ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

28.01.2020м. ДніпроСправа № 904/5574/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівна компанія "СПЕЦМАШ", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ", м. Дніпро

про визнання п.2.3 договору на проведення капітального ремонту верстату недійсним

Суддя Назаренко Н.Г.

За участю секретаря судового засідання Вязовської К.В.

Представники:

Від позивача не з`явився

Від відповідача Сердюк С.А. - представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівна компанія "СПЕЦМАШ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ" про визнання п. 2.3 договору на проведення капітального ремонту верстату недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що правовою підставою для визнання правочину п. 2.3. договору №04/07 на проведення капітального ремонту верстату УФ0701 (6У316) від 07.04.2017 недійсним є його невідповідність вимогам закону статті 849 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 28.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.12.2019.

17.12.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти замовлення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що пункт 2.3. Договору регулює право замовника на повернення попередньої оплати у випадку невиконання робіт підрядником, а ч. 4. ст. 849 ЦК України регулює право замовника відмовитися від договору у будь-який час до закінчення роботи, що не суперечить одне одному. Керуючись положеннями ч.2,3 ст.849 ЦК України відповідач скористався наданим йому правом на односторонню відмову від договору, направивши позивачу претензію вих.№05-187 від 08.11.2017. Відповідач зазначає, що на сьогоднішній день, відповідно до положень ч.3 ст. 651 ЦК України договір на проведення капітального ремонту верстату №04/07 від 07.04.2019 є розірваний, а тому позовна заява є безпідставною та необґрунтованою та в її задоволенні має бути відмовлено в повному обсязі.

Представник позивача в призначене судове засідання 17.12.2019 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 підготовче судове засідання відкладено на 13.01.2020.

Представник позивача в призначене судове засідання 13.01.2020 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2020 підготовче судове засідання відкладено до 28.01.2020.

28.01.2020 представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвала суду від 13.01.2020 направлена на адресу позивача, яка зазначена позивачем у позовній заяві та зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, що в жодне судове засідання представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, за номером телефону, який вказаний у позовній заяві представник позивача не відповідає, за таких обставин суд позбавлений можливості повідомити позивача про час та дату проведення судового засідання телефонограмою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд прийшов до висновку про залишення позову без розгляду, на підставі наступного.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.1, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду від 28.11.2019, 17.12.2019, 13.01.2020 були направлені на адресу позивача яка зазначена позивачем у позовній заяві та зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поштові конверти з ухвалами суду повернулись до суду з відмітками поштової установи "за закінченням терміну зберігання" (а.с.74, 75, 81, 90).

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, позивач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

Позивач у жодне судове засідання (17.12.2019, 13.01.2020, 28.01.2020) не з`явися, пояснень щодо неможливості явки в судові засідання, або клопотань про розгляд справи без його представника - не надав.

При цьому, в ухвалі від 13.01.2020 суд зазначив, що при вивчені тексту позовної заяви судом встановлено, що п.1 прохальної частини позову викладений не зрозуміло, а саме, позивач просить "визнати недійсним пункт 2.3 Договору не приводить до недійсності договору № 04/07 на проведення капітального ремонту верстату УФ0701 (6У316) укладеного 7 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Машинобудівна компанія "СПЕЦМАШ" та Приватним акціонерним товариством "ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ"."

З урахуванням цього, ухвалою суду від 13.01.2020 було запропоновано позивачу уточнити прохальну частину позову.

Позивач пояснень щодо редакції прохальної частини позову до суду не надав.

Відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 4 частини 1 статті 226 ГПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо: позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналіз положень статей 202, 226 ГПК України свідчить про можливість розгляду позовних вимог у разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час і місце проведення судового засідання позивача (його представника), неповідомлення про причини такої неявки позивача лише за наявності двох умов - якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та, одночасно, якщо його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки у даній справі позивач не подав до суду ні заяви про розгляд справи за його відсутності, ні повідомив про неявку та про поважність причини такої неявки, то у суду не має передбаченої процесуальним законом можливості розгляду позовних вимог (частина четверта ст. 202 ГПК України).

У зв`язку з цим суд прийшов до висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/2344/17, від 04.09.2018 у справі № 910/14047/17, №310/12817/13 від 22.05./2019.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням), у зв`язку з чим судовий збір покладається на позивача.

Згідно з ч.4 ст.226 Господарського процесуального кодексу України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст. 202, 226, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівна компанія "СПЕЦМАШ" до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ" про визнання п. 2.3 договору на проведення капітального ремонту верстату недійсним - залишити без розгляду.

Судовий збір покласти на позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 28.01.2020 та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено - 28.01.2020.

Суддя Н.Г. Назаренко