ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. м. Київ Справа№ 910/14550/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Пшеницькій Т.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 23.01.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 (повний текст складено 16.08.2018)

у справі № 910/14550/17 (суддя Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Київгаз"

про стягнення 6 307 780,45 грн.

В судовому засіданні 23.01.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про стягнення 6 307 780,45 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П19 від 28.09.2011, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 22.08.2017 становить 5 487 141,64 грн. основного боргу, 533 091,24 грн. пені, 64 327,10 грн. 3 % річних від простроченої суми, 223 220,47 грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/14550/17 позов задоволено частково. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 4 525 750,34 грн. закрито.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 805 194,12 грн. основної заборгованості. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано частковою доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення решти заборгованості з основного боргу в розмірі 156 197,19 грн. та щодо стягнення 533 091,24 грн. пені, 64 327,10 грн. 3% річних та 223 220,47 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права (ст.ст. 526, 536, 549, 614, 625, 651 ЦК України, ч. 3 ст. 198, ст.ст. 216, 218, ч. 2 ст. 231 ГК України), порушенням норм процесуального права (ст.ст. 7, 73, 74, 76-80, 86, 91, 98, 99, 236 ГПК України), неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду, обставинам справи.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі:

- суд неповно дослідив обставини справи щодо дійсного надання відповідачу в жовтні 2016 послуг транспортування природного газу в розмірі 1 522, 617 тис. куб. м. та на суму 972 404, 12 грн., та дійшов висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки виключив із вказаних обсягів транспортування природного газу обсяг природного газу в розмірі 261 822, 00 тис. куб. м., отримання якого безпідставно та необґрунтовано заперечується відповідачем;

- перевірка правильності здійснених позивачем розрахунків заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором транспортування природного газу магістральними трубопроводами не потребують спеціальних знань, позаяк така перевірка здійснюється безпосередньо господарським судом в процесі розгляду справи по суті з застосуванням звичайних засобів доказування.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 17.09.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Калатай Н.Ф., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 поновлено позивачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 03.10.2018, зупинено дію оскаржуваного рішення, розгляд справи призначено на 10.10.2018.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Разіна Т.І., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 08.11.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2018 оголошено перерву у справі на 11.12.2018 у зв`язку з необхідністю додаткового з`ясування обставин справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., ОСОБА_1

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 у справі №910/14550/17 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції її розгляд відкладався, у справі оголошувалась перерва, останній раз на 19.09.2019 у зв`язку з необхідністю ознайомлення учасників провадження з поданими письмовими поясненнями позивача.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 у зв`язку прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 23.07.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, апеляційна скарга передана на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2019 відкрито апеляційне провадження, зазначено, що розгляд справи №910/14550/17 відбудеться 24.10.2019.

Ухвалою Північного господарського суду від 23.10.2019, у зв`язку з участю колегії суддів: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І. 24.10.2019 на загальноукраїнському семінарі на тему: "Проблеми єдності судової практики під час розгляду судами господарських спорів" згідно наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2019 №56-А, розгляд справи призначено на 14.11.2019.

Ухвалами Північного господарського суду від 14.11.2019, від 05.12.2019 у справі оголошувалась перерва, останній раз на 23.01.2020.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.01.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та додатково поданих поясненнях, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення решти заборгованості з основного боргу в розмірі 156 197,19 грн. та щодо стягнення 533 091,24 грн. пені, 64 327,10 грн. 3% річних та 223 220,47 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.01.2020 заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

28.09.2011 між Дочірньою компанією " Укртрансгаз " Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство " Укртрансгаз "), як газотранспортне підприємство, (далі - позивач) та Публічним акціонерним товариством "Кіївгаз", як замовником, (далі - відповідач) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П19 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а відповідач зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Положеннями п. 3.1. Договору передбачено, що послуги з транспортування газу оформлюються позивачем і відповідачем актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Пунктами 3.2, 3.3, 3.4 Договору сторони погодили, що позивач до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє відповідачу два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою позивача.

Відповідач протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути позивачу один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою відповідач, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків відповідача з позивачем.

Згідно п. 5.4 Договору вартість фактично наданих позивачем відповідачу послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Відповідно до п. 5.5 Договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 % попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з п. 7.3 Договору, у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Умовами п. 11.1 Договору, зокрема, визначено, що Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Позивач вказує, що відповідачу надані послуги за Договором в квітні-грудні 2016, а також в січні-червні 2017 на загальну суму 11 682 483,56 грн., відповідно до актів наданих послуг, проте у зв`язку з частковою оплатою відповідачем наданих послуг у останнього перед позивачем наявна заборгованість за жовтень 2016 та за січень-червень 2017 на загальну суму 5 487 141,64 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 533 091,24 грн., а також відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України, шляхом стягнення 64 327,10 грн. 3 % річних та 223 220,47 грн. інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 ЦК України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В поданій до суду відповіді на відзив позивач вказує, що відповідачем частково здійснений розрахунок за надані послуги за Договором, а також про те, що у відповідача наявна заборгованість за жовтень 2016 в сумі 961 391,30 грн.

Приймаючи до уваги часткову сплату відповідачем основної заборгованості за Договором, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 4 525 750,34 грн. основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за жовтень 2016, позивач посилається на акт наданих послуг від 31.10.2016 № 10-16-/П19, підписаний лише зі сторони позивача, у якому зазначено про надання послуги за Договором в обсязі 1 522,617 тис. куб. м. на суму 972 404,12 грн.

В свою чергу, відповідач, виявивши невідповідність в зазначеному вище акті, склав власну редакцію акту, а саме: акту від 31.10.2016, із зазначенням обсягу газу та вартості послуг - 1 260,795 тим. кв.м. на суму 805 194,12 грн., який відповідає обсягу газу, що був використаний відповідачем у жовтні 2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі природного газу, а саме:

- акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, складений між дочірнім підприємством "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" та відповідачем, про те, що відповідно до умов договору від 31.10.2016 № КГЕ-18 дочірнє підприємство "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" передає, а відповідач приймає природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат у жовтні 2016 в обсязі 15,659 тис.кв.м.;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, складений між публічним акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та відповідачем, про те, що відповідно до умов договору від 30.12.2015 № 16-012-В публічне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" передає, а відповідач приймає імпортований природний газ для забезпечення власних потреб у жовтні 2016 в обсязі 19,460 тис.кв.м.;

- акт приймання-передачі природного газу при відборі шляхом заміщення з ПСГ від 22.11.2016 № 296/09-16, складений між сторонами спору про те, що згідно договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 15.04.2015 № в жовтні 2016 позивач здійснив відбір природного газу шляхом заміщення з ПСГ, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 1 225,676 тис.кв.м.

Враховуючи те, що вказані вище акти приймання-передачі природного газу підтверджують обсяг спожитого відповідачем газу у вигляді надання послуг за Договором в розмірі 1 260,795 тим. кв.м. на суму 805 194,12 грн., місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за жовтень 2016 за укладеним між сторонами спору Договором підлягають задоволенню в сумі 805 194,12 грн.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст. 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, судом першої інстанції, з метою визначення розміру заборгованості відповідача, зокрема, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Проте, призначена судом економічна експертиза експертною установою проведена не була у зв`язку з відсутністю оплати за її проведення.

Приймаючи до уваги те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 № 910/14550/17 зобов`язано провести оплату економічної експертизи саме позивача, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 533 091,24 грн. пені, 64 327,10 грн. 3 % річних та 223 220,47 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають з урахуванням невизначеності розрахунків таких сум.

Щодо заявленого відповідачем розрахунку судових витрат від 16.07.2018 № 2095/09, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про задоволення зазначених в розрахунку відповідача витрат в загальній сумі 60,00 грн. (п.п. 3, 4, 5, 6), що підлягають покладенню на позивача, з урахуванням приписів ч. 11 ст. 129 ГПК України, шляхом зарахування зазначеної суми в рахунок присудженої до стягнення з відповідача суми судового збору (12 077,91 грн. - 60,00 грн. = 12 017,91 грн.).

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Додані позивачем до пояснень договір № 7-ВТВ та акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 не відносяться до даної справи.

Згідно з абз. 3 п. 3.1. зазначеного договору, «Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ, після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.»

Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 підтверджує, що право власності на природний газ об`ємом 140321,167 тис. м3 набуте Позивачем 31.10.2016.

Відтак, хибним є твердження позивача щодо того, що протягом жовтня 2016 відповідачем безпідставно набуто 261,822 тис. м3 природного газу, що належав Позивачеві:

- відсутнє підтвердження належності 261,822 тис. м природного газу до об`єму 140321,167 тис. м3, що придбаний позивачем;

- протягом жовтня 2016 природний газ в обсязі 140321,167 тис. м позивачеві не належав.

Спірний обсяг природного газу не існував, а хибні дані позивача виникли через некоректну роботу вузла обліку газу (надалі - ВОГ) позивача на ГРС-12 «Хотів».

