РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.01.2020Справа № 910/14984/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Військсервіс-Волонтер (вулиця Маршала Рибалка, будинок 10/8, місто Київ, 04116)

до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, будинок 6, м. Київ, 03168)

про стягнення 1 637 530,44 грн

Представники:
Від позивача Зініна Н.М.

Від відповідача Ніколова В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю Військсервіс-Волонтер звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості в розмірі 1 637 530,44 грн. у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 286/2/18/172 про закупівлю послуги з організації харчування (55320000-9) (послуги з харчування (годування), забезпечення продуктами харчування особового складу (штатних тварин) військових частин (установ) Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах у зонах відповідальності оперативних командувань за місцем постійної дислокації) від 29.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.11.2019, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

13.11.2019р. до загального відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні з підстав того, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем документів, перелік яких наведено в п. 5.1 Договору.

21.11.2019р. до загального відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, за змістом якої проти доводів відповідача заперечує вказуючи на те, що документи передбачені умовами п. 5.1 Договору було надано відповідачу, а саме Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, що підтверджується копіями долучених до матеріалів справи реєстрів документів.

В судовому засіданні 27.11.2019 було оголошено перерву до 11.12.2019.

03.12.2019р. до загального відділу діловодства суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку для подання доказів, розглянувши яке, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 5 ст. 80 ГПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з ч. 2 указаної статті, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому, причини поважності пропуску встановленого строку оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу, що позивач обґрунтував поважності причин пропуску строку подання доказів до матеріалів справи.

Водночас, стосовно наданого позивачем акту звіряння розрахунків підписаного сторонами 29.11.2019р., суд зазначає наступне.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпункт 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту - Положення) визначає, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Суд зазначає, що акт звірки розрахунків не є зведеним обліковим документом, оскільки є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом, тобто акт не є належним доказом здійснення суб`єктами господарювання господарських операцій за певним правочином.

Оскільки, в матеріалах справи наявні докази закупівлі послуг з організації харчування за спірним Договором, в тому числі первинних бухгалтерських документів, які підтверджують вчинення господарських операцій, долучення до матеріалів справи акту звіряння розрахунків від 29.11.2019р., за висновком суду є доцільним.

Отже, враховуючи зазначені обставини, суд задовольняє клопотання позивача про поновлення строку для подання доказів.

В судове засідання 11.12.2019 з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд: 1) оголошує склад суду, а також прізвища секретаря судового засідання, перекладача, спеціаліста, з`ясовує наявність підстав для відводів; 2) з`ясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді; 3) у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; 4) вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; 5) може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; 6) з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; 7) з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; 8) вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; 9) за клопотанням учасників справи вирішує питання про забезпечення позову, про зустрічне забезпечення; 10) вирішує заяви та клопотання учасників справи; 11) направляє судові доручення; 12) встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення; 13) встановлює строк для подання пояснень третіми особами та відповіді учасників справи на такі пояснення; 14) встановлює строки та порядок врегулювання спору за участю судді за наявності згоди сторін на його проведення; 15) встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; 16) з`ясовує розмір заявлених сторонами судових витрат; 17) вирішує питання про колегіальний розгляд справи; 18) призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті; 19) здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно з частиною 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.01.2020 (ухвала від 11.12.2019, занесена до протоколу судового засідання).

Представник позивача в судове засідання 15.01.2020р. з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

В той же час, представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні з підстав того, що послуги, які є предметом розгляду у даній справі були надані позивачем понад суму передбачену Договором.

В судовому засіданні 15.01.2020р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва установив таке.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

29.12.2018р. між Міністерством оборони України (замовник) та ТОВ Військсервіс-Волонтер (виконавець) було укладено Договір №286/2/18/172 про закупівлю послуги з організації харчування (55320000-9) (послуги харчування (годування), забезпечення продуктами харчування особового складу (штатних тварин) військових частин (установ) Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах у зонах відповідальності оперативних командувань за місцем постійної дислокації) (далі Договір), відповідно до п. 2.1 якого виконавець зобов`язується у 2019 році надати Міністерству оборони України послуги з організації харчування (55320000-9) (послуги харчування (годування), забезпечення продуктами харчування особового складу (штатних тварин) військових частин (установ) Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах у зонах відповідальності оперативних командувань за місцем постійної дислокації), зазначені у специфікації до цього договору, освіження продовольства, а замовник прийняти послуги і оплатити у строки та за цінами згідно з положеннями цього договору.

Військові частини заклади, установи (далі військові частини), дислоковані у Харківській, Луганській та Донецькій областях, для особового складу яких будуть надаватися послуги щодо організації харчування, а саме: Харківська обл. НОМЕР_1 м. Харків, НОМЕР_2 м. Харків, НОМЕР_3 м. Харків, ХНУПС м. Харків, ФВП НТУ ХПІ м. Харків, НОМЕР_4 м. Харків, НОМЕР_5 (ВМКЦ ПівнР) м. Харків, НОМЕР_6 м. Рогань, НОМЕР_7 м. Балаклія, НОМЕР_8 с. Малинівка, НОМЕР_9 смт. Борова, НОМЕР_10 смт. Башкирівка, НОМЕР_11 м. Чугуїв, НОМЕР_12 м. Лозова, НОМЕР_13 м. Лозова, Харківський ОВК м. Харків; Луганська обл. НОМЕР_14 смт. Мілове, Луганський ОВК м. Северодонецк, НОМЕР_15 м. Северодонецк; Донецька обл. НОМЕР_16 м. Краматорськ, НОМЕР_17 м. Часів Яр, НОМЕР_18 м. Маріуполь, НОМЕР_19 м. Бахмут, НОМЕР_20 м. Краматорськ, НОМЕР_21 смт. Новгородське, НОМЕР_22 м. Маріуполь, НОМЕР_23 м. Маріуполь, НОМЕР_24 м. Святогірськ Донецький ОВК м. Маріуполь (п. 2.2 Договору).

Військові частини заклади, установи (далі військові частини), дислоковані у Харківській, Луганській та Донецькій областях, для особового складу яких будуть надаватися послуги щодо забезпечення харчовими продуктами: Харківська обл. НОМЕР_1 м. Харків, НОМЕР_2 м. Харків, НОМЕР_3 м. Харків, ХНУПС м. Харків, ФВП НТУ ХПІ м. Харків, НОМЕР_4 м. Харків, НОМЕР_5 (ВМКЦ ПівнР) м. Харків, НОМЕР_6 м. Рогань, НОМЕР_7 м. Балаклія, НОМЕР_8 с. Малинівка, НОМЕР_9 смт. Борова, НОМЕР_10 смт. Башкирівка, НОМЕР_11 м. Чугуїв, НОМЕР_12 м. Лозова, НОМЕР_13 м. Лозова, Харківський ОВК м. Харків; Луганська обл. НОМЕР_14 смт. Мілове, Луганський ОВК м. Северодонецк, НОМЕР_15 м. Северодонецк; Донецька обл. НОМЕР_16 м. Краматорськ, НОМЕР_17 м. Часів Яр, НОМЕР_18 м. Маріуполь, НОМЕР_19 м. Бахмут, НОМЕР_20 м. Краматорськ, НОМЕР_21 смт. Новгородське, НОМЕР_22 м. Маріуполь, НОМЕР_23 м. Маріуполь, НОМЕР_24 м. Святогірськ Донецький ОВК м. Маріуполь.

Послуги надаються особовому складу військових частин та військових навчальних закладів Збройних Сил України, іншим особам, які мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах, у тому числі годування штатних тварин, зазначених в пунктах 2.2 та 2.3 цього договору в межах дислокації, а також особовому складу військових частин, що прикріплені на продовольче забезпечення, згідно із затвердженими Кабінетом Міністрів України нормами харчування та вимогам законодавства України (п. 2.3 Договору).

Пунктом 2.4 Договору визначено, що ціна, кількість та строки надання послуг зазначаються у специфікації.

Розшифровки специфікацій на кожну військову частину (установу, заклад) викладені у додатку 13.1.1, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору приймання послуг за якістю та обсягом здійснюють представники замовника відповідно до вимог чинного законодавства у присутності представників виконавця.

Якість та обсяг наданих послуг щодо забезпечення харчуванням оформлюється актом приймання наданих послуг з харчування (додаток №4 до Наказу №62 від 09.02.2016р.), який складається представником виконавця та представником замовника щоденно у трьох примірниках: перший - замовнику, другий представнику замовника, третій представнику виконавця.

Підставою для складання акта приймання наданих послуг з харчування за обсягом є виконана заявка на приготування їжі за основними та додатковими нормами харчування (додаток №2 до Наказу №62 від 09.02.2016р., далі заявка на приготування їжі), за якісними показниками приготовленої їжі дані книги обліку контролю за якістю приготування їжі (додаток 90).

На підставі щоденно оформлених актів приймання наданих послу з харчування, тричі на місяць (станом на 10, 20 та на останнє число місяця) складається зведений акт приймання наданих послуг із харчування (додаток №5 до Наказу №62 від 09.02.2016р.), який підтверджує виконання своїх зобов`язань виконавцем за відповідний період, та підписується: перший примірник замовником, представниками замовника та представниками виконавця, другий та третій представниками замовника і представниками виконавця.

Якість та обсяг наданих послуг щодо забезпечення харчовими продуктами оформлюється актом приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами (додаток №6 до Наказу №62 від 09.02.2016р.), який підтверджує виконання своїх зобов`язань виконавцем за відповідний період. Акт складається не частіше ніж тричі на місяць (станом на 10, 20 та на останнє число місяця), але не більше ніж 5 робочих днів з часу отримання послуг в повному обсязі: перший примірник замовнику, другий представнику замовника, третій представнику виконавця та підписується: перший примірник замовником, представниками замовника та представниками виконавця, другий та третій представниками замовника і представниками виконавця.

Підставою для складання акта приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами за кількісними та якісними показниками є виконана у повному обсязі заявка на забезпечення харчовими продуктами військової частини (додаток №3 до Наказу №62 від 09.02.2016р., далі заявка на харчові продукти), за замовленим асортиментом і кількістю, наявністю документів, що засвідчують якість і безпечність, відповідністю чинним стандартам та своєчасністю поставки до вказаного місця.

У разі виникнення нагальної потреби у харчуванні особового складу військової частини за іншими нормами, які не зазначені у специфікації для конкретної військової частини, харчування особового складу здійснюється за відповідними нормами, визначеними для цієї категорії військовослужбовців. При цьому, оплата харчування здійснюється з розрахунку вартості відповідної норми у договорі, а у разі її відсутності - за вартістю норми харчування № 1 - загальновійськова у межах загальної вартості договору (п. 4.3 Договору).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що розрахунки за цим договором проводяться шляхом оплати фактично наданих виконавцем та прийнятих представником замовника послуг, за умови надходження коштів з Державного бюджету України, передбачених на зазначені цілі, протягом 20 банківських діб з дня надходження до замовника наступних документів: рахунків-фактур; зведеного акту приймання наданих послуг із харчування та/або акту приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами; підтвердження відповідно до наказу Міністерства оборони України від 31.12.2016 № 757.

Згідно із п. 6.2 Договору послуги виконавцем надаються протягом строку, який зазначено у специфікації до цього договору.

Послуги надаються особовому складу військових частин, зазначених в пунктах 2.2 та 2.3 цього договору в межах дислокації військових частин, а також особовому складу військових частин, що прикріплені на продовольче забезпечення та іншим особам, які мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах та годування штатних тварин, згідно із затвердженими Кабінетом Міністрів України нормами харчування та вимогами законодавства України. Послуги можуть надаватися в інших місцях, які встановлюються представником замовника відповідно до свого розпорядку дня та специфіки завдань, які виконуються військовою частиною (п. 6.4 Договору).

Підпунктом 6.4.1 Договору визначено, що обсяги послуг щодо забезпечення харчуванням визначає представник замовника шляхом подачі виконавцю заявки на приготування їжі, на необхідну кількість осіб, за кожною нормою харчування (годування) у розрізі асортименту харчових продуктів на підставі розкладок продуктів, додаткових норм і додаткових продуктів щодоби до 18.00 дня, що передує дню отримання послуг у двох примірниках.

Обсяги послуг щодо забезпечення харчовими продуктами визначає представник замовника шляхом подачі виконавцю щодекадно шостого, шістнадцять та двадцять шостого числа кожного місяця, до дванадцятої години, заявки на харчові продукти у розрізі асортименту харчових продуктів за кожною нормою харчування (годування) (п. 6.4.2 Договору).

Згідно із п.п. 7.1.2, 7.1.3, 7.1.4, 7.1.5 Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані виконавцем послуги у кількості, строки та за цінами згідно з положеннями цього договору; приймати послуги через представників замовника; вести облік наданих виконавцем послуг; контролювати своєчасне, належним чином оформлення представниками замовника та представниками виконавця щоденних та зведених актів приймання наданих послуг з харчування, актів приймання послуг щодо забезпечення харчовими продуктами.

Підпунктами 7.3.4, 7.3.5, 7.3.6, 7.3.7, 7.3.8 Договору визначено, що представник замовника зобов`язаний здійснювати контроль за станом надання виконавцем послуг у порядку, передбаченому цим договором; щоденно підтверджувати якість та обсяг наданих послуг щодо організації харчування шляхом оформлення актів, в порядку, передбаченому пунктом 3.5 цього договору; на підставі щоденно оформлених актів приймання наданих послуг з харчування, складати зведений акт приймання наданих послуг із харчування; складати акти приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами у порядку, передбаченому пунктом 3.5 цього договору; у встановлені пунктом 6.16.2 цього договору терміни, надавати представнику виконавця заявку на постачання (освіження, оновлення) продовольства військовій частині.

Виконавець в свою чергу зобов`язаний надавати послуги в порядку та на умовах, передбачених цим договором; надавати послуги у строки, зазначені у специфікації до цього договору; підписувати щоденний і зведений акт приймання наданих послуг із харчування, а також акт приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами; подавати замовнику зведений акт приймання наданих послуг із харчування, а також акт приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами, разом з документами передбаченими пунктом 5.1 цього договору, для здійснення оплати послуг (п.п. 7.4.1, 7.4.2, 7.4.10, 7.4.11 Договору).

Відповідно до пункту 11.1 Договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння. Відповідно до частини п`ятої статті 36 Закону України Про публічні закупівлі дія договору про закупівлю може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем у період з 01.10.2019р. по 20.10.2019р. на підставі заявки Міністерства оборони України на забезпечення продуктами харчування військових частини НОМЕР_16 , НОМЕР_14 , НОМЕР_12 , 7/ХНУПС, ХНУПС та актів приймання передачі наданих послуг надані послуги на суму 1 637 560, 44 грн.

Позивачем виставлено відповідачу для оплати наданих послуг рахунки-фактури на загальну суму 1 637 560,44 грн.

Однак, відповідач оплату наданих позивачем послуг не здійснив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 1 637 560,44 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов Договору в період з 01.10.2019р. по 20.10.2019р. було надано Міністерству оборони України послуги щодо забезпечення харчування військових частин, закладів, установ Збройних Сил України на загальну суму 1 637 560,44 грн.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що розрахунки за цим договором проводяться шляхом оплати фактично наданих виконавцем та прийнятих представником замовника послуг, за умови надходження коштів з Державного бюджету України, передбачених на зазначені цілі, протягом 20 банківських діб з дня надходження до замовника наступних документів: рахунків-фактур; зведеного акту приймання наданих послуг із харчування та/або акту приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами; підтвердження відповідно до наказу Міністерства оборони України від 31.12.2016 № 757.

Отже, враховуючи зміст п. 5.1 Договору та положення ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, а також дати отримання відповідачем документів передбачених п. 5.1 Договору, які підтверджуються долученими до матеріалів справи реєстрами документів на оплату послуг, грошове зобов`язання відповідача по оплаті наданих позивачем послуг станом на момент розгляду спору є таким, що настало.

Проте, як встановлено судом, відповідачем оплата за надані позивачем послуги здійснена не була.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки, відповідач всупереч умов договору та положенням ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, у останнього станом на момент розгляду спору існує непогашена перед позивачем заборгованість у розмірі 2 989 763,24 грн.

При цьому, відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначив про відсутність у нього підстав для оплати спірної заборгованості, оскільки остання перевищує суму Договору.

Проте, суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки позивачем належними засобами доказування доведено суду факт надання обумовлених Договором послуг у період з 01.10.2019р. по 20.10.2019р. та їх прийняття відповідачем без жодних зауважень та заперечень.

За висновком суду, відповідач мав висувати такі заперечення до прийняття ним наданих позивачем послуг, а тому прийнявши обумовлені сторонами послуги, у відповідача виникло грошове зобов`язання з їх оплати.

Щодо викладеного у п. 5.1 Договору порядку розрахунків, а саме виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості наданих позивачем послуг за умови надходження коштів з Державного бюджету України, передбачених на зазначені цілі, суд відзначає наступне.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Так, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України (від 18.10.2005) та у справі Бакалов проти України (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446 зазначено, що на підставі ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 року, - відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.03.2018р. у справі №904/6252/17.

Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування ніяким чином не нівелює обов`язку замовника виконати свої грошові зобов`язання перед виконавцем за спірним Договором.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на те, що факт наявності заборгованості за Договором у відповідача перед позивачем у розмірі 1 637 530,44 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 24 562,96 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Військсервіс-Волонтер (04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 10/8; ідентифікаційний код 40887542) заборгованість у розмірі 1 637 530 грн 44 коп. та судовий збір у розмірі 24 562 грн 96 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 23.01.2020.

Суддя Трофименко Т.Ю.