ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. Справа№ 910/10825/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Макаренко Т.Д. (за довіреністю №09/20 від 02.01.2020);

від відповідача: Петрів Л.П. (за довіреністю №6201 від 04.07.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2019 року

у справі №910/10825/19 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 113 254, 68 грн.,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 113 254, 68 грн., завданих внаслідок не схоронності (незбереження) майна (вагонів) під час їх курсування залізничними коліями.

Позов обґрунтований тим, що позивачем при здійсненні перевезень залізничним транспортом було виявлено пошкодження вагонів, що належать йому на праві власності (оренди). З огляду на вказану обставину позивач вважає, що збитки, які він поніс, усуваючи пошкодження (здійснюючи ремонт), підлягають відшкодуванню йому відповідачем у повному обсязі у розмірі 113 254, 68 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.10.2019 року позов задоволено: стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" збитки у розмірі 113 254, 68 грн. та 1921, 00 грн. судового збору.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач довів наявність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, яким позивачу завдано збитків на загальну суму 113 254, 68 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Регіональна філія "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2019 року у справі №910/10825/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказав на те, що розукомплектування вантажних вагонів, які перебували у власності позивача, було заподіяне невстановленими особами, про що були повідомлені правоохоронні органі. А тому, на думку апелянта, при виявлені несправностей вантажних вагонів у процесі їх звичайної експлуатації чи у разі наявності впливу на стан вантажних вагонів сторонніх осіб (крадіжка деталей та вузлів) за відсутності вини АТ «Укрзалізниця» не може нести відповідальності за збитки, що виникли за таких обставин. Крім того, позивачем не було доведено, що спірні вагони перебували у його правомірному володінні і він використовував їх у своїй господарській діяльності, ніс витрати, пов`язані з експлуатацією та збереженням.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №910/10825/19 та призначено до розгляду на 28.01.2020 року.

26.11.2019 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 28.01.2020 року представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 28.01.2020 року проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у лютому 2019 року публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" було здійснено перевезення тринадцяти вагонів, які належали та перебували в користуванні (оренді) товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" а саме: №№56533623, 61191060, 56060106, 53599627, 53545133, 56120926, 60458353, 53547824, 59472753, 62257043, 62198908, 52796497, 62048953. (том 1, а.с. 57, 64, 71, 78, 85, 92, 99, 106, 113, 120, 127, 134, 141)

На станції Бурштин було виявлено пошкодження (розукомплектування) вищевказаних вагонів, а саме - розукомплектування ручного стояночного гальма, що підтверджується повідомленнями форми ВУ-23М №8319 від 09.02.2019, №8358 від 09.02.2019, №8357 від 09.02.2019, №8410 від 12.02.2019, №8495 від 13.02.2019, №8491 від 13.02.2019, №8494 від 13.02.2019, №8493 від 13.02.2019, №8499 від 13.02.2019, №8498 від 13.02.2019, №8502 від 13.02.2019, №8537 від 14.02.2019, №8538 від 14.02.2019. (том 1, а.с. 59, 66, 73, 80, 87, 94, 101, 108, 115, 122, 129, 136, 143)

У зв`язку з цим вагони були направлені на технічне обслуговування до структурного підрозділу "Експлуатаційного вагонного депо Коломия" регіональної філії "Львівська залізниця".

З метою складання комерційних актів форми ГУ-22 та актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М, позивач 04.03.2019 року за вих. №1166/ДВ звернувся із заявою до начальника виробничого підрозділу "Експлуатаційного депо Коломия" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", за вих. №1165/ДВ до начальника станції Бурштин виробничого підрозділу "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця". (том 1, а.с. 46-51)

Крім того, 26.03.2019 року позивач звернувся до начальника виробничого підрозділу "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" зі скаргою за вих. №1632/ДВ у зв`язку з ненаданням начальником станції Бурштин виробничого підрозділу "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" комерційних актів. (том 1, а.с. 52-54)

У відповідь на скаргу за вих. №1632/ДВ листом №ДН-4-2/1025 від 10.05.2019 року позивачу було повідомлено, що підстави для складання станцією Бурштин комерційних актів форми ГУ-22 відсутні. (том 1, а.с. 55)