Обґрунтовані пояснення щодо цього надані відповідачем до суду першої інстанції (Доповнення до відзиву на позовну заяву № 1812/09 від 13.06.2018 з усіма додатками подані до суду 14.06.2018).

Обсяги газу, що надходить з газотранспортної системи до газорозподільної мережі, вимірюються засобами вимірювальної техніки (ЗВТ), які встановлені на пунктах приймання - передачі газу.

Встановлений позивачем влітку 2016 на ГРС-12 (Хотів) ЗВТ не відповідає вимогам чинного законодавства з питань метрологічної діяльності, що підтверджено листом ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» №39-22/095 від 28 грудня 2016: «стосовно ВОГ ГРС-12 (Хотів) станом на 26 грудня 2016 року ДП «Укрметртестстандарт» проводило виключно експертизу ВОГ ГРС-12 (Хотів) на відповідність експлуатаційній документації, відтак сертифікат відповідності ВОГ ГРС-12 (Хотів) вимогам Технічного регламенту ДП «Укрметртестстандарт» як орган з оцінки відповідності не видавало».

04.05.2011 між відповідачем та позивачем укладено Технічну угоду №10-03-92 про умови приймання-передачі природного газу на пунктах приймання-передачі та режим транспортування його споживачам (надалі - Технічна угода, копія є в матеріалах справи).

Пунктом 7.1. Технічної угоди сторони погодили, що кількість переданого та прийнятого газу за календарний місяць визначається диспечерськими службами сторін, на підставі: інструментальних даних відповідних приладів та розрахованого обсягу газу використаного на ГРС в якості виробничо-технологічних витрат і затверджуються двостороннім місячним актом.

Згідно з п. 7.11 Технічної угоди, при виникненні суперечки між сторонами у визначенні кількості переданого газу на підставі показників приладів Трансгазу, складається попередній акт приймання-передачі. Після вирішення суперечки різниця, яка виникла, обраховується у кінцевому місячному акті приймання-передачі з обов`язковим додатком, де вказано причини, які призвели до необхідності корегування обсягів газу.

Сторона, яка не погоджується з визначенням добової чи місячної кількості поданого газу, заявляє про це іншій стороні протягом 10 днів з моменту оформлення акта або іншого офіційного документа, що підтверджує кількість поданого (прийнятого) газу (п. 7.12 Технічної угоди).

На підставі зазначеного, врахувавши всі фактичні обставини, відповідач висловив обґрунтовану незгоду з обсягом природного газу, який у жовтні 2016 було прийнято з газотранспортної в газорозподільну систему.

11.11.2016 позивачем складено та направлено на адресу відповідача для підписання Попередній акт приймання-передачі природного газу за жовтень 2016, а також лист № 3087-09 із докладним обґрунтуванням незгоди з результатами вимірів обсягів природного газу на ГРС-12 (Хотів). Обґрунтовано, що показники засобу вимірювальної техніки на ГРС-12 (Хотів) не можуть бути визнані позивачем як достовірні та належним чином встановлені, оскільки різниця в об`ємах природного газу, переданого в мережі позивача, що виміряні цим приладом та виміряні вузлом обліку на базі змінного перепаду тисків (що встановлений та працює на тій же ГРС- 12 (Хотів) як дублюючий), постійно збільшується та досягла у жовтні 2016 1 %.

Обсяг газу, прийнятого з газотранспортної системи позивача до мережі відповідача в жовтні 2016, є неузгодженим; різниця становить 261,822 тис. м3. Цей об`єм природного газу безпідставно включено позивачем в запропонований для підписання акт № 10-16- /П19 від 31 жовтня 2016, що складений відповідно до договору № /П 19.

Відповідачем складено та надіслано на адресу позивача редакцію акту без врахування зазначеного обсягу газу, погоджено надання послуг з транспортування природного газу в обсязі 1260,795 тис. м3. Позивачем цей акт не підписано, жодних дій щодо врегулювання конфліктної ситуації не вчинено.

Обсяг газу, про транспортованого позивачем для відповідача в жовтні 2016, до цього часу залишається не узгодженим, що враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення у даній справі.

Об`єм спожитого відповідачем газу повністю підтверджено первинними документами, вірна оцінка яким надана судом першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за жовтень 2016 позивач здійснює посилання на акт наданих послуг від 31.10.2016 № 10-16- /П19, який підписаний лише зі сторони позивача та відповідно до якого останнім надані послуги за Договором в обсязі 1.522,617 тис. куб. м. на суму 972.404,12 грн.

