СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. Справа № 922/1832/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання - Марченко В.О.

за участю представників сторін:

прокурора - Хряк О.О., посвідчення №053701 від 03.09.2019

першого відповідача - не з`явився

другого відповідача - Чернишова К.О., к/довіреності №32-20-0.14-2/62-20 від 03.01.2020

третього відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області (вх. №24Х/3) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.12.2019 у справі №922/1832/19 (суддя Погорелова О.В., повний текст ухвали підписано 10.12.2019)

за позовом Заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, м. Дергачі Харківської області

до 1) ОСОБА_1 , м. Харків

2) Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків

3)Сільськогосподарського фермерського господарства "Вертіївка", с. Вікторівка Богодухівського району Харківської області

про визнання наказу незаконним, договору оренди землі недійсним, скасування їх реєстрації та повернення земельних ділянок, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Заступник керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 (перший відповідач), Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (другий відповідач) та Сільськогосподарського фермерського господарства "Вертіївка" (третій відповідач), в якому просить суд:- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №1432-СТ від 01.03.2016 "Про надання в оренду земельних ділянок" ОСОБА_1 ; - визнати недійсними договір оренди землі від 27.04.2016 укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 щодо оренди земельної ділянки площею 75,1487 га кадастровий номер :02:001:0759;- визнати недійсним договір суборенди землі від 23.03.2017 укладений між ОСОБА_1 та ФГ "Вертіївка" щодо суборенди земельної ділянки площею 75,1487 га кадастровий номер :02:001:0759;- скасувати рішення про державну реєстрацію від 14.05.2016 № 29599155, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право оренди № 14504941 від 14.05.2016 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер :02:001:0759) за ОСОБА_1 ;- скасувати рішення про державну реєстрацію від 23.03.2017 №34506153, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право суборенди №19692776 від 23.03.2017 про реєстрацію права суборенди на земельну ділянку (кадастровий номер :02:001:0759) за ФГ "Вертіївка";- зобов`язати ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) повернути державі земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення площею 75,1487 га кадастровий номер :02:001:0759.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.12.2019 закрито провадження у справі №922/1832/19.

Прокуратура Харківської області подала апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.12.2019, в якій просить скасувати зазначену увалу щодо закриття провадження у справі та передати справу №922/1832/19 на розгляд до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на те, що факт закриття провадження у справі позбавляє прокурора можливості реалізації права на судовий захист, що суперечить засадам як цивільного так і господарського судочинства, а також невілює положення Конституцій України в цій частині.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 справу №922/1832/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Барбашова С.В.; суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокуратури Харківської області та призначено справу №922/1843/19 до розгляду на 23.01.2020.

Представники першого та третьої відповідачів не скористались процесуальним правом брати участь в судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомили, відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 було своєчасно направлено всім сторонам по справі за юридичними адресами, при цьому, в ухвалі апеляційний господарський суд зазначав, що інформацію у справі можна отримати за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/. Явка представників не визнавалась обов`язковою.

Таким чином, Східним апеляційним господарським судом було здійснено всі можливі заходи щодо повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 зазначеного Кодексу, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

До того ж, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції обмежений тридцятиденним строком з моменту відкриття апеляційного провадження у справі.

Отже, колегія суддів, врахувавши рівень складності та обставини справи, вважає можливим здійснити перевірку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Закриваючи провадження у справі №922/1843/19, місцевий господарський суд зазначив, що згідно пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Передача ОСОБА_1. в суборенду спірної земельної ділянки ФГ "Вертіївка" свідчить про те, що вона не є землею фермерського господарства в розумінні статті 12 Закону України "Про фермерське господарство", а також пункту 5.1 статуту ФГ "Вертіївка", а тому їх користувачем є ОСОБА_1 , як фізична особа, оскільки вони в установленому законом порядку в оренду ФГ "Вертіївка" не набуті. У даній справі земельна ділянка площею 75,1487 га надана в оренду ОСОБА_1 як громадянину України. Саме із ОСОБА_1 , як фізичною особою укладено договір оренди. У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна орендарем спірної земельної ділянки є ОСОБА_1. , а не фермерське господарство. З огляду на суб`єктний склад сторін, характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Як свідчать матеріали справи, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ №1432-СТ від 01.03.2016 "Про надання в оренду земельних ділянок", відповідно до яких наказано ОСОБА_1 надати в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 20 років, земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану за межами населених пунктів на території Сазоно-Баланівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, загальною площею 75,1487 га. у тому числі: земельна ділянка площею 75,1487 га кадастровий номер :02:001:0759, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.05.2016 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 08).

27.04.2016 між ОСОБА_1. та Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №1432-СГ від 01.03.2016, був укладений договір оренди землі строком на 20 років, згідно якого ОСОБА_1 надано в оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення, загальною площею 75,1487 га., розташовану за межами населених пунктів Сазоно-Баланівської сільської ради на території Богодухівського району Харківської області, а саме: земельна ділянка площею 75,1487 га., кадастровий номер :02:001:0759, сільськогосподарські угіддя (рілля).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 14.05.2016 зареєстроване право оренди спірної земельної ділянки за ОСОБА_1

26.08.2016 зареєстроване Фермерське господарство "Вертіївка".

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 23.03.2017 за ФГ "Вертіївка" зареєстроване право суборенди спірної земельної ділянки на підставі договору суборенди земельної ділянки від 23.03.2017.

Відповідно до ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст.20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як наприклад 5, 10, 14 цієї статті).

З огляду на положення ч.1 ст.20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України 03.10.2017 №2147-VII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У частині третій статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора із цим позовом) установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу установлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів (стаття 12 ГПК України у редакції, чинній на час подання позову).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про фермерське господарство у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (01.03.2016 року), фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина перша статті 5, частина перша статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Тобто, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 в справі № 348/992/16-ц, від 13.06.2018 у справі № 474/100/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Про надання в оренду земельної ділянки , який прокурор просить визнати незаконним, датовано 01.03.2016. Договір оренди між ГУ Держгеокадастр у Харківській області та ОСОБА_1 укладено 27.04.2016.

14.05.2016 - право оренди зареєстровано за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

26.08.2016 - ОСОБА_1 було створено фермерське господарство «Вертіївка».

23.03.2017 - між ОСОБА_1 та ФГ «Вертіївка» укладено договір суборенди земельної ділянки, право суборенди зареєстровано за ФГ Вертіївка 23.03.2017.

Отже, враховуючи, що після реєстрації права оренди земельної ділянки, наданої їй для ведення фермерського господарства, ОСОБА_1 заснувала фермерське господарство, яке є юридичною особою, обов`язки орендаря та обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації

Крім того, істотною обставиною у справі є той факт, що органи прокуратури зверталися в порядку цивільного судочинства до Богодухівського районного суду Харківської області з аналогічною позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 з тих самих підстав та з тим же предметом спору.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 25.02.2019 по справі №613/1453/18 провадження у цивільній справі закрито. Дана ухвала набрала законної сили. Закриваючи провадження у справі, Богодухівський районний суд Харківської області дійшов висновку про те, що фермерські господарства є юридичними особами, на їхні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, поширюється юрисдикція господарських судів. Тому, виходячи з аналізу вимог Закону України «Про фермерські господарства», положень цивільного процесуального та господарського процесуальних кодексів, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного суду у справі №606/2023/16-ц, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Оскільки, землекористувачем земельної ділянки, яка є предметом оспорюваних договорів, у розумінні вимог Закону України «Про фермерські господарства», з 10.05.2016 є саме ФГ «Вертіївка», а не ОСОБА_1 , сторонами у спірних правовідносинах мають бути юридичні особи.

За таких обставин, суд першої інстанції, дійшов невірного висновку про те, що спір у цій справі виник щодо земельної ділянки, наданої в оренду фізичній особі. А тому, спори юридичних осіб, зокрема органів державної влади та місцевого самоврядування, із фермерськими господарствами мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Таким чином, прокурор, звертаючись до господарського суду, обгрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею даної справи на розгляд до Господарського суду Харківської області.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 271, ч. 6 ст. 275, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.12.2019 у справі №922/1832/19 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду Харківської області.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Верховного Суду.

Строк і порядок оскарження даної постанови визначено у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.01.2020

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко