ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"22" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3066/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглядаючи справу №916/3066/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове (67663, Одеська обл., Біляївський район, с. Усатове, вул. 3-тя Водоп`янова, 59; код 05528987)

До відповідача: Одеської міської ради (65004, м. Одеса, площа Думська, 1; )

За участю у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15; ).

Про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

Представники:

від позивача: Назарук А.Є., заст. директора

від відповідача: Танасійчук Г.М., за довіреністю

від третьої особи: Десятова Н.А., за довіреністю

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради, у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо не розгляду пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10;

- зобов`язати Одеську міську раду розглянути пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність житлових будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10;

- зобов`язати Одеську міську раду прийняти з державної у комунальну власність територіальної громади м. Одеси по акту приймання-передачі гуртожиток за адресою: м.Одеса, вул. Теплична, 1, 2, 18, 22, вул. Агрономічна, 118, корпус 1, вул. Флотська, 27, на підставі прийнятого Одеською міською радою рішення від 21.12.2012 року № 2488-VI „Про надання згоди на передачу з державної в комунальну власність територіальної громади м.Одеси гуртожитків з інженерними мережами, зовнішніми мережами, зовнішнім обладнанням, які у процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу (до складу приватизації майна) господарських товариств, але залишалися на їх балансі і є державною власністю.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.10.2019р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове від 16.10.2019р. вх. №ГСОО 3142/19 залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені судом недоліки позовної заяви не пізніше 10 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

08.11.2019р. до господарського суду Одеської області представником позивача було подано документи, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 21.10.2019р.

Також, позивачем до господарського суду Одеської області було подано клопотання вх. № ГСОО 2-5488/19 про залучення до участі у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.11.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3066/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях. Підготовче засідання призначено на "09" грудня 2019 р. о 11:20. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Запропоновано третій особі надати пояснення щодо позову, відповідно до ст. 168 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 09.12.2019р. о 11:20.

09.12.2019р. до господарського суду Одеської області представником Одеської міської ради було надано клопотання вх. № ГСОО 25402/19 про закриття провадження у справі, відповідно до якого відповідач просив суд закрити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове до Одеської міської ради, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.12.2019р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/3066/19 на 30 днів до 10.02.2020р. Відкладено підготовче засідання на "17" січня 2020 р. о 11:30. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 17.01.2020р. о 11:30. Запропоновано позивачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати відповідачу відповідь на відзив, оформлену з урахуванням вимог, встановлених ст.166 ГПК України, в строк до 03.01.2020р.

У судовому засіданні, яке відбулось 17.01.2020р. судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 22.01.2020р. о 10:00.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимни позивачем зазначено суду наступне.

Позивач зазначає, що у 1995 році, згідно з планом приватизації , майна державного сільськогосподарського підприємства ім. С.М.Кірова, від 28.12.1995 року, матеріалів інвентаризації, акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області, здійснило приватизацію держгоспу „ім. С.М. Кірова, шляхом перетворення у КСП „ім. С.М. Кірова. При цьому, на балансі КСП, залишився житловий фонд, що є власністю держави, а саме: 68 об`єктів ( в тому числі житлові будинки та гуртожитки в селі Усатове та в м. Одесі), а також інженерні мережі і споруди комунального господарства, які вже, на той час, згідно чинного законодавства, підлягали обов`язковій передачі до комунальної власності територіальної громади, так як у зв`язку з приватизацією, сільськогосподарське підприємство втратило статус державного.

Позивачем було зазначено суду, що відповідно до акту про перевірку стану ефективного використання та збереження державного майна, яке у процесі приватизації не увійшло до складу приватизаційного майна Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове від 06.06.2018р., складеним за затвердженим Регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області, станом на 29.05.2018р., по 49 об`єктам реалізовані управлінські рішення, а саме: списано 3 об`єкти, передано до комунальної власності 19 об`єктів ( зокрема йдеться про ті, що передано у комунальну власність територіальної громади с. Усатове), приватизовано мешканцями одноповерхових двоквартирних будинків 27 об`єктів, щодо решти об`єктів то на підставі наказів Регіонального відділення Фонду державного майна по Одеській області, вони підлягають передачі у комунальну власність, (зокрема, м. Одеси).

Також позивачем було пояснено, що 03.12.1999р., Президент України, видав Указ, №1529 „Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки, метою якого було - реформувати, протягом грудня 1999 - квітня 2000 року, колективні сільськогосподарські підприємства на засадах приватної власності на майно, зокрема шляхом розпаювання земель і майна та створення на, їх, основі, за вибором, приватно-орендних підприємств, селянських фермерських господарств, сільськогосподарських кооперативів. На виконання, вищезазначеного, Указу Президента України, землі та майно КСП „ім. С.М. Кірова були розпайовані, а КСП, У 2000 році, реорганізоване в Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ( СГ ТОВ) „Агрофірма ім. С.М. Кірова, з правонаступництвом усіх прав та обов`язків КСП „ім. С.М. Кірова.

Як вказує позивач, вищезгаданий, житловий фонд розташований на території підвідомчій Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради, будучи державною власністю, де органом управління є Регіональне відділення ФДМУ в Одеській області, не увійшов до статутного капіталу Товариства. Та, попри наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, від 06.10.2009 року, №952 „Про прийняття рішення щодо передачі до комунальної власності об`єктів державної власності, які в процесі приватизації не увійшли до статутного фонду господарських товариств, виданий відповідно до вимог п. 1 ст. 4 Закону України „Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності і на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації, від 31.01.2007 року, № 37/А-2007 „Про прискорення прийняття житлового фонду, гуртожитків та об`єктів, соціальної інфраструктури, які в процесі приватизації залишились на балансі господарських товариств та підлягають передачі до комунальної власності територіальних громад; а також накази Регіонального відділення ФДМ України по Одеській області, від 12.03.2009 року № 208 і, від 28.12.2012 р., № 1587, досі, все ще залишається на балансі позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем було зазначено, що відколи 07 лютого 2002 року, Верховна Рада України, затвердила нові межі міста і землі Усатівської сільської ради Біляївського району (Нафтопереробного заводу і Шкодогорського житлового масиву) були передані м. Одеса, СГ ТОВ Агрофірма ім. С.М. Кірова правонаступником прав і обов`язків якого є позивач, неодноразово, зверталась до відповідача - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради і, власне, як зазначає позивач, безпосередньо, до Одеської міської ради, з проханням - все ж таки, прийняти житловий фонд на переданих місту територіях, який не увійшов до статутного фонду, але знаходиться на балансі позивача, до комунальної власності територіальної громади.

Проте, як зазначає позивач, Одеська міська рада, зволікає з прийняттям відповідних дій, що підтверджується листуванням між позивачем та Суворовською районною адміністрацією та Одеською міською радою в особі Управління житлово-комунального господарства, Департаментом комунальної власності та Департаментом міського господарства, посилаючись не те, як вказує позивач, що питання про прийняття будівель (житлових багатоквартирних будинків і гуртожитків) до комунальної власності міста може бути вирішене лише після усунення виявлених недоліків, приведення житлового фонду, що підлягає передачі, у належний стан (в тому числі і гуртожитків), або ж з відшкодуванням затрат на проведення ремонтних робіт (а саме, витрати пов`язані з капітальним ремонтом, в розмірі - 50% від суми витрат, визначених комісією з питань передачі об`єктів, відшкодовуються підприємством організацією), яка передає житловий фонд). Інакше Департамент міського господарства Одеської міської ради вважає за недоцільне приймати житловий фонд в комунальну власність.

Позивач вказує, що передача житлового фонду до комунальної власності територіальної громади, згідно чинного законодавства, є безоплатною, а надання послуг, передбачених Законом України „Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року, № 1875 IV (щодо утримання відповідного майна з, проведенням, його, капітального і поточного ремонтів, та забезпечення управління цим майном) не є метою та предметом діяльності позивача.

Також позивач вказує, що Одеська міська рада, через відсутність на те згоди Суворовської районної адміністрації та Департаменту міського господарства Одеської міської ради не розглядала питання і не приймала рішення щодо згоди на передачу у комунальну власність територіальної громади м. Одеси, вищезазначених, жилих будинків.

Щодо гуртожитків за адресами: м. Одеса, вул. Теплична, 1,2, 18, 22, вул. Агрономічна, 118, корпус 1, вул. Флотська, 27, позивач було вказано, що їх передача була запланована на 2015 рік. Але так і не відбулася. Хоча, Одеська міська рада з метою реалізації законів України „Про забезпечення-реалізації мешканців гуртожитків та „Про загально-державну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012 -2015 роки, 21.12.2012 року прийняла рішення № 2488 - VI „Про надання згоди на передачу з державної в комунальну власність територіальної громади м. Одеси гуртожитків з інженерними мережами, зовнішніми Інженерними мережами та обладнанням, які, у процесі приватизації, не увійшли до статутного капіталу ( до складу приватизованого майна) господарських товариств, але залишилися на, їх, балансі та є державною власністю.