Позивачем не надано доказів передання відповідачем у жовтні 2016 природного газу для транспортування в пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи (п. п. 2.2., 2.4. Договору).

Натомість, відповідачем надані, а судом першої інстанції правильно оцінені первинні документи про отримання замовлених відповідачем у жовтні 2016 обсягів природного газу.

Неможливість транспортування природного газу в обсягах більших, ніж замовлено й закуплено, підтверджується судовою практикою.

У постанові Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.11.2017 у справі № 910/244/17 суд зазначив наступне: «... Відповідач вказав про те, що відмовляється від підписання актів, оскільки обсяги природного газу, зазначені в актах, не відповідають фактично оформленим обсягам відповідно до актів реалізації природного газу між відповідачем та його споживачами.

Позивач зазначає, що наведені розбіжності між сторонами щодо підписання актів не були врегульовані відповідно до умов договору або в судовому порядку, а тому згідно з абзацом другим пункту 3.3 договору до прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється відповідно до даних позивача, що відображені, зокрема, в оформлених позивачем актах наданих послуг...

Отже, будь-яка послуга, в тому числі і послуга транспортування. Може бути надана лише за завданням замовника. При цьому, чинним законодавством України не передбачено примусового надання послуг - без відповідного волевиявлення замовника...

Відтак, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що обсяги газу, наведені у непідписаних актах, надходили до магістральних газопроводів газотранспортного підприємства та транспортувались Товариством».

У постанові Вищого господарського суду України від 09.10.2017 у справі № 910/206/17 суд зазначив: «Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення основного боргу згідно договору №-ТБ від 31.01.2014, суди попередніх інстанцій виходили із того, що відсутність відповідного волевиявлення з боку замовника виключає надання послуги. Тому встановивши, що матеріали справи не містять доказів замовлення відповідачем послуг з транспортування природного газу підприємствам ТЕК на суму 5 351 003,27 грн. основного боргу, як це встановлено пунктом 2.1. договору, господарські суди дійшли правильно ухвалили про відмову в задоволенні позову про стягнення основного боргу.»

У жовтні 2016 відповідачем замовлено послуги з транспортування та отримано природний газ у обсязі 1260,795 тис. м3, що підтверджується первинними документами і правильно відображено в оскаржуваному рішенні.

Описуючи порядок здійснення балансування та алокації, позивач посилається на редакцію Кодексу ГТС, що затверджена через півроку після спірних подій (28.04.2017).

Описуючи процес придбання природного газу для забезпечення власної господарської діяльності, а також пояснюючи процес алокації, позивач у поясненнях наводить цитати Кодексу ГТС в редакції, що набула чинності у квітні 2017, через 6 місяців після спірних подій.

Позивач без достатніх правових підстав на власний розсуд змінив дані алокації, отримані від відповідача у Звіті про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Київгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за жовтень 2016 (додаток до алокації за звітний місяць), додавши до загального обсягу надходження газу на ГРС обсяг (261,822 тис. м3), який не існував і обґрунтовано не визнаний відповідачем.

Доводи скаржника про неповне дослідження судом обставин справи щодо дійсного надання відповідачу в жовтні 2016 послуг транспортування природного газу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції дослідив надані відповідачем первинні документи про отримання ним замовлених у жовтні 2016 обсягів природного газу.

Позивачем до матеріалів справи не надано доказів передавання відповідачу у жовтні 2016, відповідно до зазначених в п.п 2.2, 2.4 договору природного газу для транспортування в пунктах приймання - передачі газу в магістральні трубопроводи.

Безпідставними та необґрунтованими є твердження позивача про узгодження між сторонами обсягу природного газу, переданого в жовтні 2016 з газотранспортної системи позивача в газорозподільну мережу.

Посилання апелянта на те, що заборгованість відповідача підтверджена належним чином складеними первинними документами колегією суддів відхиляються, оскільки акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за жовтень 2016 сторонами не підписано. Посилання позивача на п. 3.3 договору є безпідставними, оскільки не підписаний акт приймання - передачі послуг не є первинним документом і не є підставою для розрахунків.

Додатково подані позивачем документи до суду апеляційної інстанції, які були долучені останнім до пояснень №1001 вих.-18-5189 від 03.12.2019, б/н від 29.08.2019, колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на положення п. 6 ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 269 ГПК України, оскільки жодних обґрунтувань поважності причин неподання нових доказів до суду першої інстанції скаржником не наведено.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/14550/17.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/14550/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/14550/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14550/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 28.01.2020.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська