ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2020 р. Справа№ 910/5309/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Кравченко О.К. - представник за дов. №300-122/03-82 від 08.07.2019 року,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року (дата підписання повного тексту 26.07.2019 року)

у справі № 910/5309/19 (суддя: Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 456166,37 грн штрафу

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 456166,37 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем всупереч встановленим Правилам обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 прострочено термін доставки вантажу зі станцій відправлення, що і стало підставою звернення до суду. На підтвердження позовних вимог до позовної заяви приєднано розрахунок штрафу та залізничні накладні, за якими відбувалися перевезення з простроченням.

Господарський суд міста Києва задовольнив позов Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" у повному обсязі своїм рішенням від 25.06.2019 року (повний текст рішення складено - 26.07.2019 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в даній справі та ухвалити нове рішення про зменшення розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 5% від обґрунтованої суми позову 189 360,86 грн - 9 486,05 грн.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі просив апеляційний суд залучити до матеріалів справи додаткові докази (копії актів загальної форми №3748т від 12.10.2018 року та №3242т від 06.10.2018 року, які в свою чергу не приймаються судом, як належний та допустимий доказ, оскільки позивач в порушення п. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України не надав суду докази неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема суд першої інстанції безпідставно відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності та не взяв до уваги висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 24.04.2018 року по справі №905/3245/16.

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції помилково не здійснив перерахунок суми штрафу за накладною №33899758, вважаючи, що по цьому перевізному документу мало місце затримка вантажу.

Також, скаржник вказав, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин свої дискреційні повноваження, передбачені ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та не зменшив розмір штрафу за заявою відповідача.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 року справу № 910/5309/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі № 910/5309/19 та призначив до розгляду на 22.10.2019 року своєю ухвалою від 09.09.2019 року.

20.09.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції, у відповідності до конституційного принципу законності, принципу верховенства права, а також норм матеріального права та процесуального права - ст. 129 Конституції України, ст.. 315 Господарського кодексу України, ст.ст. 2, 3, 5, 236 Господарського процесуального кодексу України правомірно застосував строк позовної давності 9 місяців з дня отримання вантажу (45 днів пред`явлення претензії, 45 днів відповідь на претензію, 6 місяців строк звернення до суду, як це передбачено вимогами діючого законодавства та підтверджено судовою практикою Верховного суду, не залежно від того, мало місце направлення претензії відповідачу чи ні, що призвело до винесення законного та обґрунтованого рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, позивач зазначив, що до заяви про зменшення розміру штрафу відповідач у суді першої інстанції додав лише звіти про фінансові результати Регіональної філії «Донецька залізниця», у той час як відповідачем у даній справі є юридична особа - Акціонерне товариство «Українська залізниця», відносно фінансового стану якої відомості у матеріалах справи відсутні Економічна ситуація в країні, в рівній мірі впливає на фінансове становище обох контрагентів за договором перевезення вантажу.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/5309/16 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв матеріали справи №910/5309/19 з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року до свого провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г., та призначив розгляд на 26.11.2019 року своєю ухвалою від 22.10.2019 року.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., у творчій відпустці 26.11.2019 року, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/5309/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв матеріали справи №910/5309/19 з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року до свого провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., судді: Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г., своєю ухвалою від 26.11.2019 року.

Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/5309/19, своєю ухвалою від 26.11.2019 року.

Представник відповідача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 16.01.2020 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про зменшення розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажів.

Представник позивача у судове засідання 16.01.2020 року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 року.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Приписами ст. 307 Господарського кодексу України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 року затверджено статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктом 6 Статуту поміж іншого передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту закріплено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п.п. 1.1., 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року № 644 (далі - правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (п. 41 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

У п. 2.9 Правил закріплено, що у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін:

- виконання митних та інших адміністративних правил;

- тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці;

- необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин;

- вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника;

- інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Пунктом 2.10. Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Згідно п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Так, за твердженням позивача, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного п. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Отже, за розрахунком позивача загальна сума штрафу за прострочення доставки вантажу складає - 456166,37 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, доставка вантажу у залізничних вагонах №№ 60609401, 66239146, 68751122, 67681288, 67896068, 68746718, 66854142, 68499805, 62511175, 63677926, 60019437, 67659441, 68822626 на адресу вантажоодержувача відбулася із запізненням на 2 (дві) доби, що підтверджується залізничними накладними №№ 33572702, 33579095, 33622960, 33762998, 33777640, 33798588, 33838152, 33885658, 33936907, 339557069, 339441980, 33968843, 33973868;

- за залізничними накладними №№ 33575440, 33600958, 33600966, 33622531, 33771205, 33769290, 33487083, 33828237, 33870668, 33881046, 33897166, 33897117, 33897133, 33897125, 33908559, 33913336, 33918822, 33918814, 33914698, 33484254, 33926304, 33965096 із запізненням на 3 (три) доби у залізничних вагонах №№ 63648885, 67872929, 65242760, 65884272, 68734912, 68972777, 65384828, 659448556, 60287919, 60064771, 67705616, 65398000, 66963125, 65707754, 60699782, 60611084, 68707774, 68516616, 68535111, 60400223, 68719228, 67867648;

- за залізничними накладними №№ 33620113, 33619289, 33715590, 33715806, 337838840, 33860784, 33867854, 33901984, 33914011, 33899758 (три вагони), 33930744, 33955659, 33960998 із запізненням на 4 (чотири) доби у залізничних вагонах №№ 65488462, 60916970, 65759128, 67396655, 67586883, 68823210, 66240631, 60913431, 64348519, 66119306, 65385262, 65238537;

за залізничними накладними №№ 33698762, 33741547, 33742313, 33853490, 33863507, 33852799, 33870627, 33904715, 33914458 із запізненням на 5 (п`ять) діб у залізничних вагонах №№ 65298630, 60714631, 60802287, 66696550, 65285256, 65245326, 66787987, 67894139, 66963570;

- за залізничними накладними №№ 33488032, 33705195, 33793241, 33839796, 33916180 із запізненням на 6 (шість) діб у залізничних вагонах №№ 60366812, 60704541, 60425479, 65481525, 33916180;

за залізничними накладними № 33714320, 33780479 із запізненням на 7 (сім) діб у залізничних вагонах №№ 60221140, 60118346;

- за залізничною накладною № 33673856 із запізненням на 8 (вісім) діб у залізничному вагоні № 63498711;

- за залізничною накладною № 33757048 із запізненням на 9 (дев`ять) діб у залізничному вагоні № 67922153;

- за залізничною накладною № 33779513 із запізненням на 11 (одинадцять) діб у залізничному вагоні № 65326514;

- за залізничною накладною № 33788639 із запізненням на 12 (дванадцять) діб у залізничному вагоні № 60653912;

- за залізничною накладною № 33704974 із запізненням на 17 (сімнадцять) діб у залізничному вагоні № 62545082.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, та правомірно встановлено судом першої інстанції, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного п. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Водночас, колегія суддів відзначає, що з приєднаних до позовної заяви накладних не видається за можливе встановити причини та строки збільшення такого терміну.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, які саме причини з переліку, зазначеному у п. 2.9 Правил слугували підставою для правомірної затримки вантажу в процесі перевезення відповідач суду не вказав, підтверджуючих документів не надав.

Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, з яких можливо було б установити які саме причини слугували підставами для правомірного збільшення терміну доставки вантажів за відсутності вини перевізника за описаними 31-ю накладною, так само як і встановити підстави для застосування до спірних правовідносин положень п. 2.9 Правил.

Самі лише посилання скаржника на неможливість встановлення дійсні підстав та строків затримки терміну доставки вантажів не можуть слугувати підставою для відмови у позову у цій частині, адже це лише посилання, що не підтверджені належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції помилково не здійснив перерахунок суми штрафу за накладною №33899758, вважаючи, що по цьому перевізному документу мало місце затримка вантажу, оскільки останнє спростовується висновками суду першої інстанції та не підтверджено жодними належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказами.

З огляду на викладене та враховуючи, що вантаж відповідачем доставлено позивачу із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та "Правилами обчислення термінів доставки вантажу", що підтверджується календарними штемпелями на накладних та у відповідності до ст. 116 Статуту та п. 1.1. Правил є підставою для застосування до перевізника відповідальності у вигляді штрафу.

23.05.2019 року відповідачем через канцелярію суду було надано відзив на позов, в якому він вказував на те, що вимога позивача про стягнення штрафу в сумі 139362,30 грн заявлена з пропуском встановленого строку позовної давності, у зв`язку із чим просив суд першої інстанції застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити у задоволенні позову в цій частині та окрім того, відповідач просив суд зменшити розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 5 % від обґрунтованої суми позову 189360,86 грн - 9468,05 грн.

Положеннями ст. 223 Господарського кодексу України унормовано, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. Для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Згідно п.п. 4.7., 4.7.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013: "У визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке. Якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред`явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (ч. 4 ст. 315 Господарського кодексу України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського процесуального кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч.ч. 2, 3 ст. 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, нормою ст. 315 Господарського кодексу України по іншому, аніж Статутом розраховується початок перебігу позовної.

Так, позов до перевізника у даній справі може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями пунктів 134, 136 Статуту залізниць України та ст. 315 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року № 905/2303/18.

Таким чином, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що позовна давність для позовів до залізниць встановлена, зокрема, ст. 136 Статуту залізниць України, якою передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст. 134 цього Статуту.

Як встановлено судом з тесту позовної заяви, приєднаних до неї документів та відповіді на відзив Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" не зверталося до відповідача у претензійному порядку для отримання відшкодування за порушення строків доставки вантажів.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву позивачем було оформлено 17.04.2019 року та надіслано до суду та відповідачеві 18.04.2017 року. Порушення строків доставки вантажу за описаними вище залізничними накладними мало місце у різний період часу з 20.09.2018 року по 31.10.2018 року, то за таких підстав строк в який звернувся позивач з позовною заявою, тобто, 17.04.2019 року є строком встановленим ст. 315 Господарського кодексу України, суд першої інстанції правомірно не застосував до даних правовідносин строк позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції безпідставно відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності.

Щодо незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правової позиції позицію Верховного Суду викладену у постанові від 24.04.2018 року №905/3245/16, колегія суддів відзначає, що

в зазначеній справі Верховний Суд застосував до спірних правовідносин норму ч. 5 ст. 314 Господарського кодексу України, якою визначено шестимісячний строк позовної давності для пред`явлення позовів перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів, що випливають з перевезення, тоді як у даній справі позов пред`явлено вантажоодержувачем до перевізника, що виключає застосування наведеної норми до правовідносин у даній справі.

Колегія суддів, перевіривши правильність здійсненого позивачем нарахування штрафу згідно доданого до позовної заяви погоджується з відповідним розрахунком позивача на суму 456166,37 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій до 5%, колегія суддів відзначає наступне.

Обґрунтовуючи вищевказане клопотання відповідач посилається на не зовсім задовільний стан його фінансів та виробничого процесу в цілому з огляду на проведення Антитерористичної операції.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що відповідач заперечуючи проти клопотання позивача про зменшення штрафних санкцій наводить схожі за змістом обґрунтування.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За положенням ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 року у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019 року у справі №914/891/16).

Дослідивши надані відповідачем документи та доводи клопотання про зменшення суми штрафу, які є тотожними із доводами апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні даного клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, вказана правова норма встановлює, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

Так, колегія суддів приймає до уваги, твердження позивача, що перевезення вантажу за спірними правовідносинами на адресу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" здійснювались виключно на підконтрольній українській владі території.

При цьому, ділянка між ж.д. станціями Волноваха-Камиш-Зоря має протяжність усього 84 км і є лише частиною маршруту перевезення вантажу від станції вантажовідправника до ст. Сартана (Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"), в той час як, увесь маршрут перевезення складає набагато більший шлях - 734, 653, 616, 683, 1324, 1135, 1104 км і т.д. Інша більша частина залізничного шляху є задовільною та придатною для безперешкодної експлуатації.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження відповідача, викладене у клопотання про зменшення суми що проведення АТО значно ускладнило транспортне сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця» та забезпечення виконання вимог та положень Статуту залізниць України і Правил перевезення вантажів, які були затверджені задовго до проведення АТО. Так, практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО.

Скрутний фінансовий стан Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", не є виключною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій до 5% суми штрафу, зважаючи на вищевикладені обставини, а також той факт, що тяжка економічна ситуація в Україні має загальнодержавний характер, та, в тому числі впливає і на показники діяльності Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь".

Тобто, Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" також перебуває в тяжкому фінансовому становищі, при цьому, невиконання зобов`язань Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо термінів доставки вантажу негативним чином впливає на фінансовий стан підприємства, оскільки, не дає належним чином забезпечити виробничій процес та, як наслідок, покращити господарську діяльність позивача.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що до заяви про зменшення розміру штрафу відповідач у суді першої інстанції подав лише звіти про фінансові результати регіональної філії «Донецька залізниця», у той час, як відповідачем у даній справі є юридична особа - Акціонерне товариство «Українська залізниця», відносно фінансового стану якої відомості у матеріалах справи відсутні.

Так, скаржники не надали суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі №910/5309/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/5309/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 27.01.2020 року.