Структурним підрозділом "Експлуатаційного депо Коломия" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" 09.02.2019 - 14.09.2019 було складено акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М. (том 1, а.с. 58, 65, 72, 79, 86, 93, 100, 107, 114, 121, 128, 135, 142)

На підставі викладеного, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача збитків в загальному розмірі 113 254, 68 грн., що складаються з:

- вартості придбаних позивачем деталей у розмірі 73 998, 62 грн. (з ПДВ 20%), на підтвердження сплати якої позивачем було надано договір поставки №710/16 від 01.11.2016 та додаткову угоду до нього від 01.02.18, специфікацію №17 від 02.10.2017, платіжне доручення №131 від 10.01.2018, специфікацію №20 від 02.01.2018, платіжне доручення №1140 від 19.02.2019; договір поставки №235/16 від 13.04.2016, з додатковою угодою від 17.04.2018, специфікацію від 17.04.2018 до нього, рахунок на оплату №1004 від 12.04.2018, платіжне доручення №3973 від 18.05.2018; договір поставки №558/14 від 14.12.2014, специфікацію від 27.12.2017 до вказаного договору, рахунок №50 від 17.01.2018, платіжне доручення №778 від 05.02.2018, договір поставки №773/12 від 15.11.2012, специфікацію до нього від 05.11.2018, рахунок на оплату №1014 від 31.10.2018, платіжне доручення №9476 від 05.12.2018; розрахунок вартості виготовлення шпильки М12х70 вантажного вагону, виготовлених у вагонному депо Дніпродзержинськ Дніпропетровського філіалу ТОВ "Лемтранс", договір поставки №77/15-ПР-М від 09.02.2015, протоколи розбіжностей до нього, специфікацію від 17.09.2018 до нього, рахунок-фактуру №Дн000007960 від 17.09.2018, платіжне доручення №7507 від 27.09.2018;

- вартості технічного обслуговування у розмірі 28 879, 77 грн. (з ПДВ 20%), на підтвердження сплати якої позивачем було надано договір на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням №Л/В-19145п/НЮ від 06.03.2019, акт виконаних робіт з технічного обслуговування вагонів №114/03 від 06.03.2019, рахунок №114/021 від 18.03.2019 та платіжне доручення №2357 від 27.03.2019;

- вартості витрат на подавання та забирання вагонів в розмірі 10 376, 29 грн. (з ПДВ 20%), на підтвердження сплати надано акт виконаних робіт №115/03 від 06.03.2019, рахунок №115/021 від 18.03.2019 та платіжне доручення №2354 від 27.03.2019.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивач довів наявність в діях відповідача склад цивільного правопорушення, яким позивачу завдано збитків на загальну суму 113 254, 68 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 ГК України, ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Отже, накладна в розумінні Статуту залізниць є договором перевезення вантажу.

Згідно з п 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138) та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (ЕЦП). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Тобто накладна як договір перевезення вантажу оформлюється на кожне відправлення як вантажу, так і порожніх власних вагонів.

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставляння календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Як слідує зі змісту спірних залізничних накладних, у графі 55 кожної з них міститься відмітка про накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці - прийомоздавачем, яким підтверджується правильність внесених до накладної відомостей.

Отже, сторонами у встановлений законом спосіб укладено договори перевезення вантажу щодо спірних вагонів.

Згідно з п. 1.5 Правил оформлення перевізних документів, перевезення власних (орендованих) вагонів у завантаженому та порожньому стані оформлюються перевізними документами, в яких у графі 20 "Найменування вантажу" відправником зазначається: "Порожній власний (орендований) вагон. З-під ... (найменування вантажу). Власник (орендар) (найменування власника, оператора, орендаря). Направляється до пункту навантаження (в ремонт тощо)".

Відповідно до п. 4.14 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України №17 від 29.01.2015, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 (далі - Правила експлуатації власних вантажних вагонів), перевезення власних вантажних вагонів із заводськими номерами (від вагонобудівного підприємства до покупця, на утилізацію тощо) здійснюється за погодженням із відправником і залізницею як "вантаж на своїх осях".

Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів визначається за тарифною схемою відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 26.03.2009 №317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356.

У графі 34 кожної накладної, оформленої на спірні вагони, зазначені відомості щодо сплаченої позивачем відповідачу плати за перевезення.

Отже, спірні вагони перевозились відповідачем за договором перевезення вантажу зі сплатою перевізної плати.

Президією Вищого господарського суду України в роз`ясненнях від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" в п. 1.6. вказано, що порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі втрати частини вагонів із групи, оформленої одним перевізним документом, - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом розмірах; право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу; а також обов`язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом № 1, а також інші права та обов`язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 у справі № 904/4195/16, від 17.01.2017 у справі № 904/3013/16.

Отже, власні (приватні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають правовий статус "вантажу".

Згідно з п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно залізничних накладних було здійснено перевезення пустих вагонів, що перебувають у власності (оренді) позивача.

Обставини щодо перебування вищезазначених вагонів у власності (оренді) ТОВ "Лемтранс" підтверджується даними, вказаними у графі 20 залізничних накладних, та наявними в матеріалах справи договорами та актами приймання-передачі майна. (том 2, а.с. 32-141)

А тому, доводи апелянта в цій частині колегією суддів відхиляються.

Матеріалами справи підтверджується, що на станції Бурштин (код станції 388103) було виявлено пошкодження (розкомплектування) вагонів позивача.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження невідповідності технічного стану спірних вагонів при прийнятті їх відповідачем до перевезення, проте під час їх перевезення було встановлено їх розукомплектування. Натомість вагони уповноваженим представником залізниці було прийнято до перевезення без зауважень.

Відповідно до пункту 2 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855 (далі - Правила складання актів), акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно зі ст. 124 Статуту залізниць.

Відповідно до п. 6.2.7. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затверджена наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом №312-Ц від 07.06.2001) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей:

несправні повітророзподільники, електроповітророзпо-дільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно п. 6.2.1. зазначеної інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для поставки такого вагону в состав поїзду.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, працівниками Львівської залізниці було складено повідомлення форми ВУ-25 М.

Відповідно до п. 4.6. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено для проведення ремонтних робіт, про що складено відповідні повідомлення на ремонт та технічне обслуговування вагонів форми ВУ-25М, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 №114-Ц, повідомлення про приймання вантажний вагонів із ТОВ-2(4) форми ВУ-36М, а також дефектні відомості форми ВУ-22.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, для ремонту пошкоджених вагонів позивачем було придбано та надано необхідні деталі на загальну суму 73 998,62 грн., а також здійснено оплату виконаних робіт на суму 28 879,77 грн.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 N551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за N828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Із наявних у матеріалах справи документів позивача вбачається, що останнім було придбано та оплачено вартість необхідних деталей для ремонту розукомплектованих вагонів, а також технічне обслуговування вагонів (встановлення деталей на вагони) на загальну суму 113 254,68 грн. (73 998,62 грн. вартість встановлених деталей + 28 879,77 грн. вартість технічного обслуговування + 10 376,29 грн. вартість прибирання вагонів).

Отже, загальна сума витрат понесених позивачем на ремонт розукомплектованих вагонів склала 113 254,68 грн.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 у справі № 6-469св10).

Як вже було зазначено вище, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Отже, оскільки позивачем доведено наявність в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а відповідачем не доведено відсутності його вини, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Не може бути підставою для звільнення відповідача від вказаного обв`язку і твердження відповідача про нездійснення позивачем дій та заходів щодо співпраці з правоохоронними органами щодо розкомплектування. Складені відповідачем Акти про пошкодження вагона (контейнера) форми ВУ-25М, за відсутності встановлених правоохоронними органами обставин крадіжки у межах кримінального провадження, не можуть вважатися такими, що підтверджують здійснення крадіжки деталей вагонів третіми особами. При цьому, в силу пункту 20 Правил складання актів (пункт 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 11.10.2019 року у справі №910/10825/19, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2019 року у справі №910/10825/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2019 року у справі №910/10825/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/10825/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 29.01.2020.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко