ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р. м.Київ Справа№ 920/544/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

при секретарі судового засідання ВайнерЄ.І.,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 21.01.2020 у справі №920/544/19 (в матеріалах справи),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс»

на рішення Господарського суду Сумської області від 07.10.2019,

повний текст якого складено 15.10.2019,

у справі №920/544/19 (суддя ЖерьобкінаЄ.А.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс»

до фізичної особи-підприємця Юсупова Максима Бауиржановича

про стягнення 319628,00грн., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 ТОВ«Пост Фінанс» (позивач) подало до Господарського суду Сумської області позовну заяву до ФОП ЮсуповаМ.Б. (відповідач) про стягнення 319628,00грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між сторонами спору був укладений договір про надання послуг з надання персоналу №399-1518 від 01.05.2018. Так, з 01.05.2018 касові операції в пункті надання фінансових послуг №20060 (Сумська область, Тростянецький район, с.Боромля, вул.Леніна, 1А) виконувала працівник відповідача - касир ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), протиправними діями якої позивачу завдано майнової шкоди у розмірі 319628,00грн. Позивач зазначав, що підставою позову є передбачений укладеним між сторонами договором (п.5.3.) та чинним законодавством (ч.1 ст.1172 ЦК України) обов`язок роботодавця відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання трудових (службових) обов`язків.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 07.10.2019 у справі №920/544/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що позивачем не доведено наявності вини у діях працівника відповідача у заподіянні шкоди, оскільки матеріали справи не містять вироку суду у кримінальній справі щодо працівника відповідача - касира ОСОБА_1

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, ТОВ«Пост Фінанс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 07.10.2019 у справі №920/544/19 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що наявність вини працівника відповідача - касира ОСОБА_1 , підтверджується матеріалами справи та не повинна підтверджуватись виключно вироком суду у кримінальній справі, посилаючись при цьому на ст.ст.1166, 1172 ЦК України. Окрім наведеного позивач посилається на наявність укладеного між сторонами спору договору, яким передбачено відповідальність відповідача за нанесення його працівником - касиром ОСОБА_2 , матеріальної шкоди (п.5.3. договору).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2019 справу №920/544/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя ЯковлєвМ.Л., судді КуксовВ.В., ШапталаЄ.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №920/544/17 та апеляційну скаргу ТОВ«Пост Фінанс» на рішення Господарського суду Сумської області від 07.10.2019 у справі №920/544/19 призначено до розгляду на 18.12.2019.

05.12.2019 та 11.01.2020 від позивача надійшли додаткові пояснення до поданої апеляційної скарги.

10.12.2019 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, просить спірне судове рішення залишити без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 розгляд апеляційної скарги ТОВ«Пост Фінанс» на рішення Господарського суду Сумської області від 07.10.2019 у справі №920/544/19 відкладено на 21.01.2020 та зобов`язано сторін надати суду до 13.01.2020 письмові пояснення з посиланням на відповідні докази щодо укладання/не укладання з ОСОБА_2 договору про повну матеріальну відповідальність, а також на якій стадії перебуває кримінальне провадження: 0000077 стосовно розгляду заяви про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення та чи було в межах вказаного кримінального провадження заявлено цивільний позов.

В судовому засіданні 21.20.2020 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 21.01.2020 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у своєму відзиві, просив спірне судове рішення залишити без змін.

Зокрема, представники сторін зазначили, що договору про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_2 не укладалось, цивільний позов в межах кримінального провадження 0000077 відповідачем не заявлено.

Відповідно до п.п.1, 2, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою ст.271 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.05.2018 між ТОВ«Пост Фінанс» (замовник) та ФОП ЮсуповимМ.Б. (виконавець) був укладений договір про надання послуг з надання персоналу №399-0518, відповідно до умов якого відповідач зобов`язується надати в розпорядження позивача власний персонал - касирів/старших касирів, для виконання касових операцій в пунктах надання фінансових послуг позивача.

Замовник та персонал виконавця у трудових відносинах не перебувають (п.1.4. договору).

Для отримання у власне розпорядження персоналу (касирів) замовник направляє виконавцеві на електрону пошту або іншими засобами зв`язку заявку підписану відповідною посадової особою. Факт підтвердження в прийнятті заявки здійснюється виконавцем шляхом підписання направлення та/або акту прийому - передачі наданих послуг. При направлені касира до замовника виконавець надає йому направлення (форма встановлена в додатку №3 до договору), яке підписується виконавцем (п.2.1., 2.2., 2.4. договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що персонал (касири), які направляються відповідачем для виконання касових операцій у позивача є працівниками відповідача, на підставі укладених з ними трудових договорів.

Згідно з п.3.11 договору замовник має право вимагати від виконавця повного відшкодування шкоди, завданої з вини його персоналу (касирів) замовнику, майну замовника (його працівників/клієнтів), в тому числі майнової шкоди через недотримання законодавства України (касової дисципліни, законодавства з питань фінансового моніторингу та інше), окрім штрафів органів ДФС та/або НБУ. Для встановлення факту та розміру шкоди замовник запрошує представників виконавця (або надає копії підтверджуючих документів), проте їх неявка не перешкоджає документальному оформленню замовником завданої йому шкоди.

Відповідно до п.5.3. договору, у разі нанесення персоналом (касиром) виконавця шкоди замовнику або його майну, замовник має право звернутися до виконавця з вимогою про відшкодування завданої шкоди, а виконавець зобов`язаний цю шкоду відшкодувати.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Колегія суддів, проаналізувавши укладений між сторонами спору договір та положення ч.1 ст.901 ЦК України, дійшла до висновку про те, що про надання послуг з надання персоналу №399-1518 від 01.05.2018 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.05.2018 позивачем було здійснено заявку на персонал - одного касира.

Той факт, що в розпорядження позивачу було направлено касира ВакулінуМ.О. сторони не заперечують.

Згідно з актом приймання-передачі послуг від 31.05.2018 за період з 01.05.2018 по 31.05.2018, відповідачем було надано послуги з надання персоналу у кількості 1-єї особи (пункт надання фінансових послуг: 20060, Сумська область, м.Боромля, вул.Леніна, 1а, від. №1).

Отже, з 01.05.2018 касові операції в пункті надання фінансових послуг №20060 (Сумська область, Тростянецький район, с.Боромля, вул.Леніна 1А) виконувала працівник відповідача - касир ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), відповідно до умов укладеного між сторонами спору договору.

ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 02.05.2018 до 25.03.2019 на посаді касира-операціоніста за основним місцем роботи, що підтверджується повідомленням про прийняття працівників на роботу, відомостями про трудові відносини осіб, копією трудової книжки НОМЕР_3.

Згідно з відомостями з трудової книжки НОМЕР_3, ОСОБА_3 звільнена відповідачем з роботи за власним бажанням 25.03.2019.

Як стверджував позивач, протиправними діями касира ОСОБА_1 йому завдано майнової шкоди у розмірі 319628,00грн.

Так, 11.03.2019 в ПНФП №20060 фахівцем з безпеки відділу безпеки позивача на підставі наказу №255 була проведена ревізія наявних грошових коштів, під час проведення якої була виявлена нестача грошових коштів в розмірі 273817,00,00грн., що підтверджується актом про результати інвентаризації наявних коштів №2 від 11.03.2019, який був підписаний матеріально-відповідальною особою - касиром ВакуліноюМ.О.

В письмових поясненнях (додаток до акту про результати інвентаризації наявних коштів) касир ОСОБА_3 повідомила про привласнення грошових коштів з каси позивача на погашення своїх зобов`язань перед фінансовими установами. Зазначеними діями працівник відповідача завдала позивачу майнової шкоди у розмірі 273817,00грн.

Додатково, відділом безпеки позивача було проведено службове розслідування на підставі претензій клієнтів ОСОБА_4 (7 грошових переказів на суму 31861,00грн.) та ОСОБА_5 (11 грошових переказів на суму 13950,00грн.), які повідомили про неотримання ними зазначених грошових переказів внаслідок зловживань з боку касира ПНФП №20060. В ході службового розслідування було встановлено, що працівник відповідача ОСОБА_3 07.03.2019 без присутності клієнтів на ПНФП, роздрукувала касові документи, що підтверджують факт видачі грошових коштів, підписала їх за себе та клієнтів, в подальшому привласнив грошові кошти та витративши їх на власні потреби.

Доказом проведення зазначених грошових операцій позивач вважає реєстр операцій ПНФП №20060 за 07.03.2019, підписаний працівником відповідача - касиром ВакуліноюМ.О. За результатами службової перевірки претензії клієнтів ГрекС. М (на суму 31861,00грн.) та ОСОБА_5 (на суму 13950,00грн.) були задоволені шляхом виплати на підставі видаткових касових ордерів. Зазначеними діями працівник відповідача завдав позивачеві майнової шкоди у розмірі 45811,00грн.

Згідно зі ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №21-03/2019-30 від 21.03.2019 про відшкодування шкоди в сумі 273817,00грн. та з претензією від №10-04/2019-30 від 10.04.2019 про відшкодування шкоди в сумі 45811,00грн. тільки в порядку досудового врегулювання спору, про що зазначено у позові.

Виходячи з умов п.5.3., п.3.11. договору, підставою для відшкодування відповідачем позивачу шкоди є факт завдання такої шкоди з вини персоналу (касирів) відповідача.

Разом із цим, 07.07.2019 між сторонами спору було укладено додаткову угоду до договору про надання послуг з надання персоналу №399-0518, згідно з якою сторони дійшли згоди розірвати з 07.07.2019 укладений між ними договір.

В п.3 вказаної угоди сторони спору зазначили, що на момент підписання угоди взаємних фінансових претензій одна до одної не мають, всі взаєморозрахунки між сторонами виконані у повному обсязі.

За наведених вище обставин, з урахуванням змісту п.3 додаткової угоди від 07.07.2019, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 319628,00грн. шкоди з посиланням на договір №399-1518 від 01.05.2018.

Одночасно позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на ст.ст.1166, 1172 ЦК України (деліктні зобов`язання).

Згідно із ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст.224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності.

Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб`єкт, об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторона. Суб`єктом є боржник; об`єктом - правовідносини по зобов`язаннях; об`єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб`єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, вимоги про стягнення завданих збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (ч.1 ст.1172 ЦК України).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Як вже встановлено судом, з 01.05.2018 касові операції в пункті надання фінансових послуг №20060 (Сумська область, Тростянецький район, с.Боромля, вул.Леніна 1А) виконувала працівник відповідача - касир ОСОБА_3 , яка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 02.05.2018 до 25.03.2019 на посаді касира-операціоніста за основним місцем роботи.

Згідно пояснень ОСОБА_1 від 11.03.2019, поданих господарському суду в якості доказу розміру шкоди та наявності вини касира ОСОБА_1 , нею було здійснено крадіжку готівкових грошових коштів в пункті надання фінансових послуг №20060.

Відповідно до ст.88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Підпис ВакуліноїМ.О. на її поясненнях від 11.03.2019 не посвідчений нотаріусом, а тому такі пояснення не можуть бути доказом в господарському судочинстві. При цьому, сторони спору з клопотанням про виклик ОСОБА_1 в якості свідка в засідання господарського суду не звертались, згоди ОСОБА_1 на допит її в якості свідка в засіданні господарського суду матеріали справи не містять.

Також, відповідно до п.3.11 договору позивач має право вимагати від відповідача повного відшкодування шкоди, завданої з вини його персоналу (касирів) замовнику, майну замовника (його працівників/клієнтів), в тому числі майнової шкоди через недотримання законодавства України (касової дисципліни, законодавства з питань фінансового моніторингу та інше), окрім штрафів органів ДФС та/або НБУ.

Для встановлення факту та розміру шкоди замовник запрошує представників виконавця (або надає копії підтверджуючих документів), проте їх неявка не перешкоджає документальному оформленню замовником завданої йому шкоди.

Однак матеріали справи не містять доказів про те, що позивач відповідно до п.3.11. договору запрошував відповідача (його представників) для встановлення факту та розміру шкоди, завданої касиром ВакуліноюМ .О.

