ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3437/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Савченко А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Бойко С.В. за довіреністю №960 від 07.10.2019р.

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України до державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт про стягнення 539 542,72 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі по тексту ДП „Адміністрація морських портів України) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт (далі по тексту ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 539 542,72 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 447 626,96 грн., пені у розмірі 77 246,28 грн., трьох відсотків річних у розмірі 7956,10 грн., збитків від інфляції у розмірі 6713,38 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р. в частині оплати вартості наданих позивачем послуг.

ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт не скористалось наданим законом правом на участь свого представника у судовому процесі. При цьому, суд зазначає, що 10.12.2019р. відповідач просив розглянути дану справу за відсутності представника останнього. Крім того, у поданій до суду заяві ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт вказано, що останнє підтримує власну правову позицію, яка була викладена у відзиві на позовну заяву.

Проте, господарський суд зазначає, що відзив на позовну заяву від ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт до господарського суду не надходив. Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

29.12.2017р. між ДП „Адміністрація морських портів України (Адміністрація) та ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт (Портовий оператор) було укладено договір про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17, відповідно до п. 1.1 якого Адміністрація зобов`язується забезпечити доступ до причалу 1 п/п „Бугаз та причалів № 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9 Білгород-Дністровської філії ДП „Адміністрація морських портів України, що перебуває у господарському віданні Адміністрації для проведення Портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт, а Портовий оператор зобов`язується сплатити Адміністрації плату за послуги. Послуга надається з метою забезпечення виконання Портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт та надання послуг із використання причалу(ів) у межах, визначених у паспорті споруди, ширини конструкції (конструктивної ширини) споруди.

Відповідно до п. 2.3.15 договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р. Портовий оператор зобов`язаний здійснювати оплату наданої Адміністрацією послуги в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Згідно з п. 3.2 договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р. датою надання послуг є дата складання акту наданих послуг, який формується на підставі відомостей наведених у наступних документах: для вантажів, що вибувають морем коносамент, маніфест або інший документ, виданий морським або річковим перевізником; для вантажів, що прибувають морем генеральний акт або інший документ.

Приписами п. 3.4 договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р. оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 20 банківських днів з дати виставлення Адміністрацією рахунку на оплату.

Згідно з п. 6.4 договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р. за порушення Портовим оператором строків оплати, вказаних у цьому договорі, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення, враховуючи день оплати. Оплата пені і штрафу не звільняє Портового оператора від обов`язку сплатити суму заборгованості.

Відповідно до п. 7.1 договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р. цей договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє протягом трьох років з дати його підписання. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору за 30 календарних днів до закінчення строку його чинності. Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

На виконання зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р. між сторонами по справі були підписані наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 447 626,96 грн., а саме: №207 від 05.03.2019р. на суму 43 546,80 грн., №208 від 05.03.2019р. на суму 33 200,64 грн., акт №219 від 08.03.2019р. на суму 37 774,28 грн., №228 від 10.03.2019р. на суму 42 985,25 грн., №229 від 10.03.2019р. на суму 41 470,04 грн., №245 від 13.03.2019р. на суму 49 210,01 грн., №256 від 15.03.2019р. на суму 43 367,27 грн., №274 від 16.03.2019р. на суму 67 740,60 грн., №287 від 20.03.2019р. на суму 44 088,54 грн., №292 від 24.03.2019р. на суму 44 243,53 грн.

Крім того, ДП „Адміністрація морських портів України було виставлено відповідачу наступні рахунки: №267 від 05.03.2019р. на суму 43 546,80 грн., №264 від 05.03.2019р. на суму 33 200,64 грн., №265 від 08.03.2019р. на суму 37 774,28 грн., №266 від 10.03.2019р. на суму 42 985,25 грн., №267 від 10.03.2019р. на суму 41 470,04 грн., №269 від 13.03.2019р. на суму 49 210,01 грн., №276 від 15.03.2019р. на суму 43 367,27 грн., №277 від 16.03.2019р. на суму 67 740,60 грн., №302 від 20.03.2019р. на суму 44 088,54 грн., №303 від 24.03.2019р. на суму 44 243,53 грн.

15.08.2019р. ДП „Адміністрація морських портів України звернулось до ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт із претензією №735/12-01-09/вих-12, відповідно до якої позивач, посилаючись на умови договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р., а також на виставлені відповідачеві рахунки протягом періоду з 05.03.2019р. по 24.03.2019р., просив сплатити заборгованість за договором у загальному розмірі 447 626,96 грн.

Листом від 20.08.2019р. ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт у відповідь на претензію позивача було повідомлено, що заборгованість виникла у зв`язку із скрутним фінансовим становищем підприємства. Оскільки відповідачем так і не було сплачено заборгованості за договором про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р., ДП „Адміністрація морських портів України з метою захисту порушених прав і було подано до господарського суду дану позовну заяву.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р., були виконанні у повному обсязі, що підтверджується підписаними між сторонами по справі актами наданих послуг на загальну суму 447 626,96 грн. Проте, відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р. не було здійснено оплати наданих позивачем послуг.

З викладених обставин, позовні вимоги ДП „Адміністрація морських портів України до ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 447 626,96 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

З посиланням на умови п. 6.4 договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів №197-П-АМПУ-17 від 29.12.2017р., а також приписи чинного законодавства ДП „Адміністрація морських портів України було нараховано відповідачу до сплати пеню у загальному розмірі 77 246,28 грн., яка була розрахована позивачем по кожному із вказаних по тексту рішення вище рахунків окремо протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, господарський суд зазначає про правильність здійсненого позивачем розрахунку. Наведене має наслідком необхідність задоволення позовних вимог ДП „Адміністрація морських портів України до ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт шляхом присудження до стягнення на користь позивача пені у розмірі 77 246,28 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих послуг позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних у загальному розмірі 7956,10 грн. та збитки від інфляції у розмірі 6713,38 грн., розраховані по кожному рахунку окремо станом на 13.11.2019р.

Проаналізувавши здійснені позивачем розрахунки трьох відсотків річних та збитків від інфляції, господарський суд дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість. Наведе має наслідком необхідність задоволення заявлених ДП „Адміністрація морських портів України до ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт позовних вимог у названій частині шляхом присудження до стягнення на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 7956,10 грн. та збитків від інфляції у розмірі 6713,38 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України до державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 447 626,96 грн., пені у розмірі 77 246,28 грн., трьох відсотків річних у розмірі 7956,10 грн., збитків від інфляції у розмірі 6713,38 грн. відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 615, 617, 625, 901, 903, 905, 907, 978 ЦК України, ст. ст. 179, 193, 231, 232 ГК України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт /67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, буд. 81, ідентифікаційний код 01125689/ на користь державного підприємства „Адміністрація морських портів України /01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ідентифікаційний код 38727770/ в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України /67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, буд. 81, ідентифікаційний код 38728376/ суму основного боргу у розмірі 447 626,96 грн. /чотириста сорок сім тисяч шістсот двадцять шість грн. 96 коп./, пеню у розмірі 77 246,28 грн. /сімдесят сім тисяч двісті сорок шість грн. 28 коп./, три відсотки річних у розмірі 7956,10 грн. /сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість грн. 10 коп./, збитки від інфляції у розмірі 6 713,38 грн. /шість тисяч сімсот тринадцять грн. 38 коп./, судовий збір у розмірі 8093,14 грн. /вісім тисяч дев`яносто три грн. 14 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.01.2020р.

Суддя С.П. Желєзна