ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.01.2020 Справа № 13/5009/337/11

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" про забезпечення виконання судового рішення від 23.03.2011 у справі № 13/5009/337/11 (вх. № 11/08-11-20 від 24.01.2020р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (Новий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал", м. Київ, вул. Казимира Малевича, б. 15 корп. 7, кім. 509)

до відповідача Фізичної особи-підприємця Столбченко Олени Петрівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 1117314,92 грн.

зацікавлені особи:

1. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )

2. Відділ державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції (71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Свободи, б. 60)

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

24.01.2019 за вх. № 11/08-11/20 на адресу Господарського судуд Запорізької області від ТОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" (далі - Стягувач) надійшла заява, в якій заявник з посиланням на приписи ст. ст. 137, 327 ГПК України просить прийняти ухвалу про забезпечення виконання рішення Господарського суду Запорізької області у Справі №13/5009/337/11 від 23.03.2011р., заборонивши Товариству з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» та Публічному акціонерному товариству «Запоріжжяобленерго» виконувати зобов`язання перед Столбченко Оленою Петрівною за Договором на постачання електричної енергії №398 від 28.09.2008р. щодо постачання електроенергії на будмайданчик за адресою м. Бердянськ, вул. Мазіна(Морська), 4-г

В обґрунтування заяви Стягувач посилається на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2011 року у справі № 13/5009/337/11, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" до Фізичної особи-підприємця Столбченко Олени Петрівни задоволено та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Столбченко Олени Петрівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" 1117314 грн. 92 коп. основного боргу, а саме: заборгованість за кредитом - 613165 грн. 21 коп.; прострочена заборгованість за кредитом - 164828 грн. 51 коп., проценти за користування кредитом - 7257 грн. 49 коп., прострочені проценти за користування кредитом - 253964 грн. 91 коп., пеня за порушення строків (термінів) повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом та комісії - 78098 грн. 80 коп., витрати по сплаті держмита у розмірі 11173 грн. 15 коп. та 236 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вказаного рішення у справі № 13/5009/337/11 господарським судом був виданий наказ від 04.04.2011 року.

16.10.2012 постановою державного виконавця ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження №34688145 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 04.04.2011 у справі №13/5009/337/11.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.03.2014 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" задоволено, а саме: здійснено заміну стягувача (кредитора) у виконавчому провадженні Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" новим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" та вважати позивачем у справі № 13/5009/337/11 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал".

28.02.2008 рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у справі №2-2692 за Столбченко О.П. визнано право власності на самочинну недобудовану будівлю торгівельного павільйону розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

05.06.2008 Комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради зареєструвало право власності Столбченко О.П. на основну недобудовану двоповерхову будівлю (готовність 72%) площею 195,8кв.м, про що видано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №19066168 від 05.06.2008.

25.06.2011 в ДАБІ в Запорізькій області Столбченко О.П. зареєстровано декларацію на початок будівельних робіт з перепланування будівлі кафе з літньою торговою площадкою під торгові та офісні приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , які за проектом повинні скласти площу 276 кв.м. В подальшому право власності на зазначену будівлю перейшло до ОСОБА_1 (племінник Столбченко О.П. ).

31.07.2013 Столбченко О.П. подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідно до п.1, 12 декларації від 14.08.2013 Столбченко О.П. з 25.06.2011 (декларація на початок будівництва) по 31.07.2013 побудовано нежитлову будівлю під торгові та офісні приміщення площею 183,7кв.м. (перша черга) за адресою: АДРЕСА_3 .

03.09.2013 за Повідомленням про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт Столбченко О.П. передала ОСОБА_1 право забудови вже побудованої та введеної до експлуатації нежитлової будівлі за адресою:

АДРЕСА_3. 19.11.2013 в Інспекції ДАБК у Запорізької області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЗП 10, за якою ОСОБА_1 закінчено будівництво торгових та офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_3 (перша черга) площею 183,7 кв.м., яка за змістом є тотожною з зареєстрованою декларацією від 14.08.2013 (будівництво здійснено Столбченко О.П. )

06.12.2013 державним реєстратором Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер: 14080589, від 06.12.2013р., Богданову Максиму Олександровичу ІПН НОМЕР_1 про право власності нежитлову будівлю торгових та офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_3 площею 183,7кв.м.

28.09.2009 між ВАТ "Запоріжжяоблєнерго" та ФОП Столбченко О.П. укладено договір на постачання електричної енергії №398, за додатками до якого електроенергія повинна була поставлятися на будмайданчик за адресою: м. Бердянськ, вул.Мазіна, 4-г.

Після втрати ФОП Столбченко О.П. права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , нею 14.02.2014, 17.11.2014, 17.02.2016, 18.01.2017, 24.02.2017, 26.05.2017 були укладені додаткові угоди до договору №398, за якими дію Договору було пролонговано на наступний термін.

З 01.01.2014 по 01.01.2019 Столбченко О.П. сплатила по Договору №398 за електроенергію, яка надавалась ОСОБА_1 до будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , суму 60 006,07 грн.

Листом від 25.10.2019 ОСОБА_1 повідомив ТОВ ІК ІФГ "Капітал", що дійсно належна йому будівля за адресою: АДРЕСА_3 підключена до електромережі за Договором №398 від 28.09.2009 та Столбченко О.П. сплатила за електроенергію, якого користувався ОСОБА_1 в сумі 63030.97грн, та у зв`язку з тим, що вона є його тіткою та в них один на двох представник Богданов О.Г. , Столбченко О.П. не вимагала відшкодування отриманої електроенергії.

Ухвалою Господарького суду Запорізької області від 9.01.2020р. за справою № 13/5009/337/11 на користь боргу Столбченко О.П. перед ТОВ ІК ІФГ "Капітал" стягнуто з ОСОБА_1 60006,07 грн. за безпідставно отриману за Договором №398 від 28.09.2009р. електроенергію та відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України встановлені вищевказані обставини та не підлягають додатковому доказуванню.

02.04.2019р. між ОСОБА_1 та 'ГОВ "Лото-Преміум" укладено договір оренди приміщення площею 40кв.м. у нежитловому будинку за адресою:м.Бердянськ, вул.Морська. 4-г строком на 6 місяців. Відповідно до п.3.2., 3.3. Договору оренди від 02.04.2019р. нежитлове приміщення повинно бути підключено до електромережі та Орендар повинен сплачувати Орендодавцю- ОСОБА_1 за отриману електроенергію.

За актом приймання-передачі від 3.04.2019р. Орендар отримав приміщення в якому були встановлені електролічильники, що вказує на підключення приміщення до електромережі.

Відповідно до листа ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" від 02.08.2019р. Столбченко О.П. отримала та сплатила 2216,02грн за електроенергію отриману за Договором №398 від 28.09.2009р. за адресою:м.Бердянськ, вул.Морська, 4-г.

Згідно листа від 18.09.2019р.ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" на лист державного виконавця ВДВС Бердянського ГТУЮ Запорізької області Столбченко О.П. за Договором №398 від 28.09.2009р. за адресою м. Бердянськ, вул. Морська, 4-г. з отримала електроенергію та сплатила за неї на загальну суму 13501,93грн.

23.01.2020р. до Господарського суду Запорізької області від ТОВ ІК ІФГ "Капітал" подана заява про звернення стягнення на безпідставно отримані ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 13501,93грн., сплачені Столбченко О.П. за електроенергію по договору №389 від 28.09.2019р., яку отримав ОСОБА_1 та його орендарі.

Таким чином, з 01.01.2014р. по 01.09.2019р. під час дії арештів Столбченко О.П. вивела грошові кошти на які можливо було звернути стягнення в сумі 73000 грн. шляхом сплати за електроенергію отриману своїм племінником ОСОБА_1 та в подальшому збирається виводити належні їй кошти тим же шляхом.

За викладених обставин заявник, посилаючись на ч. 4 ст. 11 ГПК України, відповідно якої суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду па обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права; ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, та на практику Європейського суду з прав людини просить заяву про забезпечення виконання рішення суду задовольнити.

Розглянувши подану заяву, підстави звернення з нею стягу,вача а також наявні матеріали справи суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без задоволення у зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що 23.03.2011 Господарським судом Запорізької області задоволено в повному обсязі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" за кредитним договором про стягнення з фізичної особи-підприємця Столбченко Олени Петрівни кредитних коштів, сплаті процентів та неустойки на загальну суму 1117314 грн. 92 коп.

Викладені вище обставини справи підтверджують факт набрання чинності вказаним рішенням, видачу наказу на його виконання та відкриття відповідного виконавчого провадження.

Протягом тривалого часу, за твердженням Стягувача, боржник не виконує судове рішення ані добровільно, ані в межах виконавчого провадження, а також всіляко ухиляється від його виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 327 ГПК України, за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходи, передбачені ст. 137 ГПК України, відповідно якої позов забезпечується, в т.ч.

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 4 статті 137 ГПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. № 16 вказано, що заходи до забезпечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Як передбачає ч. 4 ст. 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Таким чином, аналіз приписів норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовується судом, виходячи з обставин справи та змісту заявлених позовних вимог. Вибір способу захисту забезпечення залежить від суті позовних вимог.

Наведене вище свідчить, що предметом спірних правовідносин у справі № 13/5009/337/11 була вимога майнового характеру - стягнення грошових коштів за кредитним договором.

Проте, обраний заявником захід забезпечення виконання судового рішення - заборона третім особам (ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та ПАТ «Запоріжжяобленерго») виконувати свої зобов`язання перед боржником, а саме фактично припинити постачання електричної енергії за Договором №398 від 28.09.2008р. щодо постачання електроенергії на будмайданчик за адресою м. Бердянськ, вул. Мазіна(Морська), 4-г. не узгоджується зі змістом правовідносин щодо яких вирішено спір, призведе до припинення господарської діяльності іншого власника нежитлової будівлі - ОСОБА_1 , орендарів вказаного приміщення, які не є відповідачами у справі № 13/5009/337/11 та не несуть за ним жодних зобов`язань перед Стягувачем.

Право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна підтверджується наданою заявником копії Свідоцтва про право власності (інд. № 14080589). Тобто, боржник Столбченко О.П. не є власником нерухомого майна, до якого Стягувач пропонує заборонити постачання електроенергії енергопостачальними організаціями.

Отже, запропоновані заявником заходи забезпечення виконання рішення є також не адекватними та неспівмірними з предметом спору.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 4 ст. 74 ГПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, саме особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову та подати відповідні докази.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що запропоновані ним заходи забезпечення позову відповідають заявленим позовним вимогам, тобто відсутні докази наявності причинного зв`язку між цими заходами та предметом позовної вимоги, а отже заява не відповідає встановленим вимогам, змісту інституту забезпечення позову, а тому залишається судом без задоволення.

Посилання заявника на практику Єропейського суду з прав людини та інші обставини не спростовують викладеного.

Усі викладені заявником обставини невиконання боржником рішення суду можуть бути підставою для реагування державного виконавця в порядку вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, в тому числі шляхом звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону (ст. 382 КК України).

Суд звертає увагу заявника, що господарським судом Запорізької області вже розглядалась його аналогічна заява і ухвалою від 06.09.2019р. (суддя Колодій Н.А.) судом було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення виконання рішення.

Згідно з абз. 1 ч. 6, ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 137, 140, 235, ч. 6 ст. 327 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" про забезпечення виконання судового рішення (від 24.01.2019 вх. № 11/08-11/20) залишити без задоволення.

Суддя К.В. Проскуряков

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.