ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року Справа № 925/1338/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Макарченко Н.П.,

за участі представників сторін:

від позивача - представник не з`явився,

від відповідача - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Ч", м. Чернігів

до ОСОБА_1 , м. Черкаси

про стягнення 207 653 грн. 12 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Ч" до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 207 653 грн. 12 коп. боргу, а саме: 151 442 грн. 00 коп. основної заборгованості, 23 118 грн. 76 коп. пені, 9 285 грн. 68 коп. 3% річних та 23 806 грн. 68 коп. інфляційних втрат, з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору поставки №123 від 18 жовтня 2017 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 02 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09 січня 2020 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 09 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 30 січня 2020 року.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, відповідач про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується реєстром поштових відправлень господарського суду Черкаської області.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

27 січня 2020 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з участю адвоката в іншому судовому засіданні.

Розглянувши відповідне клопотання позивача, суд вважає за необхідне останнє залишити без задоволення, оскільки згідно ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином керівник товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Ч" не був позбавлений можливості з`явитися в судове засідання особисто, а також позивач не був позбавлений можливості за необхідності забезпечити явку іншого свого представника в судове засідання.

Оскільки явка учасників судового провадження в судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що на підставі договору поставки передав відповідачу товар на умовах визначених договором поставки №123 від 18 жовтня 2017 року, проте свій обов`язок щодо оплати придбаного товару відповідач виконав частково, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 151 442 грн. 00 коп. боргу.

Крім того на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 9 285 грн. 68 коп. 3% річних, 23 806 грн. 68 коп. інфляційних втрат та 23 118 грн. 76 коп. пені на підставі п. 6.2. договору.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 12 вересня 2018 року припинив свою підприємницьку діяльність, про що внесено запис №1035602 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З 15 грудня 2017 року, що є датою набрання чинності ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).

Оскільки спірні правовідносини виникли щодо виконання фізичною особою-підприємцем умов господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача з втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, суд дійшов висновку про те, що даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що 18 жовтня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Ч" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Ященком Ігорем Валентиновичем (покупець) було укладено договір поставки за №123 (а.с.18-19).

Згідно п. 1.1. вищевказаного договору постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупця горох (в подальшому - "Товар"), в асортименті, за ціною, якістю та на умовах, узгоджених з покупцем і вказаних у даному договорі, а покупець - здійснити приймання та оплату товару.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п.п. 3.1.-3.3. договору кількість/вага товару становить 43 тоннн. Ціна за одну тонну товару становить 6 100 грн. 00 коп. з ПДВ. Сума договору становить 262 300 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 43 716 грн. 67 коп.

Позивач на виконання умов договору здійснив поставку товару на загальну суму 251 442 грн. 00 коп., що підтверджується копією видаткової накладної №РН-0000578 від 19 жовтня 2017 року.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої довіреністю від 19 жовтня 2017 року №7 особи та відтиском печатки відповідача.

Однак відповідач свій обов`язок щодо оплати поставленого товару виконав частково, сплативши позивачу 100 000 грн. 00 коп.

В зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 151 442 грн. 00 коп. боргу за поставлений товар.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 5.1. договору поставки покупець сплачує за поставлений товар у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом трьох банківських днів, починаючи з дня поставки товару.

Таким чином з урахуванням вимог п. 5.1. відповідач повинен був розрахуватися за поставлений товар 24 жовтня 2017 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного та повного здійснення, на підставі умов договору поставки, розрахунку з позивачем за поставлений товар.

Водночас, надані позивачем суду докази є достатніми в розумінні ст. 79 ГПК України, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, зокрема, про наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідача перед позивачем по договору поставки №123 від 18 жовтня 2017 року.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином заборгованість в розмірі 151 442 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно п. 6.2. договору в разі прострочення оплати за товар, покупець сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиплаченого товару за кожний день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення 23 118 грн. 76 коп. пені нарахованої за період з 24 жовтня 2017 року по 24 квітня 2018 року на суму боргу в розмірі 151 442 грн. 00 коп.

Водночас при нарахуванні пені позивачем не було враховано ст. 253 ЦК України, згідно якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як зазначалося вище, відповідач повинен був розрахуватися за поставлений товар 24 жовтня 2017 року.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 253 ЦК України та п. 5.1 договору, розмір пені нарахований за період з 25 жовтня 2017 року по 24 квітня 2018 року складає 23 015 грн. 03 коп.

Отже, з відповідача підлягає стягненню 23 015 грн. 03 коп. пені, в решті вимог про стягнення пені в розмірі 103 грн. 73 коп. слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 9 285 грн. 68 коп. 3% річних та 23 806 грн. 68 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з 24 жовтня 2017 року по 08 листопада 2019 року.

При нарахуванні річних та інфляційних було допущено аналогічну помилку в періоді нарахування, що й при визначенні розміру пені.

Здійснивши перевірку правильності нарахування 3% річних та інфляційних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3." судом встановлено, що інфляційні нараховані в меншому розмірі, однак позивач самостійно визначив розмір інфляційних втрат, а тому заявлена до стягнення сума інфляційних підлягає стягненню з відповідача.

Розмір 3% річних нарахованих за період з 25 жовтня 2017 року по 08 листопада 2019 року складає 9 273 грн. 23 коп.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню 9 273 грн. 23 коп. 3% річних, а в решті вимог про стягнення річних в сумі 12 грн. 45 коп. слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Позивачем було також заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

В позовній заяві позивач вказав орієнтовний розмір витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Однак позивачем не надано суду доказів, що підтверджують понесені ним витрати на правничу допомогу, в зв`язку з чим відсутні підстави для їх стягнення з відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Ч", пров. 1 Травня, 2, м. Чернігів, ідентифікаційний код 38590000 - 151 442 грн. 00 коп. основного боргу, 23 015 грн. 03 коп. пені, 23 806 грн. 68 коп. інфляційних втрат, 9 273 грн. 23 коп. 3% річних та 3 112 грн. 93 коп. судового збору.

3. В решті вимог - в позові відмовити.

Видати наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 30 січня 2020 року.

Суддя А.В.Васянович