ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"27" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/197/19

За заявою ОСОБА_1
Про виправлення помилки у виконавчому документі

За позовомОСОБА_1
До 1. ОСОБА_2
2. ОСОБА_3
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту"
Провизнання розміру статутного капіталу товариства та розміру частки учасника, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації
Суддя Третьякова О.О.

Представники:

Від стягувача Богатиренко О.В., адвокат
Від боржника не з`явився

Обставини справи:

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.06.2019 у справі №911/197/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме:

- визнано недійсним договір про поділ майна між подружжям від 13.12.2018, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за взаємною згодою провели поділ частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" у розмірі 50% статутного капіталу товариства, що складає 2100000,00 грн;

- скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту": державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 18.12.2; ОСОБА_4; Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області; зміна складу або інформації про засновників;

- стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 1921,00 грн судового збору.

18.06.2019 у справі постановлено додаткове рішення, що залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019, яким з відповідачів на користь позивача стягнуто по 12500,00 грн судових витрат на професійну правову допомогу.

29.10.2019 та 30.10.2019 Господарським судом Київської області видано відповідні накази про примусове виконання рішень у справі №911/197/19.

17.01.2020 до Господарського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 від 17.01.2020 (вх. суду №1164/20 від 17.01.2020) про виправлення помилки у виконавчому документі від 30.10.2019, шляхом зазначення у ньому дати народження боржника - ОСОБА_3 .

Для розгляду вказаної заяви ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2020 на 27.01.2020 призначено судове засідання, про що повідомлено стягувача та боржника.

27.01.2020 боржник за наказом - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, уповноваженого представника не направила.

Станом на час проведення судового засідання до суду надійшли сумісні письмові заперечення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заяви про виправлення помилок у виконавчих документах.

Під час розгляду заяви ОСОБА_1 його представник підтримав вимоги про внесення виправлення до наказу Господарського суду Київської області від 30.10.2019 у справі №911/197/19, який видано на виконання додаткового рішення суду від 18.06.2019, шляхом зазначення у відповідному наказі дати народження боржника - ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) - ІНФОРМАЦІЯ_1, стверджуючи, що відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника не відповідає ст.4 Закону України "Про виконавче провадження".

Також, представник посилався на те, що орган виконання судових рішень не відкрив виконавче провадження за відповідною заявою ОСОБА_1 , зокрема, Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено повідомлення від 13.01.2020 про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання за п.6 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на відсутність у наказі дати народження боржника.

На переконання стягувача відсутність у виконавчому документі дати народження боржника унеможливлює виконання судового рішення з огляду на повернення наказу від 30.10.2019 без прийняття до виконання.

Згідно з отриманими судом сумісними запереченнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заяву про виправлення помилок у виконавчих документах, відповідачі у справі вважають, що у суду відсутні правові підстави для задоволення заяв позивача про виправлення помилок в наказах Господарського суду Київської області від 29.10.2019 та від 30.10.2019 у справі №911/197/19, оскільки такі накази відтворюють резолютивні частини судових рішень у цій справі та не містять жодних описок або ж помилок, що відповідає абз.2 п.п.2 п.2.3 п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 26.06.2013 №5-рп/2013. Крім того, внесення змін до наказу без зміни резолютивної частини судового рішення не допускається нормами процесуального права.

Розглянувши подану заяву, заслухавши пояснення представника та вивчивши наявні матеріали, суд не вбачає підстав для постановлення ухвали про виправлення помилки у наказі Господарського суду Київської області від 30.10.2019 №911/197/19, зважаючи на таке.

Відповідно до ст.328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України та ін.

Частиною 1 ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.327 Господарського процесуального кодексу України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.2 ст. 17, п.8 ч.1 ст.26, ч.1 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" від 26.06.2013 №5-рп/2013 вказується, що наказ господарського суду відтворює резолютивну частину прийнятого господарським судом рішення і залишається незмінним до повного виконання чи втрати ним юридичної сили у випадках, встановлених Кодексом.

У ч.5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Згідно з ч.6 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочки або розстрочки виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат; 6) дата складення повного судового рішення.

У ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

З викладеного слідує, що виконання судового рішення є невід`ємною стадією судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується, що у справі №911/197/19 наказ Господарського суду Київської області про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2019 у справі №911/197/19, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу видано з дотриманням наведених вище вимог законодавства, адже наказ відображає резолютивну частину відповідного судового рішення, на виконання якого він виданий.

За наведених обставин, у суду відсутні підстави для виправлення помилки у виконавчому документі, адже відомості про дату народження боржника не містяться в тексті резолютивної частини судового рішення, на виконання якого його було видано.

Відхиляючи заяву стягувача, суд враховує посилання його представника на те, що наказ від 30.10.2019 не був прийнятий до виконання територіальним відділом державної виконавчої служби та вважає за доцільне зазначити, що ОСОБА_1 не позбавлений права на оскарження дій органу виконання судових рішень у порядку розділу VI Господарського процесуального кодексу України, так само як і права на звернення до суду з вимогою про внесення виправлень у текст судового рішення, на виконання якого видано зазначений наказ.

Керуючись ст.234-235, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 17.01.2020 (вх. суду №1164/20 від 17.01.2020) про виправлення помилки, допущеної при оформленні наказу Господарського суду Київської області від 30.10.2019 про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2019 у справі №911/197/19, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили 27.01.2020 та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя О.О. Третьякова