Однак, як зазначає позивач, позиція відповідача, зокрема, на сьогодні, залишається незмінною, що прийняття, зазначених гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста можливе лише за наявності у державному та місцевому бюджетах грошових засобів (точніше, 50% грошових засобів з державного бюджету на проведення капітального ремонту гуртожитків та інженерних мереж) на виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків з наступним приведенням будівель та інженерних мереж у належний стан.

Наразі зміст позовних вимог позивача є наступними: визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо не розгляду пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м.Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10 та зобов`язати Одеську міську раду розглянути пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність житлових будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10.

Також позивачем заявлено вимогу про зобов`язання Одеську міську раду прийняти з державної у комунальну власність територіальної громади м. Одеси по акту приймання-передачі гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 1, 2, 18, 22, вул. Агрономічна, 118, корпус 1, вул. Флотська, 27, на підставі прийнятого Одеською міською радою рішення від 21.12.2012 року № 2488-VI „Про надання згоди на передачу з державної в комунальну власність територіальної громади м. Одеси гуртожитків з інженерними мережами, зовнішніми мережами, зовнішнім обладнанням, які у процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу (до складу приватизації майна) господарських товариств, але залишалися на їх балансі і є державною власністю.

В обґрунтування поданого клопотання про закриття провадження у справі Одеською міською радою було зазначено суду, що провадження в справі має бути закрито, так як даний спір за своїм характером є публічно-правовим.

Одеська міська рада посилалась на п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, відповідно до якої визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Також відповідачем було зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України „Про місцеве самоврядування в України Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Посилаюсь на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2019р. по справі №522/6818/17, Одеська міська рада зазначає, що враховуючи, що позивачем ставить питання про визнання незаконної бездіяльність Одеської міської ради та зобов`язання вчинити певні дії, можна дійти до висновку, що даний спір підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства.

Однак, на спростування доводів Одеської міської ради, позивачем було зазначено суду, що ним до Одеського окружного адміністративного суду було подано позовну заяву до Одеської міської ради та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області позовну заяву з аналогічними вимогами, що розглядаються наразі судом та ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2019р. було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове до Одеської міської ради та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області та роз`яснено, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду за правилами господарського судочинства.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вислухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове, Одеської міської ради, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове до господарського суду Одеської області подано позовну заяву з трьома немайновими вимогами, а саме позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове направлено на

- визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо не розгляду пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10;

- зобов`язання Одеську міську раду розглянути пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність житлових будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10;

- зобов`язання Одеську міську раду прийняти з державної у комунальну власність територіальної громади м. Одеси по акту приймання-передачі гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 1, 2, 18, 22, вул. Агрономічна, 118, корпус 1, вул. Флотська, 27, на підставі прийнятого Одеською міською радою рішення від 21.12.2012 року № 2488-VI „Про надання згоди на передачу з державної в комунальну власність територіальної громади м. Одеси гуртожитків з інженерними мережами, зовнішніми мережами, зовнішнім обладнанням, які у процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу (до складу приватизації майна) господарських товариств, але залишалися на їх балансі і є державною власністю.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі „Zand v. Austria та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі „Сокуренко і Стригун проти України вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

На спростування доводів та тверджень позивача, які надавались ним за час розгляду даної справи, та надаючи роз`яснення та обґрунтування своїх доводів щодо кожної заявленої вимоги позивача, суд вважає за необхідне надати оцінку кожній заявленій вимозі позивача окремо, оскільки такі вимоги позивача заявлено з різних підстав та обґрунтовано різними доводами доказами.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.(ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання; справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець; справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Зокрема, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове обґрунтовано наявністю в діях відповідача Одеської міської ради бездіяльності по не розгляду відповідної пропозиції позивача щодо прийняття відповідного майна з державної у комунальну власність, та направлено на визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради щодо не розгляду пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10 та зобов`язання Одеської міської ради розглянути пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність житлових будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10.

В свою чергу, суд зазначає, що згідно до ч. 1 ст. 10 Закону України „Про місцеве самоврядування сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Тобто наразі такі заявлені вимоги позивача, відповідно до його викладеної редакції своїх позовних вимог та наданих обґрунтувань та відповідних тверджень, стосуються надання оцінці судом діяльності Одеської міської ради, як суб`єкта владних повноважень, який, за посиланнями та твердженнями позивача вчиняє відповідну бездіяльність, яка виражається у не розгляді відповідної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну відповідного майна, що визначено позивачем у поданій позовній заяві.

Суд зазначає, що саме за такими позовними вимогами, які заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове про визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо не розгляду пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м.Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10 та зобов`язання Одеської міської ради розглянути пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність житлових будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10 виникає саме публічно-правовий спір, оскільки позивачем оскаржується наразі за такими заявленими позовними вимогами бездіяльність органу виконавчої влади Одеської міської ради, котра, за посиланням позивача, виражається у не розгляді пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове.

На думку суду, за вищенаведеними заявленими позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відсутній спір щодо наявності права власності або щодо використання відповідного нерухомого майна, відповідно до якого наявний спір, та Одеська міська рада не здійснює у таких відносинах правомочності власника такого нерухомого майна, а лише за посиланням позивача здійснює в цій частині владні управлінські функції.

З врахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності поширюється юрисдикція адміністративних судів. (Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року №522/6818/17).

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне.

Відповідно до п. 51 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності.

Згідно до ч. 6 ст. 46 Закону України „Про місцеве самоврядування, депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Відповідно до ч.ч. 2. 3 ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Тобто, на підставі викладеного, Одеська міська рада приймає рішення не самостійно, а саме як представницький колегіальний орган, де кожен депутат має право ухвального голосу, і примушення Одеської міської ради до вчинення певних дій суперечить порядку винесення рішень та порушення права депутата на ухвальний голос щодо питань, які розглядаються на сесіях ради.

Також, суд зазначає, що згідно до п. 1.1. Положення про департамент міського господарства Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 06.06.2018р. №3300-VII (надалі Положення), Департамент міського господарства Одеської міської ради, є виконавчим органом Одеської міської ради (далі міська рада). Департамент є правонаступником управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу міської ради.

Відповідно до 2.1. Положення, Департамент забезпечує реалізацію державної та місцевої політики у сфері житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу міста.

Умовами пп.. 2.2.26 п. 2.2. Положення визначено, що на Департамент покладені наступні функції організація та проведення роботи з приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста об`єктів житлового фонду, в тому числі окремих житлових квартир, здійснення процедури приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста об`єктів паливно-енергетичного комплексу відповідно до законодавства України.

Згідно до пп. 2.2.9 п. 2.2. Положення, Департамент покладені наступні функції розроблення та участь у підготовці проектів рішень міської ради, її виконавчого комітету та розпоряджень міського голови з питань, віднесених до компетенції Департаменту.

Відповідно до п. 4.1 та п. 4.2 Положення, Департамент має всі права і обов`язки юридичної особи, передбачені чинним законодавством України, в тому числі: залучати працівників інших виконавчих органів міської ради, органів державної влади, підприємств, установ та організацій (за узгодженням з їх керівниками) до розгляду питань, віднесених до його компетенції; отримувати в установленому законодавством України порядку від інших виконавчих органів міської ради, органів державної влади, підприємств, установ та організацій інформацію, документи та інші матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань; скликати у встановленому порядку наради з питань, віднесених до його компетенції.

Департамент може представляти інтереси міської ради, її виконавчого комітету та міського голови в судах із питань, віднесених до повноважень Департаменту. У випадках, передбачених законодавством України, Департамент може виступати самостійним учасником судового процесу.

Аналізуючи позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради щодо не розгляду пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м.Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10 та про зобов`язання Одеської міської ради розглянути пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність житлових будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10, суд зазначає, що на даний спір юридичної особи із суб`єктом владних повноважень, щодо оскарження його бездіяльності поширюється юрисдикція адміністративних судів .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

На виконання вказівок, що визначено у ч. 2 ст. 231 ГПК України, суд роз`яснює позивачу, що вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове про визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо не розгляду пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10 та зобов`язання Одеську міську раду розглянути пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове відносно безоплатного прийняття з державної у комунальну власність житлових будинків з інженерними мережами, розташованих за адресою: м.Одеса, вул. Теплична, 3, 4, 5, 8, 9, 10 віднесені до юрисдикції адміністративних судів.

Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове про зобов`язання Одеської міської ради прийняти з державної у комунальну власність територіальної громади м. Одеси по акту приймання-передачі гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 1, 2, 18, 22, вул. Агрономічна, 118, корпус 1, вул. Флотська, 27, на підставі прийнятого Одеською міською радою рішення від 21.12.2012 року № 2488-VI „Про надання згоди на передачу з державної в комунальну власність територіальної громади м. Одеси гуртожитків з інженерними мережами, зовнішніми мережами, зовнішнім обладнанням, які у процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу (до складу приватизації майна) господарських товариств, але залишалися на їх балансі і є державною власністю, суд зазначає наступне.

Відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність регулює Закон України „Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності.