Акт про результати інвентаризації наявних коштів №2 від 11.03.2019 підписаний касиром ВакуліноюМ.О. та представником позивача без участі представників відповідача, що суперечить п.3.11 договору, а отже не може беззаперечно свідчити про факт заподіяння шкоди та її розмір.

Реєстр операцій ПНФП №20060 за 07.03.2019, підписаний працівником відповідача - касиром ВакуліноюМ.О., також не може бути належним доказом факту заподіяння шкоди та її розміру, оскільки складений одноособово, без посилань на будь-які документи та взагалі є внутрішнім документом ТОВ«Пост Фінанс».

Виплата позивачем грошових коштів в розмірі 45811,00грн., сплачених на користь ГрекС.М. (за видатковим касовим ордером від 15.04.2019 на суму 31861,00грн. (а.с.23)) та БоброваМ.О. (за видатковим касовим ордером від 16.04.2019 на суму 13950,00грн. (а.с.24)) на підставі їх претензій не підтверджує факт та розмір завданих збитків позивачу через невиконання чи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивачем не доведено належними доказами наявності причинно-наслідкового зв`язку між вказаними виплатами та заподіянням касиром ОСОБА_2 шкоди.

Відповідно до ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Отже, надані позивачем докази на підтвердження факту привласнення касиром грошових коштів, зокрема акт №2 про результати інвентаризації наявних коштів від 11.03.2019, пояснення ОСОБА_1 від 11.03.2019, вкладний аркуш касової книги, копії претензій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , колегія суддів вважає неналежними та не допустимими доказами у господарському процесі на підтвердження факту завдання шкоди та її розміру, а також вини касира у привласненні коштів.

Одночасно, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у господарського суду відсутні повноваження щодо встановлення обставин вини особи у вчиненні злочину, а належними доказами вчинення касиром кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена Кримінальним кодексом України (привласнення/крадіжка коштів на суму 319628,00грн.), є відповідне рішення, прийняте за фактом вчинення злочину, з огляду на наступне.

В постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17 Велика Палата Верховного Суду визначила, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (п.6.2).

На переконання колегії суддів, в даній справі позивачем не доведено факту завдання шкоди та її розміру, а також вини відповідача в заподіянні шкоди.

Згідно зі ст.129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч.4 ст.60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї ст.суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем при розгляді справи в апеляційній інстанції понесенні судові витрати на професійну правову допомогу в сумі 6443,80грн. Факт понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката підтверджується договором про надання правничої допомоги в господарській справі від 05.08.2019, додатковою угодою №2 від 02.12.2019, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг №02 від 02.12.2019, квитанцією до прибуткового касового ордеру№01 від 02.12.2019, посадочними документами (квитками) на потяг на загальну суму 443,80грн., ордером серії ВІ №1001556 від 07.08.2019.

Одночасно, в задоволенні вимог відповідача про стягнення з позивача 556,20грн. витрат, визначених адвокатом СамохінимА.М. як витрати на відрядження, слід відмовити, оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, як і не надано доказів понесення реальних витрат адвокатом СамохінимА.М. під час перебування у м.Києві та на шляху слідування до нього.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору, витрати позивача на професійну правничу допомогу, витрати відповідача на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 280-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» на рішення Господарського суду Сумської області від 07.10.2019 у справі №920/544/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Сумської області від 07.10.2019 у справі №920/544/19 залишити без змін.

3.Судові витрати товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» на правничу допомогу та зі сплати судового збору покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс».

4.Судові витрати фізичної особи-підприємця Юсупова Максима Бауиржановича на правничу допомогу у розмірі 6443,80грн. покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс».

5.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» (Столичне шосе, 103, оф. 1304, м. Київ, 03131, ) на користь фізичної особи - підприємця Юсупова Максима Бауиржановича ( АДРЕСА_1 , іден. номер НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6443,80грн. (шість тисяч чотириста сорок три гривні вісімдесят копійок).

6. Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

7. Матеріали справи №920/544/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений та підписаний 29.01.2020.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов