ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 Справа № 917/2167/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН ТРЕЙД" (), Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Марії Лисиченко, будинок 11, квартира 28

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" (), 36005, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛИЦЯ ГАЙОВОГО, будинок 30

про стягнення 28428,73 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Бойченко Л.О.

Представники сторін:

представник позивача: не з"явився

представник відповідача: не з"явився

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН ТРЕЙД" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" про стягнення заборгованості за Договором № ПТРЗ 059/2019 від 24.07.2019 р. в сумі 25041,32 грн., 2764,89 грн. пені, 336,33 грн. інфляційних втрат, 286,19 гривень 3 % річних, всього 28428,73 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у порушення умов Договору та норм закону, оплату за отриманий товар Відповідач вчасно не здійснив.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.12.2019р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 23.01.20, викликати учасників справи у судове засідання, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала суду надсилалася учасникам справи рекомендованими листами, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці відповідної ухвали.

Ухвала по справі вручена позивачу, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідачу ухвала у справі надіслана на юридичну адресу Відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (36005, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛИЦЯ ГАЙОВОГО, будинок 30). При цьому, судом враховано, що іншої адреси відповідача матеріали справи не містять.

Отже, суд вчинив всі можливі дії для належного та своєчасного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Суд зазначає, що рекомендоване відправлення, направлене відповідачу, повернулося без вручення адресату із довідкою відділення поштового зв`язку, про те, що закінчився строк зберігання такого відправлення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення копії судового рішення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі та з ухвалами про відкладення розгляду справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач відзив на позов суду не надав.

Від позивача 13.01.20 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.

21.01.20 від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема платіжного доручення № 1748 від 17.01.20, яким відповідач здійснив оплату суми основного боргу в розмірі 25041,32 грн. після відкриття провадження у справі.

Від відповідача 22.01.20 надійшла заява, в якій повідомляється про сплату суми основного боргу в розмірі 25041,32 грн. та надані докази такої оплати.

Суд зауважує, що приєднав до справи для їх оцінки всі подані у справу документи на всіх стадіях розгляду справи керуючись ст. 2 ГПК України для забезпечення справедливого вирішення спору, і суд зобов`язаний керуватися, зокрема, цим завданням, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Представники сторін в судове засідання 23.01.20 не з"явилися.

Згідно із приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, з приводу не з`явлення учасників справи, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, суд зазначає, що сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки в судові засідання, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН ТРЕЙД" (надалі Позивач або Постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" (надалі Відповідач або Покупець) уклали договір № ПТРЗ 059/2019 від 24.07.2019р., надалі Договір.

Відповідно до п. 2.1-2.2 даного Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця металевий прокат (надалі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити його. Найменування, асортимент, кількість та інші характеристики Товару зазначаються в Специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору.

Згідно п. 6.2. Договору оплата за кожну поставлену партію Товару здійснюються шляхом перерахунку коштів на рахунок Постачальника у відповідності до умов передбачених в Специфікації.

Відповідно до Специфікації №1 від 24 липня 2019 року сторонами досягнуто згоди про поставку Товару на загальну суму 53041,32 грн. Даною ж Специфікацією визначено, що Покупець оплачує вартість Товару протягом 14 календарних днів з моменту отримання Товару.

На виконання умов Договору та Специфікації №1 Постачальником здійснено поставку Товару, що підтверджується викаткою накладною № 420 від 23.08.2019 року.

Постачальником на виконання умов Договору виставлено Покупцю рахунок до оплати № 720 від 07.08.2019р. Приймання Товару проведено особою за довіреністю № 740 від 22.08.2019 року.

Доказом транспортування є товарно-транспортна накладна № ЛТ64 від 23.08.2019 р.

Позивач вказує, що вищевказане підтверджує виконання Позивачем (Постачальником) взятих на себе зобов`язань в повному обсязі.

В свою чергу Відповідач мав здійснити оплату протягом 14-ти календарних днів, тобто до 06.09.2019 року.

Проте, за даними позивача, відповідач фактично здійснив оплату частково і як наслідок допустив порушення умов Договору, зокрема: за отриманий Товар за видатковою накладною № 420 від 23.08.2019 року Відповідач здійснював оплату частинами, а саме 13.09.2019 р. - 5000,00 грн., 30.09.2019 р. - 5000,00 грн., 08.10.2019 р. - 5000,00 грн., 22.10.2019 р. - 3000,00 грн., 05.11.2019 р. 10000,00 грн., що стверджується виписками з банку про зарахування коштів.

Позивач стверджує, що станом на дату звернення з позовною заявою, заборгованість Відповідача за Договором №ПТРЗ 059/2019 від 24.07.2019р. становить 25041,32 грн.

Оскільки відповідач свої зобов"язання за Договором в частині своєчасного розрахунку за поставлений товар не виконав, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. При цьому, просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 25041,32 грн., 2764,89 грн. пені, 336,33 грн. інфляційних втрат, 286,19 гривень 3 % річних, всього 28428,73 гривень.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що на виконання умов даного договору, позивачем було поставлено товар на загальну суму у розмірі 53 041,32 грн. за видаткою накладною № 420 від 23.08.2019 року. Постачальником на виконання умов Договору виставлено Покупцю рахунок до оплати № 720 від 07.08.2019р. Приймання Товару проведено особою за довіреністю № 740 від 22.08.2019 року. Доказом транспортування є товарно-транспортна накладна № ЛТ64 від 23.08.2019 р. Вищевказане підтверджує виконання Позивачем (Постачальником) взятих на себе зобов`язань в повному обсязі.

Відповідно до Специфікації №1 від 24 липня 2019 року сторонами досягнуто згоди, що Покупець оплачує вартість Товару протягом 14 календарних днів з моменту отримання Товару, тобто до 06.09.2019 року.

Докази того, що відповідач здійснив оплату товарів у визначені договором строки в повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Факт порушення строків виконання своїх грошових зобов`язань в частині оплати продукції не спростовується відповідачем.

Так, матеріалами справи підтверджено, що Відповідач здійснював оплату частинами, а саме 13.09.2019 р. - 5000,00 грн., 30.09.2019 р. - 5000,00 грн., 08.10.2019 р. - 5000,00 грн., 22.10.2019 р. - 3000,00 грн., 05.11.2019 р. 10000,00 грн. (до звернення позивача з позовом до суду), 17.01.2020 р. - 25 041,32 грн. (після звернення позивача з позовом до суду).

Тобто, в процесі розгляду справи відповідач повністю погасив заборгованість, що підтверджується наданим сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідач після звернення позивача до суду з позовом суму основного боргу перед позивачем сплатив повністю, предмет спору в цій частині відсутній, а тому провадження у справі в частині вимог про стягнення25 041,32 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони у договорі передбачили, що у випадку прострочення оплати Товару Покупцем понад строку, вказаного в Специфікації, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення (п.8.3).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі вказаних положень нараховано відповідачу:

за загальний період з 06.09.2019 р. по 12.12.2019 р. пеню у розмірі 2764,89 грн,

за загальний період з 06.09.2019 р. по 12.12.2019 р. 3% річних у розмірі 286,19 грн.,

за загальний період з жовтня 2019 р. по листопад 2019 р. інфляційні втрати у розмірі 336,33 грн.

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних суд дійшов висновку, що він є правильним, заявлений розмір 3% річних та інфляційних відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, вимоги про їх стягнення є правомірними та обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення пені суд дійшов висновку, що він є правильним, заявлений розмір пені відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", вимогам ЦК України, вимоги про їх стягнення є правомірними та обґрунтованими.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За даних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, зокрема, стягнути з відповідача пеню у розмірі 2764,89 грн, 3% річних у розмірі 286,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 336,33 грн., в частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі 25041,32 грн. провадження у справі закрити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

В матеріалах справи №917/2166/19 наявне платіжне доручення № 1415 від 12.12.2019р. про сплату судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, частково покладається на відповідача в сумі 228,90 грн.

У відповідності до ч. 2. ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, судовий збір, сплачений при зверненні до суду в частині вимог, за якими провадження у справі закрите, підлягає поверненню у разі звернення до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" (), 36005, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛИЦЯ ГАЙОВОГО, будинок 30 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН ТРЕЙД" (), Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Марії Лисиченко, будинок 11, квартира 28 пеню у розмірі 2764,89 грн, 3% річних у розмірі 286,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 336,33 грн. та 228,90 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі25 041,32 грн. провадження у справі закрити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.01.2020р.

Суддя Киричук О.А.