АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2290/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., ФілінюкІ.Г.

секретар судового засідання: Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:

від АТ „НАК „Нафтогаз України" - адвокат Пронюк В.Я.

від КП „Теплопостачання міста Одеси" - адвокат Чехлов Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.11.2019

по справі №916/2290/18

за позовом публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

до комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси"

про стягнення 50 197 737,47 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ „НАК „Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (далі - КП "Теплопостачання міста Одеси") в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 50 197 737,47 грн., з яких 26 864 265,57 грн. - пеня; 5 500 048,38 грн. - 3 % річних та 17 833 423,53 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.01.2019, залишеним без змін постановами Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 та Верховного Суду від 19.06.2019, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 7 000 000 грн. - пені; 5 500 048,38 грн. - 3 % річних та 17 833 423,53 грн. - інфляційних втрат.

05.04.2019 р. господарським судом у порядку ст. 327 ГПК України було видано відповідний наказ.

07.11.2019 КП „Теплопостачання міста Одеси" звернулося до Господарського суду Одеської області зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С., в якій просив суд скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 05.09.2019р. ВП №59819397 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ТВБВ 10015/0535 філії - Одеське обласне управління АТ „Державний ощадний банк України" та належать боржнику комунальному підприємству „Теплопостачання міста Одеси", призначені для оплати заробітної плати працівників комунального підприємства та зняти арешт з коштів, які акумульовані та знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ТВБВ 10015/0535 філії Одеське обласне управління АТ „Державний ощадний банк України", накладений в частині примусового виконання наказу від 05.04.2019 р. по даній справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.11.2019 скаргу задоволено частково, скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 05.09.2019р. ВП №59819397 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ТВБВ 10015/0535 філії - Одеське обласне управління АТ Державний ощадний банк України, та належать боржнику: комунальному підприємству „Теплопостачання міста Одеси", призначені для виплати заробітної плати працівникам комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси", в решті вимог скарги відмовлено.

В мотивах оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, пославшись на приписи ст.ст. 48, 52 Закону України "Про виконавче провадження" зазначив, що державним виконавцем було накладено арешт на рахунок відповідача, який останній використовує задля виплати заробітної плати працівникам підприємства. На думку місцевого господарського суду, накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача. Суд першої інстанції також зазначив, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом використання, грошові кошти на яких не підлягають арешту.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на поточному рахунку та належать боржнику КП „Теплопостачання міста Одеси", призначені для оплати заробітної плати працівників комунального підприємства.

Місцевим господарським судом зазначено, що скасування постанови про арешт коштів має наслідком отримання боржником права на розпорядження грошовими коштами, розміщеними на відповідному рахунку. Наведене дозволяє суду дійти висновку, що заявлена відповідачем вимога про зняття арешту з коштів фактично є тотожною вимозі про скасування постанови про накладення арешту на грошові кошти, яка була задоволена судом. З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги відповідача про зняття арешту з коштів, які акумульовані та знаходяться на поточному рахунку, відкритому в філії - Одеське обласне управління АТ „Державний ощадний банк України".

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулося АТ „НАК „Нафтогаз України" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.11.2019 у справі №916/2290/18 в частині задоволення скарги боржника та винести постанову, якою повністю відмовити КП „Теплопостачання міста Одеси" у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що підтверджується наступним.

Так апелянт відзначає, що не отримував копію скарги на дії державного виконавця та зі змістом та доводами скарги ознайомлений не був, у зв`язку з чим не зміг скористатися своїм правом та подати до суду відзив на вказану скаргу.

Також, за твердженням скаржника, ухвалою господарського суду Одеської області від 11.11.19 скаргу відповідача призначено до розгляду на 20.11.19, явку представників сторін та відділу державної виконавчої служби визнано обов`язковою. Однак, АТ „НАК „Нафтогаз України", вказану ухвалу отримало тільки 18.11.19, а тому не мало можливості взяти участь у судовому засіданні.

За твердженням скаржника, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції послався на виписку по рахунку відповідача, у відповідності до якої з даного рахунку здійснювались виплати заробітної плати. Проте, як вважає апелянт, незважаючи на те, що боржник безумовно має право на виплату заробітної плати своїм працівникам, стягувач не погоджується із доводами місцевого суду про те, що режим рахунку достатньо визначати лише за намірами підприємства щодо використання коштів на цьому рахунку для виплати заробітної плати своїм працівникам. Апелянт вважає, що цей рахунок с загальним поточним рахунком із режимом використання для отримання грошових коштів з різних джерел та сплати коштів на різні потреби, тобто є рахунком із загальним використанням за потребами підприємства і не с рахунком із спеціальним режимом використання та може використовуватися не тільки для виплати заробітної плати.

До того ж, на думку апелянта, боржник, знаючи про перебування па виконанні в органі ДВС виконавчого провадження, міг, але не подавав до органу ДВС інформації про те, що саме рахунок № НОМЕР_1 ним буде використовуватися для накопичення та виплати заробітної плати працівникам і всіх нарахованих на неї податків.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №916/2290/18 за апеляційною скаргою АТ „НАК „Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.11.2019 та призначено справу до розгляду на 21.01.2020.

17.01.2020 судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що позивач завчасно отримав копію ухвали про призначення скарги на дії державного виконавця до розгляду та не був позбавлений можливості забезпечити участь свого представника у судовому засіданні, а також ознайомитися із скаргою, яка знаходилася у матеріалах справи.

Відповідач також зазначає, що як у позивача, так й у державного виконавця наявна інформації щодо використання відповідачем рахунку №6451 для виплати заробітної плат працівникам підприємства і всіх нарахованих на неї податків, оскільки КП „Теплопостачання міста Одеси" вже неодноразово зверталося з аналогічними скаргами на дії ДВС у справах за участю ти же сторін.

У судовому засіданні від 21.01.2020 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою на наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача надав пояснення відповідно до яких не погоджується з доводами за апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ „НАК „Нафтогаз України" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

05.09.2019 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. під час примусового виконання наказу господарського суду від 05.04.201 9р. по даній справі було винесено постанову ВП №59819397 про арешт коштів боржника, відповідно до якої державним виконавцем було накладено, зокрема, арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках, відкритих боржником у філії - Одеське обласне управління публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України", код банку 328845, у межах суми звернення стягнення 30 907 873,14 грн.

Звертаючись до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця КП „Теплопостачання міста Одеси" зазначило, що державний виконавець, застосовуючи заходи примусового виконання рішення у вигляді арешту поточного рахунку відповідача, залишив поза увагою той факт, що вказаний рахунок використовується для виплати заробітної плати працівникам підприємства, сплати єдиного соціального внеску, оплату податків та зборів, оплату за енергоносії, інших обов`язкових зборів та платежів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Положеннями ч.ч. 3, 5 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання",статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

У відповідності до ч.ч. 1- 3 ст. 52 Закону України „Про виконавче провадження" виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи. Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами 1-2 ст. 56 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 05.09.2019, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках в банківських установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику КП „Теплопостачання міста Одеси" у межах суми звернення стягнення 30907873,14 грн. (т. 2, а.с. 46-48).

Статтями 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.2, ч.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 №95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Правовий аналіз наведених норм права свідчить про те, що держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Із наданої заявником виписки по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ТВБВ 10015/0535 філії - Одеське обласне управління АТ „Державний ощадний банк України" та належать боржнику: КП „Теплопостачання міста Одеси", вбачається, що означений рахунок за період з 01.01.2019 по 04.11.2019 використовувався відповідачем задля виплати заробітної плати, сплати військового збору та інших податкових платежів (т.2, а.с. 49-55).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець приймаючи постанову в частині накладення арешту на рахунок боржника не мав законних підстав для вчинення такої дії, оскільки призначенням рахунку є оплата праці робітникам боржника.

Відтак, висновок суду першої інстанції про скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 05.09.2019 р. ВП №59819397 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ТВБВ 10015/0535 філії - Одеське обласне управління АТ „Державний ощадний банк України" та належать боржнику: КП „Теплопостачання міста Одеси", призначені для оплати заробітної плати працівників комунального підприємства, є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи за апеляційною скаргою щодо неможливості представника позивача взяти участь у судовому засіданні з огляду на таке.

За приписами ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Так ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2019 скаргу відповідача на дії державного виконавця призначено до розгляду на 20.11.2019 (т.2, а.с. 61-62).

Наявними матеріалами справи, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 12.11.2019, підтверджується, що ухвала Господарського суду Одеської області від 11.11.2019 була отримана представником АТ „НАК „Нафтогаз України" 18.11.2019, що також не заперечується позивачем в апеляційній скарзі (т.2, а.с. 83).

Відтак, колегія суддів вважає, що позивача було належним чином та завчасно повідомлено про час, дату та місце розгляду справи. Проте, своїм правом на участь у судовому засіданні, а також на подання заперечень проти скарги, позивач не скористався.

З приводу тверджень апелянта про неотримання АТ „НАК „Нафтогаз України" копії скарги відповідача на дії державного виконавця, колегія суддів відзначає, що приписами ст.ст. 339-345 ГПК України, якими врегульовано право на звернення із скаргою до суду та порядок її розгляду, не передбачено обов`язку скаржника щодо направлення скарги учасникам справ.

Разом з цим, п.1 ч.1 ст.42 ГПК України визначено, учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, щодо належного повідомлення, судом першої інстанції, АТ „НАК „Нафтогаз України" про надходження скарги та її призначення до розгляду, скаржник не був позбавлений можливості скористатись своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи, зокрема й скаргою відповідача.

Не можуть бути прийняті до уваги й твердження апелянта з приводу того, що відповідачем не було подано до органу ДВС інформації про те, що саме рахунок № НОМЕР_1 використовується для виплати заробітної плати і всіх нарахованих на неї податків, оскільки заборона на звернення стягнення та накладення арешту на кошти боржника, зокрема, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом прямо передбачена ст. 48 Закону України „Про виконавче провадження". До того ж, ст. 52 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність судового рішення та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 20.11.2019 відсутні.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.11.2019 р. у справі №916/2290/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.01.2020 р.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.