ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.01.2020 Справа № 920/810/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Гордієнко Ж. М., розглянувши матеріали справи № 920/810/19

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" (вул. І. Сірка,

буд. 7, м. Суми, 40035, ідентифікаційний код 23293513) в особі Філії

"Кролевецький район електричних мереж" (вул. Козацька, буд. 6,

м. Кролевець, Сумська область, 41300, ідентифікаційний

код 37784953),

до відповідача: Шаповалова Тараса Вікторовича (

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

про стягнення 55837,75 грн. на підставі договору про постачання електричної енергії №297 від 10.08.2006, укладеного між сторонами

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув,

від відповідача - Міненко С.А. ( в режимі відеоконференції).

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 55837,75 грн., з них: 46950,06 грн. недоврахована електрична енергія, 1782,81 грн. 3 % річні, 4854,64 грн. інфляційні збитки та 2250,24 грн. витрати, понесені позивачем на проведення експертизи, а також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

28.08.2019 відповідачем подано до суду відзив (вх. № 6932 від 28.08.2019), в якому проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, окрім іншого зазначає про необхідність застосування судом наслідків спливу позовної давності.

Окрім цього, 28.08.2019 відповідачем подано клопотання про виклик та допит свідків.

Також, 28.08.2019 відповідачем подано до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження (вх. № 2637к від 28.08.2019).

04.09.2019 позивачем подано відповідь на відзив від 02.09.2019 № 70-5/1146, в якому позивач заперечує проти тверджень викладених відповідачем у відзиві і просить суд позовні вимоги задовольнити.

04.09.2019 позивачем подано заперечення від 02.09.2019 № 70-5/1144 проти клопотання відповідача про виклик та допит свідків.

Ухвалою суду від 10.09.2019, з урахуванням заяви відповідача про заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 920/810/19 за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 05.11.2019 у задоволенні клопотання відповідача (вх. №2638к від 28.08.2019) про виклик та допит свідків та усного клопотання представника відповідача про надання додаткового часу для підготовки заяв свідків було відмовлено. Зазначеною ухвалою продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 10.12.2019.25.11.2019 відповідачем подано до суду заперечення стосовно відповіді на відзив, в якому відповідач обґрунтовує свою позицію у справі та просить суд в задоволенні позову відмовити.

05.12.2019 позивачем подано до суду Заперечення на заперечення відповідача стосовно відповіді на відзив по справі № 920/810/19.

Ухвалою суду від 10.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання 22.01.2020 представник позивача не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.01.2020 надав усні пояснення в обґрунтування своєї правової позиції у справі, в задоволенні позовоу просив суд відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків:

10 серпня 2006 року між ПАТ «Сумиобленерго» (позивач, постачальник) та фізичною особою - підприємцем Шаповаловим Тарасом Вікторовичем (відповідач, споживач), було укладено договір про постачання електричної енергії № 297 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, передбаченою договором, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

У пункті 2.1 Договору визначено, що під час виконання умов цього договору з питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (надалі - ПКЕЕ).

Відповідно до додатку 3.1 «Перелік комерційних засобів обліку встановлених на об`єктах споживача, по яких проводиться розрахунок за відпущену електроенергію» та додатку 12 «Перелік об`єктів Споживача та субспоживачів, їх потужність, кількість годин роботи» до Договору за відповідачем значиться об`єкт «Приміщення для вирощування грибів», що знаходиться за адресою: вул. Заводська,6а, м. Путивль, Сумська область, на якому було встановлено розрахунковий прилад обліку електроенергії типу МЕРИДІАН ЛТЕ-1.03, зав.№0556500.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.07.2012, під час заміни розрахункового засобу обліку на об`єкті споживача «Приміщення для вирощування грибів», представниками енергопостачальника було встановлено лічильник МЕРИДІАН ЛТЕ-1.03 зав. №0536500, з пломбою про повірку приладу обліку - II кв. 2012 р. та проведено пломбування клемної кришки лічильника пломбою енергопостачальна № 547 СОЗ, про що складено Акт (протокол), який підписаний сторонами. В даному Акті (протоколі) зроблена описка в номері лічильника - замість № 0536500 вказаний № 0556500. Описка, як зазначає позивач, могла бути пов`язана з умовами складання акта (темне місце) та з тим, що номер зазначається на білому фоні паспорта корпусу лічильника білими цифрами.

28.10.2013 року між сторонами була укладена додаткова угода № 5 до Договору, якою були внесені відповідні зміни в додаток 3.1."Перелік комерційних засобів обліку встановлених на об`єктах споживача, по яких проводиться розрахунок за відпущену електроенергію" до Договору, де номер лічильника був зазначений на підставі Акта (протоколу) від 12.07.2012 року із вищезазначеною опискою. Крім того, починаючи з 12.07.2012 року сам споживач в своїх щомісячних звітах, що є Додатком 2 до Договору, робить ту ж описку в номері лічильника - замість № 0536500 зазначає № 0556500.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП Шаповалов Тарас Вікторович припинив підприємницьку діяльність 29.05.2017 , що підтверджується відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач зазначає, що 24.10.2017 Шаповалов Т.В. звернувся до філії «Путивльський РЕМ» із заявою про розірвання Договору та припинення постачання електричної енергії, яка була зареєстрована за вх. № 1546.

27.10.2017 на виконання вищезазначеного звернення споживача представники ПАТ «Сумиобленерго» провели технічну перевірку на об`єкті Шаповалова Тараса Вікторовича «Приміщення для вирощування грибів», що знаходиться за адресою: вулиця Заводська, 6 а, місто Путивль, Сумська область , під час якої було виявлено порушення п. 3.1., п.3.3., п.п.26 п. 10.2. ПКЕЕ і п.п.2, п.п.3 п.2.1. Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562 (далі - Методика), у виді пошкодження пломби з відбитками тавр енергопостачальника № 547 СОЗ (на пломбі відсутнє тавро енергопостачальника, наявні сліди повторного затискання пломби), що була встановлена на клемній кришці лічильника типу МЕРИДІАН ЛТЕ-1.03 зав. № 0536500 та інші дії споживача, які призвели до зміни показів приладу обліку (роз`єднання перемичок напруги фаз А,В,С на клемнику лічильника типу МЕРИДІАНЛТЕ-1.03 зав. № 0536500, що призвело до безоблікового споживання електричної енергії), про що було складено Акт про порушення ПКЕЕ № 072360 від 27.10.2017 (а.с.48 - 64, том 1).

08.11.2017 Шаповалов Т.В. звернувся до філії «Путивльський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» із письмовими запереченнями, в яких він не погоджувався із зафіксованими в Акті про порушення № 072360 від 27 жовтня 2017 року фактом пошкодження пломби та іншими діями, які призвели до зміни показів приладу обліку, вважав що зміст акта не відповідає дійсності.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що Споживач не погодився із зафіксованим в акті про порушення № 72360 від 27.10.2017 фактом пошкодження пломби з відбитками тавр енергопостачальника № 547 СОЗ, якою була опломбована клемна кришка лічильника типу МЕРИДІАН ЛТЕ-1.03 заводський № 0536500, на підставі п.2.1. Методики, 12.12.2017 року зазначена пломба була направлена на експертизу.

Висновком експертного дослідження Сумського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 04.01.2018 № 19/119/6-2/9д встановлено, що свинцева пломба 547 СОЗ, надана на дослідження, знімалась та знову встановлювалась після початкового навішування (а.с 71-77, том 1).

Відповідальність за технічний стан засобів обліку несе та організація, на балансі якої вони перебувають, або організація, яка здійснює їх експлуатацію на підставі відповідного договору (3.2.ПКЕЕ)

Відповідальність за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені. (3.3.ПКЕЕ).

Відповідно до пункту 6.40. ПКЕЕ у разі виявлення представниками електропередавальної організації або представниками постачальника електричної енергії пошкоджень чи зриву пломб, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів обліку, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів (систем) обліку з метою зміни їх показів перерахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 № 562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.07.2006 за № 782/12656 (далі - Методика).

У разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень (п.6.41 Правил).

Твердження відповідача, про те, що даний Акт не може вважатися належним доказом, через те, що складений з порушенням встановленої процедури складання даного акту (складений у відсутності уповноваженої особи) суд оцінює критично, враховуючи наступне.

Відповідно до ПКЕЕ, у разі виявлення під час контрольного огляду або техніічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих правил, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача або представника споживача оформлюється акт про порушення. В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих правил або методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором, та вихідні дані, необхідні для визначення обсягу необлікованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків. За необхідності в акті зазначаються заходи, яких необхідно вжити для усунення допущених порушень. Акт про порушення складається удвох примірниках, один з яких передається або надсилається спживачеві. Акт про порушення підписується представником оператора системи та споживачем або представником споживача у разі відмови споживача або представника споживача підписати акт про порушення в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо він підписаний уповноваженим представником оператора системи та двома незаінтересованими особами (ппредставник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник аргану місцевого самоврядування.ю інший споживач тощо) за умови посвідчення їх осіб. Споживач маєправо подати пояснення і зауваження щодо зміісту акта про порушення та викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які зазначаються в акті про порушення або надаються (надсилаються) оператору системи окремим письмовим повідомленням.

Зазначене нормативне положення містить способи захисту прав як споживача так і постачальника електричної енергії. Так, якщо споживач не погоджується зі змістом акту, він робить про це зауваження в самому акті. У випадку, якщо споживач відмовляється від підпису акту (рівно як і не надає доказів своїх повноважень, або відмовляється назвати своє прізвище та/або посаду, або від участі у проведенні перевірки) ПКЕЕ передбачають дійсність акту про порушення, якщо він підписаний трьома представниками постачальника. Законодавство не надає електропостачальнику інших сасобів довести факт порушення ПКЕЕ споживачем, як лише підписи на акті про порушення ПКЕЕ трьох осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, під час технічної перевірки та складання Акта про порушення ПКЕЕ № 072360 від 27.10.2017 була присутня мати Шаповалова Т.В. - ОСОБА_3 , з якою зв`язались за номером телефону - НОМЕР_2, що зазначений у зверненні споживача від 27.10.2017 вх. № 1546 та яка мала ключі від об`єкту і допустила представників ПАТ «Сумиобленерго» до проведення технічної перевірки приладу обліку. Від підписання Акту про порушення ОСОБА_3 відмовилась, про що зазначено в самому акті. Акт про порушення ПКЕЕ № 072360 від 27.10.2017 підписаний трьома уповноваженими представниками ПАТ «Сумиобленерго».

Як зазначає позивач, представники ПАТ «Сумиобленрго» не мали підстав сумніватися в повноваженнях ОСОБА_3 під час перевірки 24.10.2017, оскільки вона допустила їх до перевірки, чого не може зробити не уповноважена особа (аналогічна позиція була зазначена в постанові Вищого господарського суду України від 01.11.2012 року № 7/5005/4580/2012). Також ОСОБА_3 є родичем споживача першого ступеня споріднення, з нею зв`язувались представники ПАТ «Сумиобленерго» за номером телефону, що зазначений у зверненні споживача від 24.10.2017 вх. № 1546, на підставі якого виконувалась технічна перевірка.

Зазначене відповідає також правовій позиція Верховного Суду, висловленій в постанові від 20.03.2018 по справі № 910/20265/16, в якій суд проаналізував положення п.6.41.ПКЕЕ і дійшов висновку, про те, що зазначеною нормою не передбачено обов`язкової участі споживача або його повноважних представників як єдиної умови дійсності акта про порушення, натомість визначено дійсність такого акта про порушення, якщо він підписаний не менше ніж трьома уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації).

Акт про порушення ПКЕЕ № 072360 від 27.10.2017 було складено і оформлено згідно з вимогами п. 6.41. ПКЕЕ та главою 4 Методики, підписано трьома уповноваженими представниками постачальника, при цьому велась фото та відеофіксація порушень ПКЕЕ. Примірник Акту про порушення ПКЕЕ № 072360 від 27.10.2017 було передано Шаповаловій Л .М

На підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення.

З метою розгляду Акту про виявленні порушення та для здійснення нарахувань були проведені засідання комісії з розгляду Акту про порушення ПКЕЕ № 072360 від 27.10.2017.

26.03.2018 в присутності Шаповалова Т.В. та адвоката Bax М.Е. комісія з розгляду актів про порушення філії «Путивльський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» за результатами розгляду Акта про порушення № 072360 від 27.10.2017 визначила обсяг недоврахованої електричної енергії загальною вартістю 46950,06 грн. з ПДВ. Також було встановлено, що витрати ПАТ «Сумиобленерго», понесені на проведення експертизи відносяться до збитків і становлять 2250,24 грн. Рішення комісії оформлено протоколом № 70 від 26.03.2018.

Порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією встановлено Методикою. Вказана Методика застосовується постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (електропередавальною організацією) (далі - енергопостачальник) при визначенні обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією та/або виявлення фактів крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку.

За змістом пункту 2.5 Методики, у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах, 2, 3 пункту 2.1 цієї Методики, а саме: пошкодження приладів обліку, величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії розраховується за формулою 2.4 Методики:

Wдоб = Р tдоб Кв,

де Р - потужність (кВт)

tдоб - тривалість роботи обладнання протягом доби (год.)

Кв (Кв.і) - коефіцієнт використання струмоприймачів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що комісією під час розрахунків враховано наступне:

- кількість днів для розрахунку Комісія визначила: з 27.04.2017 року по 26.10.2017 року (кількість робочих днів у шести календарних місяцях, що передували дню виявлення порушення, оскільки за останні шість місяців контрольних оглядів та технічних перевірок приладу обліку не проводилось);

- за тарифами (цінами) для споживачів відповідної групи та класу напруги, які діяли під час порушення споживачем ПКЕЕ;

- Р - величина дозволеної потужності електроустановок Споживача, передбачена договором про постачання електричної енергії № 297 від 10.08.2006 року дорівнює - 9 кВт, оскільки під час складання Акта про порушення № 072360 від 27 жовтня 2017 року не було надано паспорти на струмоприймачі та не було надано можливості провести замір струму навантаження при підключенні всіх наявних на час складання акта струмоприймачів на максимальну потужність;

- тривалість роботи обладнання згідно договору про постачання електричної енергії № 297 від 10.08.2006 року дорівнює 24 год./добу;

- Кв - коефіцієнт використання струмоприймачів Комісія вибрала рівним 0,5, оскільки фактів недопуску представників постачальника електричної енергії на об`єкт споживача не було.

Копія рішення оформленого Протоколом засідання комісії постачальника електричної енергії по розгляду акту про порушення № 70 від 26.03.2018, копія розрахунку по акту та рахунок було отримего відповідачем 26.03.2018, що підтверджується підписом уповноваженої особи Відповідача на вищевказаних документах (а.с. 83-95, том 1).

Рішення комісії енергопостачальника від 26.03.2018 по розгляду акту про порушення ПКЕЕ № 072360 від 27.10.2017, оформлене протоколом №70 про нарахування ккількості недоврахованої електроенергії, відповідачем не оскаржене, є чинним та обов`язковим для виконання.

Відповідно п. 8.2.7 ПКЕЕ кошти за не обліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи. Споживач має оплатити розрахункові документи за не обліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка. У разі незгоди споживача з фактом крадіжки електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту викрадення електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Таким чином, споживач (відповідач) має оплатити розрахункові документи за недораховану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка.

Однак, відповідачем вказана заборгованість не сплачена, що стало причиною звернення до суду.

Відповідно до п. 5 ст. 92 Конституції України, засади організації та експлуатації енергосистем визначаються виключно законами України.

Постачання електроенергії - одна із форм, у яких здійснюється господарсько-торговельна діяльність суб`єктів господарювання.

При цьому, договірні відносини у сфері постачання електроенергії мають свої особливості, що пов`язано зі специфікою предмету договору. Особливістю договору електропостачання є покладення на споживача додаткових обов`язків, пов`язаних з необхідністю: дотримуватись передбаченого договором режиму споживання електроенергії, забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичних мереж та справність приладів і устаткування, що використовується у процесі споживання електричної енергії.

Статтею 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Пунктом 2.2.3 Договору визначено, що споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування, згідно з умовами додатку 4 «Порядок розрахунків».

Згідно з п.2 додатку 4 «Порядок розрахунків» до Договору (Додаткова угода від 30.11.2016 № 11) споживач протягом 30 календарних днів з дати отримання рахунку від постачальника здійснює повну оплату вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕ.

Відповідно до ст. 235 Господарського кодексу України, за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.

Статтею 236 Господарського кодексу України встановлено перелік оперативно-господарських санкцій та визначено, що перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

У відповідності до ст. 237 Господарського кодексу України, підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

За своєю правовою природою, рішення постачальника електричної енергії про нарахування вартості недоврахованої спожитої електроенергії є оперативно-господарською санкцією.

Таким чином, як свідчать матеріали справи, термін сплати рахунку № 71-12/2515 від 26.03.2018 на суму 46950 грн 06 коп. закінчився 25.04.2018

З огляду на зазначене та наявність між сторонами укладеного договору щодо поставки електричної енергії, суд розцінює рахунок № 71-12/2515 від 26.03.2018 на суму 46950 грн 06 коп., як платіжну вимогу, тобто вимогу про виконання грошового зобов`язання, яка в обумовлений строк не була оплачена відповідачем.

При цьому, суд зазначає, що за своїм змістом оперативно-господарські санкції є заходами, що припиняють, змінюють попередні зобов`язання (умови їх виконання та визначення) та у даному випадку є підставою для виникнення нових зобов`язань сторін.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем не надано доказів сплати нарахованої позивачем оперативно-господарської санкції на суму 46950 грн 06 коп., що свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті вартості недоврахованої електричної енергії у строки, визначені в п. 6.43 Правил користування електричною енергію.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 46950 грн 06 коп. заборгованості за недовраховану електричну енергію обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Твердження відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин судом відхиляються, зважаючи на така.

Посилання відповідача на ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, а саме те, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб`єктомвстановлених законодавчими акктами правил здійснення господарськоїдіяльності, крім випадків, передбачених законом є хтбним та помилковим.

При визначенні виду санкцій оперативно-господарськи чи адмініістративно-господарські слід виходити з правової природи цих санкцій.

Так, відповідно до положень ст. 235 Господарського кодексу оперативно-господарскі санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, в той час як відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України адмініістративно-господарські санкції - заходи організаційно-правового або майнового харктеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Що не є тотожніми між собою.

Як вже встановлено судом, за своєю правовою природою, рішення постачальника електричної енергії про нарахування вартості недоврахованої спожитої електроенергії є оперативно-господарською санкцією, що передбачена ст. 237 Господарського кодексу України.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого Господарського суду України № 3 від 16.12.2015 «Про узагальнення судової практики вирішення спорів, що виниккають у сфері надання послуг з електропостачаання», де роз`яснено, що рішення постачальника електроенергії є саме оперативно-господарською санкцією.

Положеннями чинного законодавства не передбачено спеціального (скорочено) строку позовної давності для оперативно-господарських санккцій.

В зв`язку з означеним строк позовної давності для застосування оперативно-господарських санкцій є загальним, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України становить 3 року.

Враховуючи, що рішення про нарахування обсягу та вартості недоврахованої електричної енеергії складено 26.03.2018 и з цього моменту у позивача виникло право на стягнення за виявлене порушення, строк позовної давності спливає 26.03.2021.

Відтак, у суду відсутні правові підстави для застосування строків позовної давності.

В обгрунтування позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахуваня позивач зазначає, що згідно з пунктом 9 додатку 4 до Договору «Порядок розрахунків» передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених цим додатком до договору платежів, постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення:

- 3% річних з простроченої суми.

При цьому, сума боргу повинна бути сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Позивачем, відповідно до наданого розрахунку нараховано відповідачу 3% річних в сумі 1782 грн 81 коп та інфляційні збитки в сумі 4854 грн 64 коп. (з суми боргу 46950 грн 06 коп за період виникнення боргу з 26.04.22018 по 31.07.2019).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наразі ст. 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

При цьому, слід зазначити, що згідно положень Цивільного кодексу України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Між сторонами такий розмір процентів не визначався.

У постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 та Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі № 910/10156/17 зроблено висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату оперативно-господарської санкції в сумі 46950 грн 06 коп.

Відповідно до здійсненого судом розрахунку сума 3% річних становить 1782 грн 81 коп., сума інфляційних нарахувань 4490 грн 83 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2020.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Враховуючи, вищезазначене, приймаючи до уваги встановлений судом факт несвоєчасної оплати відповідачем суми недорахованої електричної енергії, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 4490 грн 83 коп. та 3% річних в сумі 1782 грн 81 коп є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В інший частині позовних вимог, щодо стягнення інфляційниї втрат в сумі 363 грн 81 коп. суд відмовляє.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок незгоди відповідача із порушенням, яке було зафіксовано в акті про порушення № 72360 від 27.10.2017, позивач за власний рахунок замовив експертні дослідження у Сумському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі Міністерства внутрішніх справ України, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № від 21.12.2017 на суму 2250 грн 24 коп.

Відповідно до п. 3.1.4 договору постачальник має право вимагати відшкодування збитків, завданих постачальнику внаслідок порушення споживачем умов цього договору.

Згідно п.п. 9 п.8.1 ПКЕЕ постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на відшкодування збитків, завданих постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом діями споживача.

В силу ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стаття 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобовязання, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зіст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 224, ч.1 ст. 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених у звязку із проведенням експертного дослідження, у розмірі 2 250 грн 24 коп. підлягають задоволенню.

Стосовно питання підсудності розгляду справи суд керується наступним:

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.05.2017 до вказаного реєстру було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Відповідача - фізичної особи-підприємця Шаповалова Тараса Вікторовича (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Так, Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 року, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1ст. 20 ГПК України в редакції 2017 року, передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п.1).

Отже, відповідно до вказаних змін, з 15.12.2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, а також у постанові Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 724/38/18.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник щодо не належного виконання відповідачем Договору про постачання електричної енергії № 297 від 10.08.2006, укладеним між позивачем та ФОП Шаповаловим Т.В.

Таким чином, правовідносини сторін виникли з виконання правочину (договору постачання електричної енергії) у господарській діяльності.

Щодо цього питання, Верховний Суд в постанові по справі № 910/8729/18 від 13.02.2019 року роз`яснив, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч.1 ст. 20 ГПК України, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналіз змісту позову свідчить про те, що правовідносини сторін виникли з Договору про постачання електричної енергії, яким було опосередковано зобов`язальні правовідносини з надання послуг та його виконання, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинилися, так як ним як власником нежитлового приміщення електрична енергія споживається не як побутовим споживачем.

Відповідно до ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Відповідно до ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 202-208 ГК України, ч. 8 ст.4 Закону України від 15травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року (справа № 910/8729/18, провадження № 12-294гс18).

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2019 Путивльський районний суд з посиланням на ч. 1 ст. 19 ЦПК України закрив провадження у справі за позовом ПАТ «Сумиобленерго» до Шаповалова Тараса Вікторовича про стягнення вартості не облікованої електричної енергії та зустрічним позовом Шаповалова Тараса Віфкторовича до ПАТ «Сумиобленерго» про визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду акту про порушення ПКЕЕ.

Отже, враховуючи вищезазначене, спір у даній справі розглядається за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 129, 130, 232-233, 237-238, 240-241, 255 , господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити - частково.

2. Стягнути з Шаповалова Тараса Вікторовича ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" (вул. І. Сірка, буд. 7, м. Суми, 40035, ідентифікаційний код 23293513) в особі Філії "Кролевецький район електричних мереж" (вул. Козацька, буд. 6, м. Кролевець, Сумська область, 41300, ідентифікаційний код 37784953) 46950 грн 06 коп. вартість не облікованої енергії, 2250 грн 24 коп. вартість витрат, понесених на проведення експертизи, 1782 грн 81 коп. 3% річних, 4490 грн 83 коп. інфляційні нарахування, 1908 грн 51 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В інший частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.01.2020.

Суддя С.В. Заєць