконавцем та Дрогобицьким відділом реалізації Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» - Замовником, 29 грудня 2016 року № 2, 3 квітня 2017 року № 2, 3 серпня 2017 року № 3 та 3 жовтня 2017 року № 4 були укладені договори.

Як зазначив відповідач, з преамбули договорів вбачається що вони укладені на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688. Тобто передумовою договірних відносин Замовника та Виконавця не є волевиявлення сторін, а вимоги абзацу 4 пункту 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого зазначеною постановою, де зазначено, що Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння, або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів(товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних учасниками таких розрахунків. Відповідно до Порядку, учасниками розрахунків виступають Казначейство та постачальники ресурсів.

Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької РДА не брало участі у підписанні спільних протокольних рішень. Тому управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької райдержадміністрації не може виступати в якості відповідача.

Також відповідач зазначив, що протягом 2017 -2019 рр. здійснює позивачу відшкодування за надані послуги з газопостачання на пільгових умовах, не порушуючи строки встановлені Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Управління не визначає розміру коштів субвенції та термінів їх надходження, а як головний розпорядник коштів здійснює перерахунок виділеної субвенції за цільовим призначенням у відповідності до доведених йому розподілів та кошторисних призначень. Питання визначення сум та термінів надходження субвенційних коштів належить до компетенції Міністерства Фінансів України.

Згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року (із змінами та доповненнями) № 256, перерахування субвенцій здійснюється щомісячно згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій.

Органи соціального захисту населення в межах своїх повноважень готують інформацію про суми нарахованих пільг та субсидій населенню та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрації до 5 числа, що настає за звітним періодом.

Підприємства-надавачі послуг готують реєстри обсягів спожитих енергоносіїв за надані послуги, що підлягають перерахуванню , відповідно до фактичних обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, але не вище обсягів нарахованих сум пільг та субсидій, і надсилають їх протягом місяця, але не пізніше 15 числа місяця, що настає за звітним періодом, фінансовому управлінню райдержадміністрації.

Фінансові органи райдержадміністрації на підставі інформації про суми нарахованих пільг та субсидій щомісяця готують реєстри сум, що підлягають перерахуванню, та подають їх Міністерству фінансів.

Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.

Управління соціального захисту населення в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг перераховують кошти протягом двох операційних днів (у 2017 році п`ятиденний строк (постанова КМУ № 426 від 21.06.2017 абзац 2 п.8 про внесення змін до постанови КМУ № 256 від 04.03.2002)) підприємствам -надавачам послуг (ТОВ Львівгаз збут).

За твердженням відповідача державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні

Крім того, відповідач звернув увагу, що за позовними вимогами позивач провів нарахування сум з моменту підписання актів звіряння. Однак, дата підписання акту звірки не може бути терміном виникнення зобов`язання, тому що акт звірки не є первинним бухгалтерським документом, а документом, який підтверджує факт заборгованості па певну дату та встановлює відсутність (наявність) розбіжностей у нарахуваннях між учасниками складання актів звіряння. При цьому, інфляційні втрати та три відсотки річних повинні розраховуватись виходячи з термінів реєстрації фінансових зобов`язань в органах Казначейства, а не з моменту підписання актів звіряння.

Дрогобицьке управління Державної казначейської служби України заперечило проти позову, зазначивши, що позивач замовчує наявність Спільних протокольних рішень, які мають пряме відношення до даної справи, натомість наголошує, що відповідачі зобов`язані проводити розрахунок до моменту надходження коштів по Спільних протокольних рішеннях, ігноруючи встановлений державою механізм перерахування коштів для погашення заборгованості за надані державою пільги, а також стверджує про наявність якихось зобов`язань, проте не наводить аргументів - підстави їх виникнення.

Покликання позивача на наказ Міністерства фінансів України від 24.01.2012 № 44 як на підставу виникнення строку, з якого позивач нараховує інфляційні втрати та 3 % річних, третя особа-2 вважає суб`єктивною, неправильною та надуманою позицією, яка не підтверджується жодними нормами матеріального права. Натомість, відображення Відповідачем заборгованості у звітності відповідно до вимог наказу № 44 є ще одним доказом того, що органом соціального захисту населення вжито всіх належних заходів стосовно належного виконання умов та проведення розрахунків за природній газ відповідно до вимог Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256. Відповідач як головний розпорядник коштів здійснює перерахунок виділеної субвенції за цільовим призначенням у відповідності до доведених йому розподілів та кошторисних призначень.

Як зазначила третя особа-2 перерахування коштів відповідачем ТзОВ «Львівгаз збут» здійснювалось на рахунок, відкритий ТзОВ «Львівгаз збут» у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Львівській області. Головне управління Казначейства здійснює платежі (в т.ч. і зарахування коштів) позивача відповідно до запровадженого на виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України механізму відшкодування населенню пільг та житлових субсидій з оплати енергоносіїв та житлово - комунальних послуг за рахунок відповідної субвенції з державного бюджету, встановленого Порядком № 256.

