Господарський суд Рівненської області
__________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про вирішення заяви про відвід

27 січня 2020 р. м. Рівне Справа №918/914/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Журавлина" Маслюка О.М. про відвід судді Пашкевич І.О. від розгляду справи №918/914/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Журавлина" (34500, вул. Варшавська, 9А, м. Сарни, Рівненська область, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Сканія Україна" (08004, вул. Київська, 37, с. Калинівка, Макарівський район, Київська область, )

про стягнення 123 512 253, 66 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Журавлина" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями про стягнення 123 512 253, 66 грн.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.12.2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/914/19. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.01.2020 року. Запропоновано сторонам подати суду, крім іншого, письмові пояснення з нормативним обґрунтуванням щодо визначення підсудності позивачем для розгляду даної справи Господарським судом Рівненської області та письмові пояснення з нормативним обґрунтуванням щодо заявлених ТОВ фірмою "Журавлина" вимог в одній позовній заяві з урахуванням ч.1 ст.173 ГПК України.

16.01.2020 року від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про передачу справи на розгляд іншому суду, а саме Господарському суду Київської області.

16.01.2020 року від позивача на адресу суду надійшли: письмові пояснення від 15.01.2020; пояснення щодо визначення підсудності, а також клопотання про призначення судової економічної експертизи.

20.01.2020 року ОСОБА_1 подала через відділ канцелярії суду заяву про вступ у справу на стороні позивача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

21.01.2020 року представником відповідача у справі через відділ канцелярії суду подані додаткові пояснення стосовно передачі справи на розгляд іншому суду.

У судовому засіданні представник відповідача просив передати справу №918/914/19 до Господарського суду Київської області у зв`язку з порушенням підсудності допущеним позивачем при подачі позову. Представник позивача заперечив проти передачі справи до Господарського суду Київської області.

У судовому засіданні 21.01.2020 року судом було оголошено перерву до 23.01.2020 року.

22.01.2020 року відповідачем через відділ канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні позову та про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

23.01.2020 року від представника позивача надійшли заперечення щодо передачі справи до іншого суду.

23.01.2020 року на електронну адресу суду від представника позивача адвоката Маслюка О.М. надійшла заява про відвід судді Пашкевич І.О. від розгляду справи №918/914/19.

Положеннями статті 39 ГПК України врегульовано порядок вирішення заявленого відводу. Зокрема пунктами 1-3 вказаної статті передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

У своїй ухвалі від 23 січня 2020 року, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, та на виконання приписів статті 39 ГПК України виніс ухвалу про зупинення провадження у справі №918/914/19 до вирішення питання про відвід судді Пашкевич І.О.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2020 року, заява про відвід судді Пашкевич І.О. у справі №918/914/19 передана на розгляд судді Романюк Ю.Г.

Частинами 7, 8 та 11 ст. 39 ГПК України визначено, що питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача вказує, що позовні вимоги до ТОВ "Сканія Україна" у справі № 918/914/19 становлять 123 512 253,66 грн., в т.ч. 19 431 960, 96 грн. основної суми боргу, 23 334 205, 12 грн. інфляційних втрат, 3 437 128, 55 грн. трьох процентів річних, та 77 308 959, 03 грн неодержаного прибутку (упущеної вигоди). Вказані вимоги виникають з Угоди про Майстерню, виконувати яку через її особливості можна тільки у місті Сарни Рівненської області (п. 5.2. Угоди), та з Договору з Дилером, в додатку № 2 до якого визначено місце його виконання (Волинська, Рівненська, Хмельницька, Вінницька та Чернівецька області), відтак, на думку позивача даний позов може пред`являтися за місцем виконання цих договорів, тобто до Господарського суду Рівненської області.

Як видно із заяви про відвід судді Пашкевич І.О., позивач в обґрунтування підстав для такого відводу зазначає, що підставою для відводу судді є те, що в ухвалі Господарського суду Рівненської області від 26.12.2019 року у справі № 918/914/19 встановлено, що позовна заява відповідає вимогам, встановленим ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Тобто, Господарський суд Рівненської області прийняв справу господарського судочинства № 918/914/19 до свого провадження з додержанням правил підсудності, а тому дана справа повинна бути розглянута саме цим судом. При цьому заявник посилається на частину 2 статті 31 ГПК України.

Крім того, представника позивача наполягає на тому, що господарський процесуальний кодекс України не наділяє суд першої інстанції правом змінювати або скасовувати свої ж власні рішення, відтак, вважає, що суд, у складі судді Пашкевич І.О. ставить під сумнів своє ж власне рішення, щодо визначення підсудності справи №918/914/19, створюючи ситуацію процесуальної невизначеності, що ставить під сумнів неупередженість суду.

Щодо твердження висвітлених у заяві ТОВ фірми "Журавлина" про відвід судді Пашкевич І.О., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відкриття провадження у справі унормовано статтею 176 ГПК України, виходячи зі змісту якої, суд отримавши матеріали позовної заяви перевіряє наявність підстав для залишення її без руху, повернення позовної заяви а також відмови у відкритті провадження.

Приймаючи ухвалу про відкриття провадження у справі №918/914/19 за матеріалами позовної заяви ТОВ "Журавлина" до ТОВ "Сканія Україна" про стягнення 123 512 253,66 грн., суддя Пашкевич І.О., зокрема, встановила відсутність підстав для залишення її без руху, повернення позовної заяви, а також відмови у відкритті провадження. Крім того, суддя встановила, що позовна заява ТОВ "Журавлина" відповідає вимогам, встановленим ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, а отже :

- позивач виклав свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування;

- позовна заява подана до суду в письмовій формі і підписана позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи;

- позовна заява містить реквізити, перелік яких наведений у частині 3 статті 162 ГПК України (найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав).

Відтак, твердження заявника, що суд ставить під сумнів визначену ним же підсудність справи не заслуговує на увагу, оскільки підсудність в даному випадку визначена самим позивачем у позовній заяві, а встановлення правильності її визначення у судовому засіданні 21.01.2020 року, у якому оголошена перерва до 23.01.2020 року, відбувалась у результаті розгляду судом заяви представника відповідача про передачу справи на розгляд іншому суду, а саме Господарському суду Київської області поданої 16.01.2020 року.

Разом з тим, суд наголошує, що питання передачі справи на розгляд іншому суду врегульовано статтею 31 ГПК України, відповідно до пункту 1 частини 1 якої, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. При цьому, виходячи зі змісту даної норми, суд не позбавлений права, встановивши, що справа прийнята до провадження без додержання правил підсудності передати її на розгляд до суду за територіальною юрисдикцією і після відкриття провадження у справі.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 ГПК України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35 і 36 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Як підстави для відводу заявником виділено пункт 5 частини 1 статті 35 ГПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судовою практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що у цієї вимоги (вимога щодо "незалежності") є два аспекти, суб`єктивний та об`єктивний.

Так, у рішенні у справі "Кііскінен проти Фінляндії" Європейський суд з прав людини наводить наступні стандарти.

По-перше, суд має бути суб`єктивно незалежним, тобто у жодного із членів трибуналу не має бути персональних упереджень або необ`єктивності. Персональна неупередженість презюмується, якщо немає доказів про протилежне. По-друге, трибунал має також бути неупередженим із об`єктивної точки зору, тобто ним мають надаватися достатні гарантії відсутності будь-яких обґрунтованих сумнівів у цьому відношенні (рішення у справі "Кііскінен проти Фінляндії").

Згідно із об`єктивним критерієм, особливо необхідно визначити, поза межами особистої поведінки суддів, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви у неупередженості суддів (рішення у справах "Клейн та інші проти Нідерландів", "Агрокомплекс проти України").

Як видно з практики Європейського суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", "Ветштайн проти Швейцарії").

Тобто, у кожній окремій справі необхідно з`ясовувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справах "Пуллар проти Сполученого Королівства", "Газета "Україна-центр" проти України").

Натомість, як видно зі змісту заяви про відвід, остання зводиться до того, що позивач не погоджується з процесуальними діями судді щодо порядку ведення судового засідання, - тобто зводяться виключно до оцінки застосування судом норм процесуального законодавства України, що у свою чергу в розумінні статті 35 ГПК України не є підставою для відводу судді та не свідчить про упередженість чи необ`єктивність судді.

При цьому заявником не обґрунтовано та не надано відповідних доказів того, що суддя прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду справи.

Поряд з тим, як зазначалося за висновком Європейського суду з прав людини, у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Варто зауважити, що при вирішенні питання відносно наявності у конкретній справі обґрунтованих причин для побоювань, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальною у такому випадку є відповідь на питання чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Газета "Україна-центр" проти України").

Проаналізувавши наведені заявником обставини, суд приходить до висновку, що за своєю суттю всі аргументи позивача щодо відводу судді Пашкевич І.О. - є незгодою сторони з процесуальними діями судді.

Суд наголошує, що суддя відправляючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід учинити виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, в тому числі вирішує заявлені сторонами клопотання та заяви.

Так, суддівську дискрецію, або суддівський розсуд, визначають як повноваження, надане особі, яка володіє владою вибирати між двома чи більше альтернативами, коли кожна з альтернатив законна.

Згідно з ч. 3 ст. 198 ГПК України, головуючий відповідно до завдання господарського судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Поряд з тим, суд звертає увагу заявника, що за правилами частини 4 статті 35 ГПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Оцінивши доводи, викладені у заяві про відвід судді Пашкевич І.О., судом не встановлено об`єктивних обставин, які викликають сумніви в безсторонності вказаної судді та відповідно у її неупередженості або об`єктивності.

За таких обставин, заява позивача про відвід судді Пашкевич І.О. не містить обґрунтованого посилання на обставини, які в розумінні статті 35 ГПК України є підставою для відводу,а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись статтями 35, 39, 234, 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" про відвід судді Пашкевич І.О. у справі №918/914/19 - відмовити.

Ухвала згідно з правилами частини 2 статті 235 ГПК України набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 27 січня 2020 року.

Суддя Романюк Ю.Г.