ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/20092/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Зуєва В. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Раш Едуарда Віталійовича

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 (колегія суддів: Майданевич А. Г., Сулім В. В., Коротун О. М.) у справі

за позовом фізичної особи - підприємця Раш Едуарда Віталійовича

до фізичної особи - підприємця Пащенко Катерини Іванівни

про стягнення 305 481,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У листопаді 2017 року фізична особа-підприємець Раш Едуард Віталійович (далі - ФОП Раш Едуард Віталійович) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до фізичної особи-підприємця Пащенко Катерини Іванівни (далі - ФОП Пащенко Катерина Іванівна) про стягнення 305 481,00 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ФОП Пащенко Катериною Іванівною зобов`язань за Договором доручення від 03.11.2014 № 03/11 на продаж ювелірних виробів (далі - Договір) щодо збереження майна ФОП Раш Едуарда Віталійовича, тому позивач просить стягнути з відповідача вартість викраденого майна.

2. Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій.

2.1 Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 (суддя Усатенко І. В.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Пащенко Катерини Іванівни на користь ФОП Раш Едуарда Віталійовича грошові кошти у розмірі 305 481,00 грн та судовий збір у розмірі 4 582,22 грн.

2.2. Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що Договором передбачено повну матеріальну відповідальність ФОП Пащенко Катерини Іванівни за передані ФОП Раш Едуардом Віталійовичем ювелірні вироби, натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення дій для збереження майна. Тому відповідач, як матеріально відповідальна особа, має відшкодувати позивачу вартість викрадених речей. При цьому, судом першої інстанції зазначено, що ФОП Пащенко Катерина Іванівна не позбавлена права регресної вимоги до безпосередніх заподіювачів шкоди.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 апеляційну скаргу ФОП Раш Едуарда Віталійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/20092/17 задоволено частково. Мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/20092/17 змінено шляхом виключення з абзацу 10 сторінки 4 мотивувальної частини рішення слова "без підпису". В іншій частині рішення залишено без змін.

2.4. Ухвалюючи оскаржувану постанову, апеляційний господарський суд, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Водночас, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про виключення з абзацу 10 сторінки 4 слова "без підпису", оскільки відповідно до звичаїв ділового обороту позначка "б/п" скорочено означає "без печатки" і це сторонами не заперечується.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 у справі № 910/20092/17, до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звернувся ФОП Раш Едуард Віталійович із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 у справі № 910/20092/17 та ухвалити нову постанову наступного змісту: "Апеляційну скаргу ФОП Раш Едуарда Віталійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/20092/17 задовольнити повністю. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/20092/17 виключивши з мотивувальної частини слова: "Проте суд відзначає, що позивачем до матеріалів справи долучено зокрема накладну № 1 від 24.09.2012 на передачу Пащенко К. І. ювелірних виробів, на якій також відсутній його підпис, натомість міститься позначка б/п (без підпису) та напис Раш. Вказаний доказ, поданий саме позивачем, підтверджує, що Раш Е. В. при оформленні первинних документів ставив позначку б/п та писав своє прізвище, не проставляючи свого підпису. З огляду на вищезазначене, з урахуванням результатів експертизи, суд вбачає, що відповідач передав, а позивач прийняв товар за накладною № 1 від 26.12.2014, не зважаючи на ту обставину, що підпис позивача відсутній на накладній, проте міститься рукописний напис Раш, виконаний особисто Раш Едуардом Віталійовичем і позначка б/п". Стягнути з ФОП Пащенко Катерини Іванівни на користь ФОП Раш Едуарда Віталійовича витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 6 873,35 грн.

3.2. В обґрунтування касаційної скарги ФОП Раш Едуард Віталійович зазначає, що постанова апеляційного господарського суду ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі предмета спору, оскільки надав оцінку аргументу відповідача щодо передачі товару за накладною від 26.12.2014 № 1, яка не стосувалася Договору та не покладена в основу судового рішення. При цьому, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції порушуючи норми процесуального права, а саме всупереч вимогам підпункту "в" пункту 3 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, не навів жодних мотивів відхилення аргументів, викладених позивачем у апеляційній скарзі.

4. Розгляд касаційної скарги та установлені судами обставини

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 03.11.2014 між ФОП Раш Едуардом Віталійовичем (довіритель) та ФОП Пащенко Катериною Іванівною (повірений) укладено Договір доручення № 03/11.

4.2. Відповідно до пункту 1.1 Договору довіритель доручає, а повірений приймає на себе повноваження і обов`язки від імені та за рахунок довірителя продавати його товари, перелік і вартість яких визначається відповідно до товарно-транспортних накладних (рахунків-фактур) і становить суму до 500 000,00 грн.

4.3. Згідно з пунктами 1.1-1.3 договору повірений діє без довіреності і в підтвердження своїх повноважень пред`являє покупцям цей договір і опирається на нього. Доручення по цьому Договору повірений виконує особисто.

4.4. Повірений зобов`язується проводити оплату за продані вироби по мірі їх реалізації протягом 3 банківських днів з моменту реалізації, забезпечувати схоронність товарів довірителя, а також їх упаковку, нести повну матеріальну відповідальність за них (пункти 2.1.3, 2.1.5 Договору).

4.5. Пунктами 2.2.1-2.2.2 Договору передбачено, що довіритель зобов`язується передавати повіреному призначені для продажу товари, забезпечувати повіреного документами, необхідними для продажу товару.

4.6. Винагорода повіреного визначається як різниця між ціною товару, вказаною в ТТН, та ціною продажу. Винагорода повіреного сплачується шляхом утримання сум, що належать останньому, із коштів, що отримані від покупців повіреним за продаж продукції довірителя. Повірений проводить розрахунок з довірителем згідно з пунктом 2.1.3 цього Договору шляхом перерахування коштів на рахунок довірителя або готівкою (п. 3.2-3.4 договору).

4.7. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що на виконання умов Договору ФОП Раш Едуард Віталійович передав ФОП Пащенко Катерині Іванівні ювелірні вироби на загальну суму 305 481,00 грн, що підтверджується накладними № 1 від 03.11.2014 на суму 175 978,00 грн та № 2 від 03.11.2014 на суму 129 503,00 грн. Накладні підписані обома контрагентами.

4.8. Позивач звернувся до відповідача з листом від 12.10.2017, в якому вказав про порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань за договором № 03/11 від 03.11.2014 по забезпеченню схоронності майна. У зв`язку з викраденням ювелірних виробів на загальну суму 305481,00 грн, позивачу завдано збитки у відповідному розмірі. Тому позивач пропонував розірвати договір доручення з продажу ювелірних виробів № 03/11 від 03.11.2014 достроково з 22.10.2017.

4.8. Звертаючись з позовними вимогами, позивач вказав, що відповідач неналежно виконав зобов`язання за Договором стосовно збереження майна позивача, тому просив стягнути з відповідача вартість викраденого майна.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

5.2. Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що Договором передбачено повну матеріальну відповідальність ФОП Пащенко Катерини Іванівни за передані ФОП Раш Едуардом Віталійовичем ювелірні вироби, натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення дій для збереження майна. Тому відповідач, як матеріально відповідальна особа, має відшкодувати позивачу вартість викрадених речей.

5.3. Судові рішення господарських судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог не оскаржуються.

5.4. З урахуванням приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

5.5. Підставою подання касаційної скарги стала незгода скаржника із судовими рішеннями господарських судів попередніх інстанцій в частині мотивування цих рішень. А саме, на думку ФОП Раш Едуарда Віталійовича, суд першої інстанції вийшов за межі предмета спору, оскільки надав оцінку аргументу ФОП Пащенко Катерини Іванівни щодо передачі товару за накладною від 26.12.2014 № 1, яка не стосувалася Договору та не покладена в основу судового рішення. При цьому, на думку скаржника, при апеляційному перегляді судового рішення, апеляційний господарський суд належним чином не перевірив аргументів апеляційної скарги та зазначене залишив поза увагою.

5.6. Верховний Суд зазначає, що предмет доказування у справі складають обставини, встановлення яких є необхідним для вирішення спору, зокрема підстави позову. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

5.7. Предметом цього позову є вимога про стягнення 305 481,00 грн, а підставою позову є неналежне виконанням відповідачем зобов`язань за Договором доручення № 03/11 від 03.11.2014 щодо збереження майна.

5.8. Тому, з урахуванням наведеного, до предмета доказування у цій справі входять обставини щодо належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

5.9. Розглядаючи справу, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення дій для збереження майна позивача. Тому відповідач, як матеріально відповідальна особа, має відшкодувати позивачу вартість викрадених речей.

5.10. При цьому судами установлено, що відповідач у заявах по суті спору вказувала, що нею був у погашення заборгованості за вкрадений товар на суму 305481,00 грн (отриманий за накладними № 1 та № 2 від 03.11.2014) позивачу передані ювелірні вироби за накладними № 1 від 26.12.2014, № б/н від 01.12.2015, а тому заборгованість за договором № 03/11 від 03.11.2014 відсутня.

Однак, суд установив, що умовами договору № 03/11 від 03.11.2014 не передбачено можливість погашення заборгованості за незбережений товар шляхом передання довірителю іншого товару (обмін, бартер), оскільки, договором та законодавством визначено, що розрахунки за договором провадяться у грошовій формі, або шляхом повернення саме того, товару, який був отриманий повіреним в рамках договору № 03/11 від 03.11.2014.

5.11. При цьому, у мотивувальній частині судового рішення місцевого господарського суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач передав, а позивач прийняв товар за накладною № 1 від 26.12.2014, не зважаючи на ту обставину, що підпис позивача відсутній на накладній, проте міститься рукописний напис Раш, виконаний особисто Раш Едуардом Віталійовичем і позначка б/п". При апеляційному перегляді, апеляційним господарським судом зазначено, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Водночас, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про виключення з абзацу 10 сторінки 4 слова "без підпису", оскільки відповідно до звичаїв ділового обороту позначка "б/п" скорочено означає "без печатки" і сторонами не заперечується.

5.12. Однак, Верховний Суд погоджується з доводами скаржника про те, що суд першої інстанції вийшов за межі предмета доказування цього спору, оскільки надав оцінку аргументу ФОП Пащенко Катерини Іванівни щодо передачі товару за накладною від 26.12.2014 № 1, яка не стосувалася Договору, не входить до предмета доказування в межах цього позову та не покладена в основу судового рішення.

5.13. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та необхідності виключення з мотивувальної частини рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 і постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 у справі № 910/20092/17 таких речень: "Вказаний доказ, поданий саме позивачем, підтверджує, що Раш Е. В . при оформленні первинних документів ставив позначку б/п та писав своє прізвище, не проставляючи свого підпису. З огляду на вищезазначене, з урахуванням результатів експертизи, суд вбачає, що відповідач передав, а позивач прийняв товар за накладною № 1 від 26.12.2014, не зважаючи на ту обставину, що підпис позивача відсутній на накладній, проте міститься рукописний напис Раш, виконаний особисто Раш Едуардом Віталійовичем і позначка б/п".

У решті рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 у справі № 910/20092/17 слід залишити без змін.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.2. Відповідно до частин 1, 3 та 4 статті 311 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини

6.3. На підставі викладеного Верховний Суд, в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі установлених господарськими судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а мотивувальна частини рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 і постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 у справі № 910/20092/17 - зміні.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює резолютивної частини судового рішення та не ухвалює нового рішення по суті заявлених позовних вимог, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Раш Едуарда Віталійовича задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 і рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/20092/17 змінити, виключивши з їх мотивувальних частин речення: "Вказаний доказ, поданий саме позивачем, підтверджує, що Раш Е . В. при оформленні первинних документів ставив позначку б/п та писав своє прізвище, не проставляючи свого підпису. З огляду на вищезазначене, з урахуванням результатів експертизи, суд вбачає, що відповідач передав, а позивач прийняв товар за накладною № 1 від 26.12.2014, не зважаючи на ту обставину, що підпис позивача відсутній на накладній, проте міститься рукописний напис Раш, виконаний особисто Раш Едуардом Віталійовичем і позначка б/п".

3. У решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 і рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/20092/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

В. А. Зуєв