ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3423/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф., розглянув заяву (вх.№2-99/19 від 28.10.2020р.) Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗАХИСТ" до Приватного підприємства "ВЕРЕСЕНЬ" про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗАХИСТ" звернулось до господарського суду Одеської області з до Приватного підприємства "ВЕРЕСЕНЬ" про стягнення 3984415,52 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати товару за договорами поставки №126 від 18.04.2018 та №123 від 16.04.2019.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗАХИСТ" звернулось до суду із заявою про забезпечення позову від 28.01.2020р. за вх.№2-99/20, в якій просить суд:

- Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках, яке належить Приватному підприємству «ВЕРЕСЕНЬ» () (місцезнаходження 67353, Одеська область, Березівський р-н, с. Мар`янівка, вул. Леніна, будинок №3) та буде виявлене виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову, а також інше майно, яке знаходиться на земельних ділянках та складських або інших приміщеннях, які перебувають у Приватного підприємства «ВЕРЕСЕНЬ» у власності та у користуванні, в межах заявлених позовних вимог в розмірі 3 984 415,52грн.

В обґрунтування заяви зазначає, що між сторонами було укладено Договори поставки №126 від 18.04.2018 та №123 від 16.04.2019 та додатки до них, позивачем як постачальником було виконано зобов`язання за договорами, передано товар, однак відповідачем, який є покупцем не були виконані зобов`язання з оплати товару у повному обсязі.

В частині зустрічного забезпечення ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» зазначило, що вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, не спричинить збитків відповідачу, оскільки заборгованість, заявлена до стягнення, була передбачуваною для відповідача, а зустрічне забезпечення унеможливить користування позивачем ще додатково певною частиною своїх грошових коштів, окрім тих, які протиправно відмовляється сплатити йому відповідач.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2019р. та 18.04.2019р. між ТОВ АГРО-ЗАХИСТ (Постачальник) та ПП ВЕРЕСЕНЬ (Покупець) були укладені договори поставки №№123 та 126, відповідно, за умовами п.1.1 яких позивач зобов`язався передати у власність відповідача продукцію виробничо-технічного призначення, а ПП ВЕРЕСЕНЬ зобов`язалося прийняти товар і сплатити його вартість.

Позивач посилається на несплату відповідачем отриманого товару, надаючи при цьому копії первинних документів, за якими товар був переданий, та копію Акту звірки взаємних розрахунків за період січень 2018 року жовтень 2019 року, підписаний сторонами.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, законодавець дозволяє суду забезпечити існуючий або майбутній позов не тільки з мотивів неможливості чи ускладнення виконання рішення суду, але й у зв`язку з неможливістю чи ускладненням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до положень статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту заяви вбачається, що заявник припускає вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, можливість ускладнення або унеможливлення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову.

Між тим, на думку суду, наведені позивачем обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів. Заявником не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачами дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову.

В той же час, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до усталеної практики господарських судів, при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно ст.17 ЗУ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції", від 19 березня 1997 року).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту, заявник зазначає, що відповідач не здійснив сплату коштів за договорами поставки та це вказує на намагання відповідача ухилитись від виконання свого обов`язку щодо сплати заборгованості; за умови недотримання відповідачем своїх зобов`язань за договорами, існує достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке належить відповідачу, може бути переоформлено на інший суб`єкт господарювання.

Господарський суд звертає увагу заявника на те, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позовних вимог не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач наразі не оспорює наявність у нього заборгованості за Договорами №№123 та 126, що підтверджується, зокрема, підписаним Актом звірки №УТ-201 від 13.01.2019р., в Акті зазначена заборгованість станом на 13.09.2019р. у сумі 3806441,06грн.

Крім того, у бухгалтерській довідці ТОВ АГРО-ЗАХИСТ (підписаній директором позивача та скріпленій печаткою товариства) відображена оплата ПП ВЕРЕСЕНЬ коштів на виконання умов договорів №№123,126 у значних сумах протягом певного періоду.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ТОВ АГРО-ЗАХИСТ не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач вчиняє будь-які дії з підготовки чи проведення відчуження належного йому майна та якого саме, виведення грошових коштів з рахунків, а саме лише припущення про можливість відчуження майна не є достатньою та обґрунтованою підставою для накладення арешту на майно ПП ВЕРЕСЕНЬ, у тому числі на кошти на рахунках.

Крім того, не вбачається конкретного зв`язку між заявленими позовними вимогами - стягнення коштів та запропонованим позивачем заходу вжиття забезпечення позову накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача в межах заявленої до стягнення суми, у тому числі невідомо яке, що буде виявлено на земельних ділянках державним виконавцем.

Обов`язок доказування наявності підстав, визначених ст.136 ГПК України умовою вжиття судом заходів забезпечення позову, покладається згідно ст.74 ГПК України саме на ТОВ АГРО-ЗАХИСТ, котре в даному випадку таких обставин не наводить та не надає будь-яких доказів їх існування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд зазначає, що заява ТОВ АГРО-ЗАХИСТ про вжиття заходів забезпечення позову грунтується виключно на припущеннях заявника і при цьому ним не обгрунтовано та не доведено необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, не надано суду доказів в підтвердження ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення господарського суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів.

При цьому зроблені заявником висновки не можуть грунтуватися на побоюваннях та припущеннях, а лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Згідно частин 2, 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, згідно зі статтями 73, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, господарський суд зауважує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗАХИСТ" вже зверталось із аналогічною заявою про забезпечення позову за вх.ГСОО№2-5603/19 від 15.11.2019р., у задоволені якої Південно-Західним апеляційним господарським судом 24.12.2019р. було відмовлено у її задоволені.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що подана ТОВ АГРО-ЗАХИСТ заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб та імовірності утруднення виконання рішення господарського суду в разі їх невжиття, у зв`язку з чим господарський суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗАХИСТ" про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.136, ст.137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЗАХИСТ" про забезпечення позову за вх.ГСОО№2-99/20 від 28.01.2020р. по справі №916/3423/19 відмовити.

Ухвала набрала чинності 29.01.20 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали Господарського суду Одеської області.

Суддя С.Ф. Гут