РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.01.2020 р. Справа № 910/16423/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « К.Т. Україна »

До Публічного акціонерного товариства Комерційного банку « Приватбанк »

Про визнання недійсним правочину щодо розірвання договору банківського обслуговування.

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Дімітрова Ю.Ю.

Представники сторін:

Від позивача не з`явився

Від відповідача Каракоця О.Р. - предст.

Обставини справи:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю « К.Т. Україна » звернувся до господарського суду м. Києва із позовом до відповідача - публічного акціонерного товариства Комерційного банку « Приватбанк » про визнання недійсним правочину щодо розірвання договору банківського обслуговування.

Ухвалою від 19.12.2019 р. відкрите провадження у справі № 910/16423/19, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначення судового засідання на 23.01.2020 р.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але 20.01.2020 р. через канцелярію суду представником позивача подане клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволені позову відмовити посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 р. між позивачем ( позичальником ) та відповідачем ( кредитором ) був укладений договір банківського обслуговування.

Вказаний договір був укладений шляхом подання заяви про відкриття рахунку та приєднання до умов, тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

На підставі вказаного договору позивачу були відкриті рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ( для соціальних виплат ).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає про те, що отримав від відповідача повідомлення від 27.09.2019 р. № 20.1.0.0.0/7-20190927/4435 про розірвання договорів і закриття рахунків на підставі ст.64 Закону України « Про банки і банківську діяльність », ч. 1 ст. 10 Закону України « Про запобігання та протидію легалізації ( відмиванню ) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення », у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта.

Згідно довідок, виданих публічним акціонерним товариством Комерційним банком « Приватбанк » рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ( для соціальних виплат ) були закриті 07.10.2019 р. та 04.10.2019 р. відповідно.

Позивач вважає, що були відсутні підстави для вказаних дій відповідача і просить суд визнати недійсним правочин щодо розірвання договору банківського обслуговування.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 № Про деякі питання визнання правочинів ( господарських договорів ) недійсними » правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Пунктом 2.10 вказаної постанови передбачено, що у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ст. 3.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013 р. " Про деякі питання визнання правочинів ( господарських договорів ) недійсними ", передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як встановлено судом, позивач після отримання листа відповідача від 27.09.2019 р. № 20.1.0.0.0/7-20190927/4437 ( про розірвання договорів та закриття рахунків ) звернувся до відділення АТ КБ « Приватбанк » із заявою про перерахування залишків коштів до іншого банку відповідно до порядку припинення правовідносин та закриття рахунків, визначеного АТ КБ « Приватбанк » у вказаному листі.

На підтвердження закриття рахунків позивач отримав у відповідача відповідні довідки, а саме: № 08.7.0.0.0/14 від 09.10.2019 р. та № 08.7.0.0.0/46 від 09.10.2019 р.

Також судом встановлено, що позивач не звертався до АТ КБ « Приватбанк » щодо непогодження із надісланим банком листом та прийняття рішення стосовно припинення правовідносин.

Суд вважає, що такими діями позивач схвалив, в розумінні ст. 241 ЦК України спірний правочин про припинення правовідносин між сторонами.

Відповідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач всупереч вимогам вказаної статті не надав суду належних доказів порушення його прав та інтересів відповідачем.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 29.01.2020 р.

Суддя В.І.Пінчук