Статтею 6 Закону України „Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності визначено, що передача об`єктів здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі. У разі передачі об`єктів, закріплених за самоврядною організацією, або об`єктів, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, орендованого майна, акцій (часток, паїв), що належать державі або суб`єктам права комунальної власності у майні господарських товариств, до складу комісії з питань передачі об`єктів включаються представники відповідно самоврядної організації або державного органу приватизації.

Судом за матеріалами справи встановлено, що Рішенням Одеської міської ради №2488-VI від 21.12.20212р. „Про надання згоди на прийняття з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси гуртожитків з інженерними, мережами, зовнішніми інженерними мережами та обладнанням, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу (складу приватизованого майна) господарських товариств, але залишились на їх балансі та є державної власністю вирішено дати згоду на прийняття з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси гуртожитків з інженерними мережами, повнішими інженерними мережами та обладнанням, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу (складу приватизованого майна) господарських товариств, але залишились на їх балансі та є державною власністю, згідно з додатком.

Відповідно до додатку до Рішення Одеської міської ради №2488-VI від 21.12.20212р. Перелік гуртожитків з інженерними мережами, повнішими інженерними мережами та обладнанням, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу (складу приватизованого майна) господарських товариств, але залишились на їх балансі, є державною власністю та підлягають передачі до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, визначено адреси гуртожитків: Одеса, вул. Теплична, 1, 2, 18, 22, вул. Агрономічна, 118, корпус 1, вул. Флотська, 27.

Таким чином, з урахуванням заявлених вимог фактично оскаржується бездіяльність органу виконавчої влади та ставиться питання про зобов`язання Одеської міської ради прийняти з державної у комунальну власність територіальної громади м. Одеси по акту приймання-передачі гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 1, 2, 18, 22, вул. Агрономічна, 118, корпус 1, вул. Флотська, 27, на підставі вже прийнятого Одеською міською радою рішення від 21.12.2012 року № 2488-VI „Про надання згоди на передачу з державної в комунальну власність територіальної громади м. Одеси гуртожитків з інженерними мережами, зовнішніми мережами, зовнішнім обладнанням, які у процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу (до складу приватизації майна) господарських товариств, але залишалися на їх балансі і є державною власністю.

Однак, предметом позову у справі, що розглядається, є вимога, зокрема, зобов`язати відповідача прийняти з державної у комунальну власність територіальної громади м.Одеси по акту приймання-передачі майно.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як зазначено за текстом постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018р. по справі №905/2260/17, як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Як зазначено за текстом Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018р. по справі №905/1926/16, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі „Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

По суті, предмет позову у вигляді спонукання відповідача до прийняття майна з державної у комунальну власність та підписання акта приймання-передачі є зверненням за захистом не права, а обов`язку, та примушенням особи до вчинення дії, яка є її правом, а не обов`язком.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не передбачено законом, оскільки він не підпадає під примусове виконання обов`язку в натурі, передбачене пунктом 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України.

Аналізуючи викладене та зазначене, суд зазначає, що позовні вимоги про зобов`язання Одеської міської ради прийняти з державної у комунальну власність територіальної громади м. Одеси по акту приймання-передачі гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Теплична, 1, 2, 18, 22, вул. Агрономічна, 118, корпус 1, вул. Флотська, 27, на підставі прийнятого Одеською міською радою рішення від 21.12.2012 року № 2488-VI „Про надання згоди на передачу з державної в комунальну власність територіальної громади м. Одеси гуртожитків з інженерними мережами, зовнішніми мережами, зовнішнім обладнанням, які у процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу (до складу приватизації майна) господарських товариств, але залишалися на їх балансі і є державною власністю - є помилковими з огляду на те, що така вимога позивача не є правильно обраним способом захисту своїх інтересів.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд зазначає, що вимога позивача у цій справі не відповідає належним способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не приводить до поновлення порушеного права позивача.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що такий спір (саме з такими викладеними позивачем вимогами) не можє бути розглянутий й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Відповідно до п. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, господарський суд виходить з того, що відповідно до положень п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Тобто, питання щодо повернення судового збору з державного бюджету позивачу може буде вирішено господарським судом після надходження до суду відповідного клопотання позивача.

Керуючись п.1 ч.1 ст.231, ст.234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Клопотання Одеської міської ради про закриття провадження у справі від 09.12.2019р. вх. № ГСОО 25402/19 задовольнити частково.

2.Провадження у справі №916/3066/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Усатове до Одеської міської ради, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Повний текст ухвали складено та підписано 23.01.2020р.

Ухвала набрала чинності 22.01.2020р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного тексту.

Суддя Т.Г. Д`яченко