Також третя особа-2 повідомила, що в Головному управлінні Казначейства відкритий позивачу лише рахунок із спеціальним режимом використання, то відповідно і зарахування інших коштів (пені, 3 % річних, інфляційних втрат тощо), відмінних від цільових, а також використання зарахованих коштів позивачем в цілях, не передбачених вимогами чинного законодавства є неможливим. Водночас третя особа-2 наголосила, що чинним законодавством не передбачено нарахування інфляційних втрат, 3 % річних, пені, тощо як санкції за невчасне перерахування державою цільових коштів, оскільки немає законодавчо встановлених строків перерахування таких коштів. Натомість перерахування коштів органами державної влади в даному випадку здійснюється лише при наявності відповідного фінансування з боку держави, як це визначено нормами матеріального права.

При прийнятті рішення суд виходить і такого:

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив стягнути з відповідача суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 4 654 658,02грн, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2 658 336,07грн, вказуючи підставою своїх вимог несвоєчасне виконаня зобов`язання щодо відшкодування витрат понесених ТзОВ «Львівгаз збут» внаслідок надання населенню Дрогобицького району послуг з газопостачання на пільгових умовах.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Аналогічна норма передбачена ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18 зазначено наступне.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Відповідно до пункту 2.5 Порядку № 493 не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення. Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства.

Як встановлено судом, що відповідно до розділу 1 доданих до матеріалів справи спільних протокольних рішень, їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків згідно із Порядком № 20.

У розділі 2 спільних протокольних рішень погоджено перелік підприємств, що беруть участь у проведенні розрахунків, та послідовність їх виконання сторонами-учасниками.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до порядків № 20, 256, 493 механізм і строки розрахунків здійснюються так:

- не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення;

- органи Казначейства протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Казначейської служби;

- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Казначейства, для здійснення відповідних видатків;

- головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Таким чином, строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання природного газу певним категоріям населення фактично регулюються безпосередньо порядками № 20, 256, 493, а підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

З аналізу вказаних положень вбачається, що державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів зі спеціальних рахунків на рахунки позивача за визначеними нормативами.

З огляду на вищенаведені норми та умови спільних протокольних рішень позивач не довів порушення відповідачем як головним розпорядником коштів установлених саме для нього строків здійснення розрахунків з постачальником, а також не підтвердив, що грошові кошти у вигляді державної субвенції на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, які надходили на рахунок Управління, перераховувались на рахунок постачальника з порушенням п`ятиденного строку з дня отримання від місцевого бюджету суми субвенцій для здійснення відповідних видатків.

Господарський суд Львівської області звертає увагу на те, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що відповідач порушив вимоги порядків № 20, 256 відносно строків проведення розрахунків.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 передбачені законодавством соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання (чи усунення) реальним загрозам економічної безпеки України, що згідно із частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач використовує для обчислення розрахунку заборгованості дату підписання спільних протокольних рішень, але така дата є лише підставою для виділення коштів з Державного бюджету України. При цьому конкретні строки їх виділення залежно від дати підписання спільних протокольних рішень законодавством не встановлені. Це підтверджується і змістом спільних протокольних рішень, у пункті 5.3 яких передбачено, що це спільне протокольне рішення є чинним лише в разі відповідного фінансування. Разом з тим позивач не надав жодного доказу обґрунтування дати, з якої, як він вважає, настало порушення строку розрахунку та від якої залежать подальші обчислення суми позову.

Надані позивачем до справи акти звіряння розрахунків, на підставі яких підписувалися спільні протокольні рішення, є підставою лише для формування заявки на фінансування і не визначені чинним законодавством як підстава для здійснення розрахунків.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджується порушення відповідачем установлених саме для нього строків здійснення розрахунків з позивачем, що унеможливлює застосування до останнього наслідків неналежного виконання зобов`язань за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України в частині своєчасного відшкодування позивачу вартості спожитого природного газу абонентами - фізичними особами Дрогобицького району Львівської області, яким призначено субсидії, у вигляді нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Отже, належних доказів про порушення саме прав та інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут до позовної заяви не долучено та суду не надано.

Відповідно до п. 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Виходячи із обставин справи, суд констатує, що Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької РДА не є стороною Спільних протокольних рішень, тому не є боржником перед позивачем, не здійснює розподіл субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, не несе відповідальності за обсяг тих субвенцій, які надходять з державного бюджету до місцевих бюджетів. При цьому між позивачем та відповідачем не були укладені чи підписані угоди, які могли б бути підставою для сплати відповідних сум для відшкодування субсидій чи пільг окремим категоріям громадян.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки є відсутнім порушення суб`єктивного права позивача, що підлягає судовому захисту у даному спорі.

Судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 30.01.2020.

Суддя Ділай У.І.