ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1687/18

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Єрмаков А.В., довіреність № 220/549/д, дата видачі : 23.09.19;

Від відповідача: - не з`явився;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Міністерства оборони України до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ:

10.08.2018р. Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_1 та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця НОМЕР_1 від розміщених на ньому двох 20-ти футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Авангард, вул. Базова, 20.

Ухвалою судді господарського суду Одеської області Щавинської Ю.М. від 03.10.2018 року, на підставі ст. 60, ч.2 ст. 162, ч.ч.2,5 ст. 164, ч.2 ст. 185, п.2 ч.1 ст. 226 ГПК України, залишено без розгляду позовну заяву Міністерства оборони України.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 року скасовано ухвалу господарського суду Одеської області від 03.10.2018 року у справі № 916/1687/18; справу № 916/1687/18 направлено для продовження розгляду до господарського суду Одеської області.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.12.2018 року для розгляду справи визначено суддю Петренко Н.Д.

Ухвалою судді господарського суду Одеської області Петренко Н.Д. від 10.12.2018 року прийнято справу №916/1687/18 до провадження; підготовче засідання призначено на 09.01.2019 року.

17.12.2018 року до суду надійшов запит Південно-західного апеляційного господарського суду про надіслання справи № 916/1687/18 у зв`язку із надходженням до Південно-західного апеляційного господарського суду касаційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову від 27.11.2018 року.

Ухвалою судді господарського суду Одеської області Петренко Н.Д. від 20.12.2018 року було зупинено провадження у справі № 916/1687/18 до повернення справи до господарського суду Одеської області.

Постановою Верховного суду від 25.02.2019р. касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на Постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 27.11.18 у справі № 916/1687/18 залишити без задоволення, Постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 27.11.18 у справі № 916/1687/18 залишено без змін.

Розпорядженням керівника апарату №177 від 17.04.2019р., відповідно до ст.15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.9 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, п.4.2.10. Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області, в редакції від 13.03.2019р. (протокол №17-02/2019), у зв`язку з поверненням 17.04.2019р. з апеляційної інстанції матеріалів справи №916/1687/18 до господарського суду Одеської області та перебуванням судді Петренко Н.Д. з 20.02.2019р. на тривалому лікарняному (відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами) та призначенням розгляду справи на 20.02.2019р., з метою запобігання порушення строків розгляду справи, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/1687/18. Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2019р. справу передано на розгляд судді Гута С.Ф.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.04.2019р. справу № 916/1776/17 прийняти до свого провадження, поновлено провадження у справі та підготовче засідання призначено на 21.05.2019 року.

21.05.2019 року підготовче засідання було відкладено на 04.06.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.06.2019р. суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті в засідання суду на 20.06.2019р.

20.06.2019 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 02.07.2019 року.

19.06.2019р. до Господарського суду Одеської області відповідач звернувся з клопотанням про зупинення провадження у справі. Заявник зазначає, що на даний час знову є підстави для зупинення провадження у справі №916/1687/18 у зв`язку з розглядом справи №916/1684/18 Обєднаною палатою Касаційного Господарського суду у складі Верховного Суду , оскільки розглядається тотожна позиція сторін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.07.2019р. клопотання відповідача від 19.06.2019р. за вх.№2-2916/19 про зупинення провадження по справі №916/1687/18 до вирішення справи №916/1684/18 Об`єднаної палати Касаційного Господарського суду у складі Верховного Суду було задоволено та зупинено провадження у справі №916/1687/18.

16.12.2019р. надійшло клопотання за вх.ГСОО№2-6173/19 про поновлення провадження у справі №916/1687/18 у зв`язку із усуненням обставин, що раніше зумовили його зупинення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.12.2019р. провадження у справі було поновлено та призначено розгляд справи на 13.01.2020 року.

У судовому засіданні 13.01.2020 року, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 13.01.2020р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне:

21.02.2000 року між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" укладено Договір №181/9-83р, відповідно до п.5.1 якого, Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання цього Договору безкоштовно користуватися на власний розсуд 50-ма торговельними місцями під 20-футові контейнери по вулиці Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок", що також підтверджується листом ТОВ "Промтоварний ринок" від 14.03.2017 №240.

14.06.2016р. між Міністерством оборони України та Концерном "Військторгсервіс" укладено Договір доручення №1, відповідно до умов якого (п.1.1. Договору), Концерн "Військторгсервіс" уповноважений діяти від імені Міністерства, а саме: вчиняти юридичні дії пов`язані з укладанням, розірванням, припиненням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вулиці Рожевій, у тому числі з правом звернення до суду з позовами з питань пов`язаних з виконанням умов цього Договору.

В подальшому, 06.03.2018р. до вказаного Договору доручення укладено Додаткову угоду №1, якою змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування торговельним місцем, який становить 16 925,40 грн. (з ПДВ) в місяць, визначено типові умови договору про надання права платного користування, та внесено ряд інших змін.

Крім цього, п.2.8 Додаткової угоди від 06.03.2018 визначено, що підвищення розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів застосовується з дати проведення оцінки, за виключенням 2018 року, в якому підвищений розмір плати застосовується з дати підписання договорів (у редакції додатку 6 до цього Договору).

Пунктом 2.3 Договору доручення передбачено, що за виконання доручення за цим Договором Концерн з коштів, що надійшли від фізичних та юридичних осіб на виконання умов укладених угод щомісячно отримує винагороду, яка складає 8% (з ПДВ) від загальної суми коштів, отриманих Концерном від фізичних та/або юридичних осіб у відповідному місяці.

В свою чергу, Міністерство оброни України уповноважило Соловйову О.Є. начальника філії "Одеське управління військової торгівлі" довіреністю від 23.03.2018р. №220/254/д на виконання умов Договору доручення.

Крім цього, довіреністю від 26.04.2018 №220/337/д начальнику філії "ОУВТ" надано повноваження на представництво інтересів Міністерства оборони України в судових установах та інших юрисдикційних органах із питань пов`язаних з виконанням умов Договору доручення.

У зв`язку з наданням у 2016 році зазначених повноважень Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "ОУВТ", 01.08.2016р. між Міністерством оборони України від імені якого діє Концерн "Військторгсервіс" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір №ВКС-1282 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, терміном дії до 31.05.2019.

Згідно п.1.1 Договору, відповідачу надавалось право платного користування місцем НОМЕР_1, на виділеній відкритій території, за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Авангард, територія ТОВ "Промтоварний ринок", згідно з планом розташування.

З урахуванням внесених змін до Договору доручення №1 від 14.06.2016р. шляхом укладення Додаткової угоди до нього, та збільшення вартості за користування торговельним місцем, листом від 29.03.2018 №406/48 відповідача повідомлено про зміну суттєвих умов, та про необхідність приведення договірних відносин у відповідності до вимог, для чого йому необхідно було прибути до філії "ОУВТ" у визначений термін з метою врегулювання питання щодо подальших договірних відносин та умов співпраці з Міністерством оборони України.

Крім цього, цим же листом відповідачу повідомлено, що у разі не прибуття до філії "ОУВТ" в установлений термін та не приведення договірних відносин у відповідності до вимог, дію Договору №ВКС-1282від 01.09.2016, буде припинено в порядку виконання п.7.3. за ініціативою Сторони.

31.03.2018р. відповідачем отримано повідомлення про підвищення вартості за надання права платного користування торговельним місцем, однак відповідач до цього часу не прибув до філії "ОУВТ" з метою приведення договірних відносин у відповідності до запропонованих умов, що свідчить про відсутність бажання у відповідача співпрацювати з Міністерством оборони на запропонованих умовах.

Позивач вказує, що умови Договору №ВКС-1282 від 01.09.2016, його зміст та мета вказують на те, що даний договір є договором найму.

Пунктом 7.3 Договору №ВКС-1282 від 01.09.2016, передбачено що його дія припиняється, зокрема, за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії Договору, повинна письмово повідомити про це іншу Сторону за два місяці.

У зв`язку з відсутністю у відповідача бажання співпрацювати з Міністерством оборони України на запропонованих умовах, листом від 04.06.2018 №747/6 ФОП ОСОБА_1 повідомлено про припинення з 06.08.2018 дії Договору №ВКС-1282 від 01.09.2016, в порядку п.7.3 за ініціативою Міністерства оборони України.

Також, відповідачу повідомлялось, що у разі наявності у нього бажання користуватися торговельним місцем яке перебуває у розпорядженні Міністерства оборони України, він може звернутися до філії "ОУВТ" у термін до 06.08.2018 року із заявою про намір укласти Договір у новій редакції, за яким мінімальна вартість за користування торговельним місцем становитиме 16 925,40 гри. (з ПДВ) в місяць, чого останнім зроблено не було у зв`язку з відсутністю такого бажання.

Крім цього, за зверненням позивача, у газеті "Одеські вісті" випуск від 09.06.2018р. №44 (5068), на сторінці 11 розміщено оголошення наступного змісту:

"За ініціативою Міністерства оборони України (МОУ) з 06.08.2018 року припиняється дія договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, а саме: припиняється дія договору №ВКС-1282 від 01.09.2016 року укладеного з МОУ та ФОП ОСОБА_1 на користування торговельним місцем НОМЕР_1, на підставі повідомлення від 04.06.2018р. №747/6".

Аналогічного змісту повідомлення про припинення дії №ВКС-1282 від 01.09.2016 було розміщено і на веб-сайті ТОВ "Промтоварний ринок".

Враховуючи те, що п.7.3 Договору №ВКС-1281 від 01.09.2016 передбачає повідомлення про припинення договору, позивач вважає що сторони у договорі передбачили саме можливість односторонньої відмови від договору та встановили строк, протягом якого вони, у разі незгоди із таким припиненням, мають право врегулювати розбіжності, тобто на протязі двох місяців.

Після повідомлення про припинення дії вказаного договору, відповідач жодного разу не звертався із запереченнями стосовно непогодження про припинення договірних відносин з Міноборони, проте і надалі після припинення дії договору безпідставно продовжує користуватися торговельним місцем чим порушує права Міністерства та Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "ОУВТ".

Натомість, відповідачу надавалось право врегулювати договірні відносини з Міністерством оборони України шляхом укладання договору (у новій редакції) з Міноборони від імені якого діє Концерн в особі Філії, проте він таким правом не скористався.

Позивач зазначає, що на підставі розпорядження начальника філії "ОУВТ" від 03.08.2018р. №10, комісією із представників філії "ОУВТ" проведено огляд 50 торговельних місць по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок", у тому числі проведено огляд торговельного місця НОМЕР_1, в результаті проведення якого встановлено, що станом на 07.08.2018 на вказаному торговельному місці розміщено два 20-футові контейнери, які на день проведення огляду були зачинені.

Однак, станом на 07.08.2018 зазначені контейнери не могли розміщуватися на вказаному торговельному місці, у зв`язку з відсутністю на те правових підстав, а саме, договірних відносин з Міністерством оборони на розміщення 20-футових контейнерів на торговельному місці, що зафіксовано у складеному акті огляду від 07.08.2018.

Таким чином, відповідач безпідставно займає торговельне місце, не зважаючи на те, що не перебуває у договірних відносинах з Міністерством оборони України, проте і надалі продовжує користується вказаним торговельним місцем.

Враховуючи те, що саме Міністерство оборони України є особою яка до 2099 року є володільцем, розпорядником та користувачем 50-ма торговельними місцями (у томі числі НОМЕР_1), Міноборони надало повноваження та свою згоду Концерну "Військторгсервіс" в особі начальника філії укладати договори про надання права платного користування торговельними місцями, задля отримання відповідного прибутку у визначеному у Договорі розмірі, а саме не менше ніж 16 925,40 грн. (з ПДВ) в місяць.

Однак, Міноборони не може належним чином самостійно реалізувати належне йому право, а також не має можливості передати вказане торговельне місце в користування ФОП ОСОБА_1, так як він не виявив бажання на подальшу співпрацю з Міністерством оборони, а ні іншій особі з метою отримання прибутку, так як відповідач та треті особи чинять перешкоди у користуванні торговельним місцем та відмовляються його звільнити, що призводить до завдання збитків у вигляді упущеної вигоди Міністерству оборони України, щомісячно у розмірі 16 925,40 грн.

На думку позивача, відповідачем вчинені неправомірні дії, що перешкоджають Міністерству оборони України в особі Концерну "Військторгсервіс" у здійсненні господарської діяльності, призводить до нанесення збитків господарській діяльності державного господарського об`єднання та державі в цілому.

У зв`язку з цим, та вчиненням перешкод у користуванні торговельним місцем, та чиненням перешкод у користуванні торговельним місцем, філія "ОУВТ" яка діє від імені та в інтересах Міноборони звернулася до Авангардівський ВП Овідіопольського ВП ТУ НП в Одеській області із заявою від 07.08.2018 №1104/14 про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.206, ч.2 ст.2062 КК України, а також із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 07.08.2018р. №1105/15 до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України.

Однак, в той час коли Міністерство оборони України його підприємства, господарські об`єднання та інші установи вживають заходи по забезпеченню усім необхідним Збройні Сили України та інші державні формування Міністерства оборони України, які забезпечують національну безпеку України, вживаючи усі заходи задля отримання прибутку від своєї діяльності з метою забезпечення державних інтересів, інші особи в незаконний спосіб та за рахунок протиправного використання державних майнових прав, усіма можливими способами дбають про свої власні інтереси, порушуючи тим самим майнові права державного органу, що призводить до завдання значних збитків Міністерству оборони України та його установам.

В результаті неправомірних дій ФОП ОСОБА_1, та чинення перешкод Міністерству оборони України в особі його уповноважених осіб, у користуванні торговельним місцем НОМЕР_1, Міноборони в особі філії "ОУВТ" не до отримує кошти за користування торговельним місцем у розмірі 16 925,40 грн., в місяць.

З врахуванням вищенаведеного, позивач звернувся до суду із даним позовом до Господарського суду Одеської області за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 759 та статті 761 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Суд вважає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами Договор ВКС-1281 від 01.09.2016 є договором найму (оренди) майна, що випливає зі змісту положень послідовно укладених трьохстороннього договору від 21.02.2000 № 181/9-83р, договору доручення від 14.06.2016 № 1, якими опосередковано набуття позивачем майнового права користування асфальтованим майданчиком із розміщеними на ньому 50 торговельними місцями, та Договору ВКС-1281 від 01.09.2016р., за умовами яких ФОП ОСОБА_1, набув право платного користування місцями для встановлення контейнерів.

Відповідно до положень статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою і другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Відповідно до частин першої і четвертої статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Згідно з частинами першою і третьою статті 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

З огляду на наведене суд вважає за необхідне зазначити, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Судом встановлено, що пунктами 7.3 укладеного Договору № ВКС-1281 сторони визначили випадки припинення дії цих договорів: закінчення терміну, на який його укладено, та за ініціативою однієї із сторін (сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці).

Водночас зазначений пункт 7.3 Договору № ВКС-1281 не містить ані підстав розірвання договору чи припинення ним дії (за виключенням закінчення строку, на який він був укладений), ані посилання на можливість вчинення певних дій в односторонньому порядку, ані положень щодо можливості відхилення від загального порядку розірвання господарських договорів, встановленого статтею 188 ГК України.

У свою чергу, ініціатива однієї зі сторін договору щодо припинення його дії без отримання згоди на це іншої сторони в контексті наведених положень законодавства не тягне за собою таких правових наслідків, як дострокове припинення дії договору.

Із встановлених обставин вбачається, що ФОП ОСОБА_1, у відповідь на ініціативу Міністерства щодо припинення дії договорів згоди на це не надавав, а Міністерство з приводу розірвання згаданого договору (припинення ними дії) у визначеному законом порядку до суду не зверталося.

За таких обставин суд вважає що Договір № ВКС-1281 як на час розгляду справи судом не був припиненим в зв`язку з їх розірванням в односторонньому порядку за ініціативою Міністерства.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Такий правовий висновок, зокрема, викладено і в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 зі справи № 6-92цс15.

Оскільки підставною позову є пункт 7.3. Договору відповідно якого дія договору припиняється зокрема за ініціативою однієї із сторін та те, що Договір № ВКС-1281 не був припиненим у зв`язку з їх розірванням в односторонньому порядку з ініціативи Міністерства, то це виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у здійсненні Міністерством права користування згаданими торговельними місцями.

При цьому Міністерство в позовній заяві просить суд зобов`язати відповідача та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди в користуванні торговельними місцями шляхом їх звільнення від розміщених на них 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу).

З цього приводу суд зазначає, що така позовна вимога поширена на осіб, яких не визначено, не конкретизовано та яких не зазначено позивачем як відповідачів за його позовом, що не відповідає положенням чинного ГПК України, а тому позов у цій частині не є належним та ефективним способом захисту прав Міністерства.

Аналогічного висновку дійшла об`єднана палата касаційного господарського суду у справі №916/1684/18 від 05 липня 2019 року.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням позивача та відповідача надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Разом з тим, ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Міністерства оборони України не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору слід покласти на Міністерство оборони України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.В задоволені позову Міністерства оборони України до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном- відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23 січня 2020 р.

Суддя С.Ф. Гут