ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 справа № 903/855/19

Суддя Юркевич М.В., при секретарі Кияк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

позовної заяви: Державного комунального підприємства «Луцьктепло», Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Коновал Юрія Володимировича, м. Червоноград Львівська область

про: стягнення 56 065,27 грн. за договором теплопостачання

за участю представників сторін:

від позивача: Тізенберг Ольга Миколаївна - представник

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Державне комунальне підприємство «Луцьктепло», звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Коновал Юрія Володимировича про стягнення 56 065,27 грн. за договором теплопостачання №7-53 від 01.12.2001р.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.11.2019р. матеріали позовної заяви з доданими до неї документами було передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019р., головуючим суддею у справі №903/855/19 було визначено суддю Юркевича М.В.

Ухвалою від 28.11.2019р. було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та надано сторонам строк до 15.12.2019р., подати клопотання у випадку необхідності розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

17.12.2019р. на адресу суду надійшло клопотання від позивача по справі від 13.12.2019р. про призначення судового засідання з повідомленням сторін. Клопотання позивач мотивував тим, що від відповідача не надійшов відзив, що не дає можливості встановити позицію відповідача та, у свою чергу, підготувати заперечення на відзив.

Ухвалою від 03.01.2020р. розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження було призначено в судовому засіданні на 21.01.2020р.

В судове засідання 21.01.2020р. з`явився представник позивача. Натомість відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, причини неявки суд не повідомив, із відзивом та заявами не звертався.

Крім того, поштова кореспонденція від відповідача поверталася на адресу суду без отримання її останнім за закінченням терміну зберігання. Так ухвали суду надсилалися відповідачу за адресами: в м. Червоноград , вул. Бандери, 5/70 (місце проживання відповідно до інформації з ЄДРПОУ) та АДРЕСА_2 (зазначена в договорі як адреса відповідача).

Таким чином, судом було вчинено всі можливі за даних обставин дії щодо належного повідомлення сторін про розглядуваний спір.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд у Постанові від 16.05.2018р. №910/15442/17.

Згідно п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, враховуючи вищенаведене, а також те, що строк розгляду справи в порядку спрощеного провадження закінчується 28.01.2020р, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та за відсутності його відзиву на позов, в порядку ст.165 ГПК України, за наявними матеріалами.

Досліджуючи обставини справи та представлені докази, судом було з`ясовано наступне:

01.12.2001р. між Державним комунальним підприємством «Луцьктепло» (теплопостачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Коновал Юрієм Володимировичем (споживач, відповідач) було укладено договір №7-53, відповідно до умов якого теплопостачальна організація надає споживачу послуги по опаленню та підігріву холодної води у приміщення по вул. пр. Відродження, 22а у м. Луцьку, а споживач взяв на себе зобов`язання оплачувати надані йому послуги у строки та на умовах передбачених договором.

22.08.2006р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про зміни до договору на надання послуг від 01.12.2001р. в частині вартості послуг теплопостачання.

Відповідно до п. 5.1. договору, сторони погодили строк його дії на один рік до 01.12.2002р. Однак, по закінченню строку дії договір вважається щорічно продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії не поступила заява про його перегляд або відмова однієї із сторін.

Таким чином, договір неодноразово пролонговувався на тих самих умовах.

Згідно п.п. 3.1., 3.2. договору, споживач сплачує теплопостачальній організації вартість наданих йому послуг по діючих тарифах, згідно з показами приладів обліку, при відсутності приладів обліку - на підставі розрахунків відповідно до обсягів загальної площі, норм споживання і теплового навантаження шляхом 100% передоплати за послуги на підставі розрахунків в термін до 01 числа розрахункового місяця. Розрахунки оформляються додатком №1 до договору.

Відповідно до Додатку №1 до договору (в редакції від 22.08.2006р.), вартість послуг в місяць на момент укладення договору розраховується наступним чином:

1) Опалення - 85,8 м. кв. х 3,933 грн. х 1,2 = 404,94 грн.

2) Гаряча вода - 3,52 м. куб. х 9,733 грн. х 1,2 = 41,11 грн. - лічильник = 446,05 грн.

Пунктом 3.1.1. договору передбачено, що тарифи на послуги можуть змінюватися в разі змін цін і тарифів на енергоносії, матеріальні ресурси та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Позиція позивача.

Звернувшись із вказаною позовною заявою позивач зазначив, що на виконання умов договору, позивачем в період з жовтня 2013 року по вересень 2019 року надавалися відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 37 671,75 грн., про що виставлялися відповідні рахунки на оплату за теплову енергію.

Як стверджує позивач, протягом спірного періоду відповідач неналежно виконував свої договірні зобов`язання та лише частково розрахувався за отримані послуги в листопаді 2013р. на суму 840,00 грн. та в квітні 2014р. на суму 160,75 грн., внаслідок чого допустив заборгованість в розмірі 36 671,25 грн.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 16.07.2019р. №3045/08 та вимогою від 11.09.2019р. №3734/14 про необхідність сплати заборгованості, однак останнім вимоги залишилися без задоволення.

У зв`язку з наведеним, Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» звернулося до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 36 671,25 грн. заборгованості за договором теплопостачання, а також 1 919,00 грн. пені, 14 219,04 грн. інфляційних втрат та 3 255,98 грн. 3% річних, у зв`язку з порушенням строку виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач в судове засідання по розгляду справи по суті не з`явився, вимоги ухвал суду не виконував, відзиву та доказів в обгрунтування заперечення не подавав, про причини неявки суд не повідомляв.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до фактичних обставин справи встановлених судом, спір виник через неналежне виконання з боку відповідача договірних зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за договором про теплопостачання.

В предмет доказування по даній справі входять наступні обставини:

1. Чи надавалися позивачем відповідачу та в якому обсязі послуги з теплопостачання за період з жовтня 2013р. по вересень 2019р.?

2. Яку суму відповідач оплатив позивачу за отримані послуги за договором за період з жовтня 2013р. по вересень2019р.?

3. Чи допустив відповідач заборгованість по оплаті отриманих послуг у спірний період та в якому обсязі?

Позивач, в підтвердження підставності позовних вимог покликається на виставлені ним в період з жовтня 2013р. по вересень 2019р. рахунки відповідачу на оплату послуг теплопостачання відповідно до 2.2.10. договору, а також на розрахунок штрафних нарахувань за порушення строків виконання грошового зобов`язання, які додані до матеріалів справи.

Відповідач, як вже зазначалося вище, не надав суду жодних доказів в підтвердження чи спростування обставин, які входять у предмет доказування по даній справі.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України»).

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

Ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В п. 3.2. договору сторони передбачили, що споживач зобов`язувався проводити 100% передоплату за послуги по теплопостачанню на підставі розрахунків (додаток №1) в термін до 1-го числа розрахункового місяця.

Як встановлено судом, протягом спірного періоду з жовтня 2013р. по вересень 2019р. позивач надав відповідачу послуги теплопостачання на загальну суму 37 671,75 грн., що підтверджується виставленими рахунками, копії яких долучені позивачем до матеріалів справи.

Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач лише частково здійснив розрахунок перед позивачем за отримані послуги на суму 1000,75 грн., остання оплата по яких була здійснена ще в квітні 2014р. Доказів, які підтверджували оплату відповідачем іншої суми чи погашення заборгованості суду надано не було.

Таким чином, на підставі наявних матеріалів справи судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем, згідно договору про теплопостачання №7-53 від 01.12.2001р., станом на вересень місяць 2019р. становить 36 671,25 грн.

Крім того, пунктом 4.4. договору передбачено, що при порушенні строку оплати рахунків теплопостачальної організації споживач сплачує пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведених положень, позивач, у зв`язку з порушенням з боку відповідача грошового зобов`язання, нарахував останньому 1 919,00 грн. пені (на заборгованість в межах річного строку позовної давності), 14 219,04 грн. інфляційних втрат (за період з 01.10.2013р. по 31.03.2019р.), 3 255,98 грн. 3% річних (за період з 01.10.2013р. по 31.03.2019р.).

Перевіривши розрахунки, судом встановлено, що такі за спірний період здійснені вірно.

Водночас, суд звертає увагу сторін на те, що позовні вимоги у даній справі заявлено позивачем за період прострочення заборгованості з жовтня 2013р. по вересень 2019р., тобто частково поза межами трирічного строку позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України.

В силу приписів ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В той же час, враховуючи, що відповідач своїм правом на участь в судовому процесі не скористався та ігнорував вимоги суду, викладені в ухвалах, в тому числі щодо обов`язкової явки в судове засідання, заяви про застосування строку позовної давності не подав, при обгрунтованості вцілому заявленого позову, суд констатує, що позовні вимоги є такими, які підлягають до задоволення повністю.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу приписів ч. 1 ст. 79 ГПК України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Судовий збір, сплачений при поданні позову, відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача в сумі 1 921, 00 грн.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Державного комунального підприємства «Луцьктепло» задовільнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Коновал Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» (43021, м. Луцьк, вул. Гул.-Артемовського, 20, ) 56 065,27 грн. за договором теплопостачання №7-53 від 01.12.2001р., з яких: 36 671,25 грн. заборгованості за договором теплопостачання, 1 919,00 грн. пені, 14 219,04 грн. інфляційних втрат та 3 255,98 грн. 3% річних та 1 921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

В судовому засіданні 21.01.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.01.2020р.

Суддя Юркевич М. В.