ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2887/19

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Кулаковій С.С. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем-2002», м. Полтава,

до відповідача приватного акціонерного товариства «Птахофабрика «Васильківська», с. Зелений Бір Васильківського району

про стягнення 437 208,45 грн.

за участю представників: не з`явились

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю Тандем-2002, м. Полтава (далі по тексту ТОВ «Тандем-2002») звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 12.11.2019 №374/1 до відповідача приватного акціонерного товариства Птахофабрика Васильківська, селище Зелений Бір Васильківського району (далі по тексту ПрАТ «Птахофабрика Васильківська»), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 437 208,45 грн. заборгованості за договором поставки №10/07/1 від 10.07.2018, що складається з: 270 170,71 грн. основного боргу, 113 216,88 грн. пені, 32 279,80 грн. 10% річних, 21 541,06 грн. інфляційних втрат та покласти на відповідача витрати на сплату судового збору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2887/19, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання з розгляду справи призначено на 16.12.2019.

16.12.2019 від представника відповідача ПрАТ «Птахофабрика Васильківська» до господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 16.12.2019 з`явився представник позивача, який позов підтримав та просив суд його задовольнити. Ухвалою суду від 16.12.2019 в судовому засіданні було оголошено перерву до 13.01.2020, про що присутній представник позивача був повідомлений особисто під розпис, а відсутній відповідач шляхом направлення відповідної копії ухвали.

10.01.2020 від відповідача ПрАТ «Птахофабрика Васильківська» до господарського суду надійшов відзив від 09.01.2020 на позовну заяву із контррозрахунком суми заборгованості та штрафних санкцій. У відзиві відповідач зазначає, що відносини сторін за спірним договором поставки розпочалися із переплати в сумі 218349,96 грн., оскільки 16.07.2018 було здійснено повернення товару позивачу на суму 223 310,96 грн. за накладною на повернення №1607.

Крім того, 12.04.2019 сторони за договором поставки дійшли згоди про зміну призначення платежу за платіжним дорученням №298 від 11.04.2019 на суму 70 000,00 грн., яка мала бути зарахована в рахунок оплати товару згідно рахунку-фактури від 10.07.2018 за договором поставки №10/07/01; а також за платіжним дорученням №290 від 11.04.2019 на суму 103 274,00 грн., яка мала бути зарахована в рахунок оплати товару згідно рахунку-фактури від 20.09.2018 за договором поставки №10/07/01.

Крім того, відповідач твердить, що 16.11.2018 року відповідачем було здійснено оплату, яка не була позивачем врахована у розрахунку позовних вимог.

За таких обставин, відповідач твердить, що в дійсності сума основного боргу відповідача перед позивачем є на 189 274,00 грн. меншою та становить 80895,52 грн. За розрахунком відповідача вірно розрахований розмір пені становить 55025,46 грн., інфляційних втрат становить 15524,23 грн., 10% річних становить 27 554,62 грн.

В судове засідання 13.01.2020 представники сторін не з`явились.

Відповідно до частини 1 ст. 202 ЦК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

10.07.2018 між ТОВ «Тандем-2002» (постачальник) та ПрАТ «Птахофабрика Васильківська» укладено договір поставки №10/07/1, відповідно до умов якого:

- Постачальник зобов`язується передати у власність покупця білково-мінерально-вітамінні добавки, комбікорми, премікси, інший товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 договору);

- Найменування товару, його кількість, ціна зо одиницю і по позиціях вказуються у видаткових накладних (пункт 2.1 договору);

- Якщо інше не вказане у договорі (додаткових угодах), поставка товару здійснюється на умовах ЕХW Україна, м. Полтава, вул. Заводська 2 склад постачальника (п.3.3 договору);

- Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент отримання товару згідно з датою на видатковій накладній (п.3.8 договору);

- Ціна товару вказується у видаткових накладних. У вартість товару включаються усі витрати постачальника згідно із базисом поставки (пункт 4.1). Оплата товару здійснюється в порядку 100% оплати не пізніше дати поставки, якою є дата видаткової накладної (п.5.1 договору);

- У разі прострочення оплати покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої суми (п.8.3 договору);

- Для штрафних санкцій, передбачених умовами договору, термін позовної давності складає три роки. Штрафні санкції за даним договором нараховуються за весь період прострочення (п.10.3 договору);

- Даний договір набирає чинності з 10.07.2018 і діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 11.2).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання вищевказаного договору поставки позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товару на загальну суму 1 862 812,32 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних:

1) №Т0007 від 13.07.2018 на суму 223310,96 грн.;

2) № Т0004 від 16.07.2018 на суму 118066,25 грн.;

3) № Т010 від 29.07.2018 на суму 98208,00 грн.;

4) № Т0006 від 06.08.2018 на суму 224334,00 грн.;

5) № Т0002 від 17.08.2018 на суму 208675,80 грн.;

6) № Т0002 від 27.08.2018 на суму 197519,40 грн.;

7) № Т0004 від 04.09.2018 на суму 196622,40 грн.;

8) № Т001 від 10.09.2018 на суму 195 904,80 грн.;

9) № Т0007 від 17.09.2018 на суму 195187,20 грн.;

10) № Т0005 від 21.09.2018 на суму 204983,51 грн.;

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17.

Суд дослідив наявні в матеріалах справи видаткові накладні та встановив, що вони оформлені відповідно до положень чинного законодавства, містять відомості, достатні для встановлення змісту господарської операції та достовірної ідентифікації відповідача як особи, яка отримала товар за вказаними накладними, а тому приймаються судом у якості належних та допустимих доказів отримання відповідачем товару, визначеного цими накладними та на суму, що в них зазначена.

Доказів здійснення відповідачем оплати за поставлений товар у повному обсязі, згідно вище перерахованих видаткових накладних, суду не подано.

Судом встановлено, що відповідач оплатив позивачу лише частину вартості поставленого товару, в розмірі 1 592 641,61 грн., а саме сплатив:

12.07.2018 суму 218 349,96 грн.;

16.07.2018 суму 223310,96 грн. (накладна на повернення №1607);

03.08.2018 суму 120 000,00 грн.; 14.08.2018 суму 100 000,00 грн.;

16.08.2018 суму 60 000,00 грн.; 17.08.2018 суму 40 000,00 грн.;

23.08.2018 суму 70 000,00 грн.; 23.08.2018 суму 108 675,80 грн.;

31.08.2018 суму 2 258,29 грн.; 31.08.2018 суму 127 519,40 грн.;

04.09.2018 суму 50 000,00 грн.; 07.09.2018 суму 146 622,40 грн.;

11.09.2018 суму 50 000,00 грн.; 14.09.2018 суму 145904,80 грн.;

25.09.2018 суму 30 000,00 грн.; 28.09.2018 суму 20 000,00 грн.;

05.10.2018 суму 20 000,00 грн.; 10.10.2018 суму 20 000,00 грн.;

06.11.2018 суму 20 000,00 грн.; 20.03.2019 суму 10 000,00 грн.;

04.04.2019 суму 10 000,00 грн.

Суд зазначає, що позивач врахував у поданому розрахунку заборгованості повернення товару на суму 223310,96 грн., про яке вказує відповідач у відзиві.

Судом встановлено, що 12.04.2019 між позивачем та відповідачем у двосторонньому порядку було підписано та скріплено печатками обох сторін угоди про зміну призначення платежу в платіжному дорученні, згідно яких:

1) Сторони погодили призначення платежу за платіжним дорученням №290 від 10.04.2019 на суму 103 274,99 грн. вважати таким: за комбікорм згідно рахунку-фактури Т0010 від 20.09.2018 до договору поставки №10/07/1 від 10.07.2018

2) Сторони погодили призначення платежу за платіжним дорученням №298 від 11.04.2019 на суму 70 000,00 грн. вважати таким: за комбікорм згідно рахунку-фактури Т0008 від 10.07.2018 до договору поставки №10/07/1 від 10.07.2018.

Разом із тим, суд зазначає, що рахунки-фактури Т0010 від 20.09.2018 та Т0008 від 10.07.2018 не заявлені позивачем як підстави поданого позову, до позовної заяви не додані, та заборгованість за ними не заявлена до стягнення з відповідача та не є предметом розгляду даної справи, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для зарахування вказаних коштів в сумі 70 000,00 грн. та 103 274,99 грн. в якості належної оплати за спірними видатковими накладними. Також вказані рахунки-фактури та видаткові накладні від 10.07.2018 та від 20.09.2018 відповідачем до відзиву не долучені.

Крім того, відповідач у відзиві твердить, що 16.11.2018 платіжним дорученням №1298 сплатив позивачу ще 16000,20 грн. із призначенням платежу «оплата за комбікорм згідно рахунка №007 від 16.11.2018», у зв`язку з чим твердить, що сума основного боргу має бути зменшена з врахуванням цього платежу.

Разом із тим, у призначенні платежу даного платіжного доручення відсутні посилання на номер спірного договору поставки від 10.07.2018 №10/07/1, а заборгованість за поставкою від 16.11.2018 позивачем до розрахунку позовних вимог не включена та до стягнення не заявлена.

Відтак суд відхиляє твердження відповідача про те, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 80895,52 грн.

Суд на підставі аналізу поданих первинних документів встановив, що розмір основного боргу відповідача перед позивачем за спірними видатковими накладними, строк оплати якого настав, становить 1862812,32 грн. 1592641,61 грн. = 270170,71 грн., у зв`язку з чим вимогу позивача про стягнення з відповідача основного боргу слід задовольнити повністю.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 113 216,88 грн. пені за період 18.09.2018 по 08.11.2019.

Щодо зазначених вимог суд зазначає таке.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій: неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Сторони в умовах договору погодили, що у разі прострочення оплати покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п.8.3 договору). Штрафні санкції за даним договором нараховуються за весь період прострочення (пункт 10.3 договору).

Здійснивши власний розрахунок належної до сплати пені, за заявлений позивачем період, суд встановив, що вірно розрахований розмір пені становить 113216,83 грн., у зв`язку з чим вказану вимогу позивача слід задовольнити частково.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача також 10% річних в сумі 32279,80 грн. та інфляційні втрати в сумі 21541,06 грн. за період з 18.09.2018 по 08.11.2019.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Інший розмір відсотків річних (10%) встановлено пунктом 8.3 Договору.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК, відтак, обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до ст. 232 ГК України до процентів річних та інфляційних втрат не застосовується.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, здійснивши власний розрахунок 10% річних та інфляційних втрат, не виходячи за межі заявленого позивачем періоду розрахунку, суд встановив, що вірно розрахований розмір 10% річних становить 32 279,80 грн., розмір інфляційних втрат за період жовтень 2018 жовтень 2019 становить 23319,47 грн. Згідно до частини 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів річних та інфляційних втрат належить задовольнити повністю у заявлених сумах.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунок позовних вимог, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню частково. Суд ухвалює рішення про стягнення з відповідача дочірнього підприємства ПрАТ «Птахофабрика Васильківська» на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем-2002» 270 170,71 грн. основного боргу, 113 216,83 грн. пені, 32279,79 грн. 10% річних та 21541,06 грн. інфляційних втрат.

Суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладає судовий збір на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 6 558,13 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 191, 231, 233, 236-238, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем-2002» задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Птахофабрика Васильківська» (08635, Київська обл., Васильківський район, селище Зелений Бір, вул. Тараса Шевченка, буд. 19, код 05513193)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем-2002» (36009, Полтавська область, м. Полтава, Київський район, вул. Кондратенка , буд. 6-А, код 32081777)

270 170,71 грн. (двісті сімдесят тисяч сто сімдесят гривень сімдесят одну копійку) основного боргу,

113 216,83 грн. (сто тринадцять тисяч двісті шістнадцять гривень вісімдесят три копійки пені,

32279,79 грн. (тридцять дві тисячі двісті сімдесят дев`ять гривень сімдесят дев`ять копійок) 10% річних,

21541,06 грн. (двадцять одну тисячу п`ятсот сорок одну гривню шість копійок) інфляційних втрат,

6558,13 грн. (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень тринадцять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 30.01.2020.

Суддя О.В. Конюх