ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2020 р. Справа№ 910/9856/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "КОЛОС УКРАЇНИ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2019 року (дата підписання повного тексту 25.11.2019 року)

у справі № 910/9856/19 (суддя: Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МГТ БЛЕК СІ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "КОЛОС УКРАЇНИ"

про стягнення 72 290,62 грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МГТ БЛЕК СІ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Колос України" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 72290,62 грн пені та штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки № МГТ-98/18 від 12.09.2018 року, щодо своєчасної та повної поставки товару за договором поставки від 13.09.2018 року №МГТ-98/18.

Господарський суд міста Києва задовольнив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МГТ БЛЕК СІ" своїм рішенням від 21.11.2019 року (повний текст складено 25.11.2019 року) та присудив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "КОЛОС УКРАЇНИ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МГТ БЛЕК СІ" штраф у сумі 70 551,12 грн, 1 739,50 грн - пені.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "КОЛОС УКРАЇНИ" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2019 року у справі №910/9856/19 в частині стягнення штрафу у сумі 70 551,12 грн, відмовивши в задоволенні позову в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник вказав, що позивач відмовився погоджувати будь-який графік поставки після 06.10.2018 року, прийняти недопоставлений товар вчасно, чим позбавив відповідача можливості виконати свої зобов`язання за договором та уникнути нарахування штрафу.

При цьому, скаржник зазначив, що застосування пені та штрафу застосоване позивачем лише на підставі умов договору та не підтверджено ніякими реальними збитками.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2019 року справу № 910/9856/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "КОЛОС УКРАЇНИ" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2019 року у справі № 910/9856/19 своєю ухвалою від 12.12.2019 року.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "КОЛОС УКРАЇНИ" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, та правильно встановлено судом першої інстанції 13.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МГТ БЛЕК СІ" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "КОЛОС УКРАЇНИ" (постачальник) було укладено договір доставки №МГТ-98/18 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити жито 3 або 4 класу українського походження врожаю 2018 року (код УКТЗЕД 1002 90 00 00) (далі - товар) на умовах, передбачених даним договором.

19.09.2018 року сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, якою сторони виклали п.2.2 договору в новій редакції:

2.2. Якість товару, що поставляється, має відповідати в цілому вимогам діючого в Україні ДСТУ " 4522:2006", а стосовно окремих якісних показників - наступним характеристикам: жито 3 класу, натура не менше 670 г/л, вологість не більше 14%, сміттєва домішка не більше 2,0% (в т.ч. ріжки не більше -0,05), зернова домішка не більше 6%, фузаріозні зерна не більше 1%, решта згідно ДСТУ.

Додатковою угодою №2 від 22.09.2018 року сторони погодили викласти пункти 2.1., 3.1., 3.2., 4.1. договору в новій редакції:

п. 2.1. Кількість товару складає 250 м.т. +/- 10% за вибором постачальника.

п. 3.1. Валюта договору - гривні України; товар - Жито 3 класу українського походження врожаю 2018 року; кількість метричних тон 250, ціна за 1 м.т. 3 833,33 грн без ПДВ; загальна вартість товару - 1149999,00 грн з ПДВ.

п. 3.2. Загальна вартість договору з ПДВ складає 1 149 999,00 грн в т.ч. ПДВ 191666,50 грн.

Враховуючи можливе відхилення кількості товару на +/- 10% за вибором постачальника, остаточна загальна вартість договору визначається у рахунку-фактурі, виставленому на 100% поставленого товару.

п. 4.1. Постачальник здійснює поставку товару в повному обсязі включно 06.10.2018 року на умовах DAT (поставка на термінал) ПрАТ "Херсонський КХП" у редакції Інкотермс 2010, за фактичною адресою: м. Херсон, вул. Порт-елеватор, 5. Право власності на товар переходить до покупця з моменту приймання останнім товару та документів, зазначених у п. 4.3. договору.

Відповідно до п. 6.3. договору за порушення строку поставки товару, визначеного в п. 4.1. цього договору, постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості товару, строк поставки якого було порушено, за кожен день прострочення. Якщо постачальник порушить строк поставки товару більше ніж на 5 календарних днів, окрім пені, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару, строк поставки якого було порушено.

01.10.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору, в якій сторони домовились про наступне: у зв`язку з надходженням товару, що надійшли транспортним засобом з державним номером НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_3 за товарно-транспортною накладною №288469 від 29.09.2018 року, та транспортним засобом з державним номером НОМЕР_2 , причіп НОМЕР_4 за товарно-транспортною накладною №288470 від 29.09.2018 року, з показниками якості, які не відповідають п.2.2 Договору, загальна вартість даного товару буде перераховуватись згідно ціни 3750 грн без ПДВ за 1м.т., крім того ПДВ - 750 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідач станом на 11.10.2018 року здійснив поставку товару лише у кількості 173 тони 314 кг, що підтверджується актами приймання, видатковими накладними та товарно-транспортними накладними (наявні в матеріалах справи), проте не виконав умови договору у повному обсязі, не поставивши 76 тон 686 кг жита на суму 352755,60 грн, що не заперечується скаржником.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів поставки товару за договором та у строк до 06.10.2018 року включно на суму 352755,60 грн, що свідчить про неналежне виконання останнім договірних зобов`язань щодо поставки товару у встановлені договором та додатковою угодою №2 строки.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6.3. договору за порушення строку поставки товару, визначеного в п. 4.1. цього договору, постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості товару, строк поставки якого було порушено, за кожен день прострочення. Якщо постачальник порушить строк поставки товару більше ніж на 5 календарних днів, окрім пені, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару, строк поставки якого було порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи те, що строк поставки продукції за договором настав 06.10.2018 року, а доказів поставки на суму 352755,60 грн в повному обсязі у встановлені строки відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення пені та штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України, штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки, які не можна ототожнювати.

Оскільки сторони самостійно передбачили додатково крім сплати пені ще й штраф, та враховуючи те, що положення пункту 6.3. договору не суперечить нормам законодавства, так як його зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу на суму непоставленого у встановлений термін товару, і є правовим наслідком прострочення виконання зобов`язання з вини відповідача, що не має нічого спільного з постійним нарахуванням пені за весь період неналежного виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі №917/194/18, від 25.05.2018 року у справі №922/1720/17, від 09.02.2018 року у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені та штрафу, визнала його обґрунтованим та вірним, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 70551,12 грн та 1739,50 грн пені.

Щодо твердження скаржника, що застосування пені та штрафу застосоване позивачем лише на підставі умов договору та не підтверджено ніякими реальними збитками, колегія суддів відзначає, що останнє не спростовує висновків суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що позивач відмовився погоджувати будь-який графік поставки після 06.10.2018 року, прийняти недопоставлений товар вчасно, чим позбавив відповідача можливості виконати свої зобов`язання за договором та уникнути нарахування штрафу, оскільки дане твердження не спростовує

факту порушення відповідачем строків поставки товару, встановлених у п.4.1 договору - до 06.10.2018 року включно.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог повністю.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "КОЛОС УКРАЇНИ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2019 року у справі №910/9856/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/9856/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич