ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2020 р. м. Київ

Справа № 911/523/19

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

за участю секретаря судового засідання Щербакової В.О., розглянувши справу за позовом заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби до Управління освіти і науки Славутицької міської ради Київської області, фізичної особи-підприємця Бубен Олексія Вікторовича про визнання недійсним рішення та договору, за участю представників:

прокурора - Тітова О.В. (посвідчення);

позивача - не з`явилися;

відповідача 1 - Швець Н.П. (керівник);

відповідача 2 - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Управління освіти і науки Славутицької міської ради Київської області (далі - Управління освіти), фізичної особи-підприємця Бубен Олексія Вікторовича (далі - ФОП Бубен О.В.) та просить суд:

- визнати недійсним протокол - рішення про намір укласти договір про закупівлю від 29.11.2018 №129 засідання тендерного комітету Управління освіти;

- визнати недійсним договір поставки №341 від 12.12.2018, укладений Управлінням освіти та ФОП Бубен О.В.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення Управлінням освіти вимог Закону України «Про публічні закупівлі» під час оцінки пропозицій учасників конкурсних торгів, оскільки пропозиція ФОП Бубена О.В. не відповідає кваліфікаційним критеріям в частині відповідності вимогам щодо транспортування швидкопсувних вантажів (т.1 а.с.4-14).

Ухвалою від 27.03.2019 судом відкрито провадження у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 24.04.2019, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій (т.1 а.с.1-3).

Копія відповідної ухвали отримана відповідачами: ФОП Бубен О.В. - 29.03.2019 (№139), Управлінням освіти - 03.04.2019 (№287) (т.1 а.с.128,130).

12.04.2019 від імені відповідача 1 - Управління освіти надійшла заява без підпису про залишення позову без розгляду, про що канцелярією суду складено акт №07-13/106/2019 від 12.04.2019 (т.1 а.с.132-136,144).

15.04.2019 від відповідача 2 - ФОП Бубена О.В., з дотриманням встановленого строку, надійшов відзив на позовну заяву (передано відділенню зв`язку №6 м. Чернігова для відправлення до суду - 13.04.2019).

У відзиві на позов відповідач зазначає, що:

- прокурор не обґрунтував здійснення ним своїх представницьких функцій в інтересах Управління Північного офісу Держаудитслужби, не надав доказів бездіяльності відповідної особи;

- ним надано всі документи на підтвердження відповідності учасника кваліфікаційним критеріям ст.16 Закону України «Про публічні закупівлі» та тендерна пропозиція відповідала умовам тендерної документації, тому порушень при здійсненні процедури закупівлі не має;

- укладений договір відповідає всім вимогам, а прокурором не надано доказів того, що оспорюваний договір суперечить інтересам держави і суспільства або сторони договору прагнули до настання відповідних наслідків (т.1 а.с.145-159).

15.04.2019 до суду, з дотриманням встановленого строку, надійшов відзив від відповідача 1 - Управління освіти (передано відділенню зв`язку №1 м. Славутич - 12.04.2019). Відповідач у відзиві просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У поданому відзиві відповідач вказує, що заявлені вимоги є безпідставними, оскільки:

- прокурором не доведено підстав представництва інтересів держави в суді та необґрунтовано у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, отже, відсутні підставі для звернення;

- Держаудитслужба має право звертатися до суду тільки після державного фінансового контролю у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, однак, такою особою не здійснювався фінансовий контроль;

- вимоги щодо визнання недійсним протоколу-рішення про намір укласти договір про закупівлю може бути скасовано виключно тендерним комітетом самостійно або за рішенням Антимонопольного комітету України;

- ФОП Бубен О.В. надані всі необхідні документи, які вимагались тендерною документацією і підстав для відхилення пропозиції такої особи не було;

- підстав для визнання недійсним спірного договору не має, оскільки він відповідає чинному законодавству (т.1 а.с.227-240).

24.04.2019 судове засідання не відбулось, у зв`язку з відсутністю складу суду; ухвалою від 25.04.2019 суд призначив підготовче засідання на 17.05.2019, а також встановив строки для подання відповідей на відзиви та заперечень (т.2 а.с.12-13).

02.05.2019 від імені відповідача 1 - Управління освіти і науки Славутицької міської ради Київської області надійшла заява про залишення позову без розгляду, відповідно до якої відповідач зазначає, що прокурором не доведені підстав для представництва інтересів держави в суді (т.2 а.с.14-18).

07.05.2019 до суду, з дотриманням встановленого строку, надійшли відповіді на відзиви відповідачів від прокурора (передано відділенню зв`язку №1 м. Бровари - 04.05.2019). У відповідях на відзиви прокурор зазначає, що:

- Північний офіс Держаудитслужби, на який покладено обов`язок здійснювати перевірки та фінансовий моніторинг, не виконує своїх обов`язків, а виявлені порушення призводять до нераціонального та неефективного використання державних коштів, що порушує інтереси держави, у зв`язку з чим подано відповідний позов в інтересах держави;

- ФОП Бубен О.В. на момент проведення торгів не надав підтверджень наявності в нього спеціалізованого справного транспорту, який обладнаний у відповідності з вимогами щодо транспортування швидкопсувних вантажів та який відповідає санітарними правилам та нормам;

- Управління освіти не висувало вимог щодо наявності ізотермічного транспортного засобу, хоча мало б дбати про здоров`я дітей;

- закупівля проведена Управлінням освіти з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», тому її результати варто визнати незаконними, а укладений договір - недійсним (т.2 а.с.35-43,44-51).

17.05.2019 відповідачем 1 - Управлінням освіти у встановлені строки подані заперечення, у яких відповідач не погоджується з доводами прокурора щодо наявності підстав для представництва інтересів держави та вказує на безпідставність заявлених ним вимог (т.2 а.с.67-74).

17.05.2019 судом постановлені ухвали, які занесені до протоколу засідання, про:

- прийняття документів, поданих 24.04.2019 прокурором, визнавши причини неподання разом з позовом поважними, зважаючи на отримання відповідних документів вже після звернення до суду з позовом;

- продовження відповідачу 2 - ФОП Бубену О.В. строку для подання заперечень до 24.05.2019 відповідно до поданого клопотання про продовження процесуального строку, зважаючи на отримання ним відповіді на відзив лише 15.05.2019;

- продовження строку підготовчого провадження на 30днів;

- оголошення перерви в підготовчому засіданні до 14.06.2019 (т.2 а.с.85-88).

22.05.2019 від відповідача 2 - ФОП Бубена О.В. надійшли заперечення щодо відповіді на відзив, відповідно до яких відповідач зазначає, що прокурор фактично у відповіді на відзив намагається змінити підстави заявленого позову та надає додаткове обґрунтування підстав, а також подає докази з пропущенням встановленого строку (т.2 а.с.106-110).

Ухвалою від 14.06.2019 судом зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №587/430/16-ц (т. 2 а.с. 121-124).

10.10.2019 від прокурора надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, яке мотивовано тим, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 касаційну скаргу заступника прокурора Сумської області у справі №587/430/16-ц задоволено та скасовано ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 12.07.2017, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14.09.2017, а справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.2 а.с.129).

Ухвалою суду від 18.10.2019 провадження у справі поновлено та призначено проведення підготовчого засідання на 29.10.2019 (т.2 а.с.140-141).

29.10.2019 судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - СПД Бубена О.В. про відкладення розгляду справи, зважаючи на неможливість явки в судове засідання (т.2 а.с.145-146), про що прийнято ухвалу, занесену до протоколу (т.2 а.с.160-162). При цьому, судом взято до уваги те, що в силу ч.2 ст.183 ГПК України, суд відкладає підготовче засідання у межах визначеного ГПК України строку підготовчого провадження. У даному випадку такий строк майже вичерпано, що не дозволяє відкласти підготовче судове засідання на інший день з дотриманням строків повідомлення учасників, які не з`явилися, завчасно про день, час і місце засідання суду.

29.10.2019 ухвалою, яка занесена до протоколу засідання, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.11.2019 (т.2 а.с.160-162).

27.11.2019 судове засідання не відбулось, у зв`язку з відсутністю складу суду.

Ухвалою від 09.12.2019 судом призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 26.12.2019 (т.2 а.с.169).

23.12.2019 від відповідача 1 - Управлінням освіти надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі, яке мотивовано тим, що між відповідачами у даній справі 07.11.2019 укладено додаткову угоду до договору №341 від 12.12.2018 про припинення дії вказаного договору у зв`язку з його виконанням у повному обсязі (т.2 а.с.177).

26.12.2019 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу засідання, про оголошення перерви в судовому засіданні до 10.01.2020, враховуючи заявлене прокурором клопотання (т.2 а.с.182-183).

Клопотання про закриття провадження у справі підтримано в судовому засіданні іншими учасниками процесу. При цьому, в судовому засіданні 10.01.2020 прокурор заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора, відповідача 1, дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідачем 1 - Управлінням освіти опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів UA-2018-11-07-000775-a за посиланням https://zakupki.prom.ua/gov/tenders/UA-2018-11-07-000775-a (т.1 а.с.247-248).

Так, предметом закупівлі є «кури охолоджені/заморожені для учнів пільгових та не пільгових категорій у закладах загальної середньої освіти»; період подання пропозицій встановлено з 07.11.2018 по 22.11.2018. Також відповідачем 1 опубліковано тендерну документацію та додатки до неї (т.1 а.с.29-50, 91-112, 186-207).

У відповідності до додатку №1 такої документації (т.1 а.с.198199), кваліфікаційні критерії, що встановлювались в ній, передбачали надання учасником, зокрема, довідки у довільній формі щодо наявності власних (або орендованих) спеціалізованих транспортних засобів, якими буде здійснюватись постачання товару.

При цьому, поняття «спеціалізованого транспортного засобу» не розкрито, натомість вказано про необхідність надання копії чинного експлуатаційного дозволу у відповідності до ст.ст. 23, 44 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» та дійсної довідки про санітарну обробку на кожен транспортний засіб.

На виконання вимог тендерної документації, відповідачем 2 надано довідку №23 від 15.11.2018 (т.1 а.с.250), про те, що він є власником спеціалізованого транспортного засобу для перевезення харчових продуктів та продовольчої сировини, - Opel Vivaro д.р.н. НОМЕР_1 2006 р.в.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що відповідний автомобіль не відповідає умовам тендерної документації.

Поряд з цим, відповідно до договору оренди транспортного засобу від 06.08.2018 (т.1 а.с.154-156), укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідач 2 у період виконання зобов`язань орендував транспортний засіб ГАЗ 33021-121 - спеціалізований вантажний фургон ізотермічний-В. Відповідний договір укладено строком дії до 31.12.2019.

Про вказану обставину відповідач 2 повідомив відповідача 1 листом від 21.03.2019 на запит відповідача 1 від 11.03.2019 №01-19/362 (т.1 а.с.215,252-253).

За результатами проведення прилюдних торгів, відповідно до протоколу-рішення членів тендерного комітету відповідача 1 від 29.11.2018 (т.1 а.с.209-210), переможцем таких торгів визначено відповідача 2 - ФОП Бубена О.В., що підтверджується також повідомленням про намір укласти договір з таким учасником, що опубліковано у мережі Інтернет за відповідним посиланням (т.1 а.с.208).

12.12.2018 між відповідачем 1 (Управлення освіти - покупець) та відповідачем 2 (ФОП Бубен О.В.- постачальник) укладено договір поставки №341 (т.1 а.с.24-27, 211-213).

Відповідно до умов такого договору, постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити товар, який є предметом вищевказаної закупівлі.

Вказаний договір укладено сторонами на строк з 01.01.2019 по 31.12.2019

Дійсність відповідного договору та рішення про намір укласти договір оспорюється у даній справі.

Під час розгляду відповідної справи додатковою угодою №5 від 07.11.2019 (т.2 а.с.179) вказаний договір припинений за взаємною згодою сторін, у зв`язку з виконанням його у повному обсязі.

Заявляючи клопотання про закриття провадження у даній справі відповідач 1 посилався на те, що предмет спору у даній справі відсутній, у зв`язку з тим, що такий договір припинив свою дію.

Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки предметом даного спору є дійсність договору, а не наявність у його сторін обов`язку такий договір припинити. Так, недійсний договір не породжує виникнення у його сторін прав та обов`язків, визначених таким договором, а породжує виникнення прав та обов`язків, визначених законодавством, яке визначає наслідки недійсності правочину.

Так, в силу ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування; якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Такі правові наслідки застосовуються якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

При цьому, у разі виконання сторонами зобов`язань за дійсним договором, такі зобов`язання припиняються, що визначено ст.599 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, правові наслідки припинення дії договору та визнання його недійсним є різними.

Окрім того, згідно ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Також, у даній справі оспорюється дійсність не лише договору, але й протокол-рішення про намір укласти договір.

Слід зазначити, що прокурор у даній справі підтримував заявлені ним вимоги під час розгляду справи по суті.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача 1 про закриття провадження у даній справі, оскільки предмет спору не вичерпано припиненням дії спірного договору.

Звертаючись з даним позовом прокурор вказує на те, що позивачем - Північним офісом Держаудитслужби), як органом уповноваженим на здійснення функцій держави щодо державного фінансового контролю в сфері публічних закупівель не вжито належних заходів до усунення порушень, у т.ч. шляхом звернення до суду.

При цьому, за твердженням прокурора, звернення з даним позовом до суду спрямоване у відновлені законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо належного розпорядження бюджетними коштами, оскільки виконання зобов`язань за договором, укладеним за результатами процедури закупівлі, проведені з порушенням законодавства може призвести до нераціонального та неефективного використання державних коштів.

Сам позивач - Північний офіс Держаудит служби заперечував в підготовчому судовому засіданні отримання повідомлення прокурора до подання до суду даного позову про такий його намір.

Досліджуючи питання представництва прокурором інтересів держави у даній справі суд зазначає про наступне.

В силу ч.2 ст19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Як встановлено ч. 4 вказаної норми, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді; прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до положень ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це, зокрема, відповідного суб`єкта владних повноважень; у разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу; наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

При цьому, суд зазначає, що прокурором не виконано вимог даної норми Закону, та таке повідомлення надіслане позивачу у даній справі разом з позовною заявою як свідчить опис вкладення у цінний лист №467(т.1 а.с.18), а не попередньо як визначено вимогами вищевказаної норми Закону - до подання позову до суду.

Згідно чч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виходячи з системного аналізу приписів статей 19, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 4, 53 ГПК України, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, про що зазначено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17.

Аналіз ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, від 04.10.2019 №920/1044/18).

Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №922/901/17, від 24.04.2019 у справі №925/682/18, від 17.04.2019 №923/560/18).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про публічні закупівлі», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією, цим Законом та іншими законами України.

В силу ч.1 ст.5 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Як визначено п.10 ч.1 ст.10 Закону, органам державного контролю надається право звертатись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016, визначено, що здійснюючи моніторинг публічних закупівель Державна аудиторська служба України, яка є центральними органами виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.

Згідно з п.п. 3, 4, 9 ч. 4 вказаного Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використання коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17).

Прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" недотриманням принципу ефективності при здійсненні державних закупівель, оскільки порушення процедури державних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання державних коштів і здатне спричинити істотної шкоди державі. При цьому, прокурор послався на неналежне здійснення позивачем його обов`язків щодо виявлення та захисту інтересів держави.

Так, прокурором в підтвердження вказаних обставин надано лист позивача від 24.04.2019 відповідно до якого останнім повідомлено про те, що моніторинг та перевірка законності процедури закупівлі, які прокурор оскаржує у даній справі, позивачем не здійснювались (т.2 а.с.7).

Проте, суд зазначає, що з огляду на приписи Положення, у Державної аудиторської служби України, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, а відповідно і у її територіальних органів, а також і в інших державних органів наявні повноваження щодо звернення до господарського суду із позовами про визнання недійсними рішень тендерного комітету, договорів про закупівлю робіт за державні кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17.

Крім того, прокурором не наведено в чому полягає шкода, яка може бути спричинена державі, не розраховано її розмір (приблизну суму збитків понесених державою внаслідок укладення правочину на визначених сторонами умовах та оцінка їх невигідності для держави в порівнянні із наслідками недійсності правочину у разі задоволення цього позову), а також не наведено, що під час виконання сторонами оскаржуваного у даній справі договору були інші негативні наслідки (наприклад: поставка здійснювалась не спеціалізованим транспортом, що спричинило негативні наслідки; при виконанні договору мала місце поставка неналежної якості внаслідок порушення вимог при транспортуванні товару тощо), не визначено критеріїв оцінки істотності шкоди.

Таким чином, прокурор в даному випадку не обґрунтував підстав представництва інтересів держави в особі позивача в суді, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову в даній справі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 17.04.2019 у справі №923/560/18.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати на оплату позову судовим збором, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову покладаються на прокурора.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області (07401, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 137) в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби (04053, м. Київ, вул. Січових стрільців, 18; ідентифікаційний код 40479560) до Управління освіти і науки Славутицької міської ради Київської області (07100, Київська область, м. Славутич, Бакинський квартал, 15; ідентифікаційний код 23568683), фізичної особи-підприємця Бубен Олексія Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про визнання недійними протоколу-рішення про намір укласти договір про закупівлю від 29.11.2018 №129 засідання тендерного комітету Управління освіти і науки Славутицької міської ради Київської області та договору поставки №341 від 12.12.2018, укладеного між Управлінням освіти і науки Славутицької міської ради Київської області та фізичною особою-підприємцем Бубеном Олексієм Вікторовичем.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.01.2020.

Суддя А.Р. Ейвазова