УХВАЛА

22 січня 2020 року

м. Київ

Справа № 916/312/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Волковицької Н.О.,

секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.

розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава"

про зупинення провадження у справі та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про зміну назви

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРКАВА"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019

за участю:

позивача: Цурка Н.О. (адвокат)

відповідача:1) Дорошенко Ю.В. (адвокат), 2) Зубченко П.А. (адвокат),

ВСТАНОВИВ:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" надійшло клопотання, у якому це товариство просить зупинити касаційне провадження у даній справі до вирішення Конституційним Судом України справи №3-239/2019(5444/19) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат".

Клопотання обґрунтоване тим, що:

Постанова суду апеляційної інстанції повністю ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.07.2019 у справі №916/3006/17, де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. В зв`язку з чим, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті, тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки;

Суб`єкт права на конституційну скаргу - ТОВ "Укркава" - звернулося до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають положенням статті 6, частини першої статті 8, статті 19 Конституції України (є неконституційними) положення частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат". Автор клопотання стверджує, що невизначеність та неоднозначність застосування положень частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат" призводить до незаконного та протиправного позбавлення осіб належного їм права власності на підставі виконавчих написів, вчинених поза межами установленого строку;

Ухвалою Третьої колегії суддів Першого сенату Конституційного Суду України від 19.09.2019 відкрито конституційне провадження у справі за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 88 закону України "Про нотаріат";

Предметом перевірки за конституційною скаргою є конституційність положень частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат", згідно з якими "нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років у відносинах за участю громадян, а у відносинах між підприємствами, установами, організаціями - не більше одного року" та які застосовані в остаточному судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду у справі №916/3006/17;

Предметом позовних вимог у справі, що переглядається, є матеріально-правова вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню вчиненого 09.11.2017 приватним нотаріусом виконавчого напису №2731, зокрема, відповідно до частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат" у зв`язку із пропуском АТ "Ощадбанк" річного строку для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

У клопотанні заявник, із посиланням на положення пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що до вирішення Конституційним Судом України питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат", розгляд справи №916/312/18 є неможливим.

Суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При вирішенні питання щодо застосування судом касаційної інстанції цієї норми права слід зазначити, що у даній справі №916/312/18 оскаржене судове рішення переглядається у касаційному порядку.

Згідно із вимогами статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Із доводів, наведених у клопотанні про зупинення касаційного провадження, не вбачається, що у даній справі №916/312/18, що переглядається у касаційному порядку, існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи №916/312/18 до вирішення вказаної у клопотанні справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

20.01.2020 на адресу Верховного Суду надійшло клопотання відповідача про зміну його найменування з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", яке обґрунтовано посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 "Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", згідно якої змінено найменування відповідача та здійснені відповідні реєстраційні дії.

Із положень статей 32 частини 17 пункту 2, 162, 315 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що правильне найменування учасників справи є складовим елементом здійснення судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає клопотання відповідача обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 169, 233, 234, 235, 227 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРКАВА" про зупинення касаційного провадження у справі №916/312/18, відхилити.

Клопотання Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про зміну найменування задовольнити.

Здійснити заміну найменування Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України".

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

Н.О. Волковицька