ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. Справа№ 910/31833/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 28.01.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 (повний текст складено 07.11.2019)

у справі № 910/31833/15 (суддя Бондаренко Г.П.)

за поданням Головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлани Миколаївни

про тимчасове обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України по виконавчому провадженню № 51179422

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Святошин"

до Фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 подання Головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлани Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни до повного виконання боржником судового рішення задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон Ранько Раїсу Олексіївну , до виконання зобов`язань, покладених наказом Господарського суду міста Києва №910/31833/15 від 15.03.2016 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни на користь ТОВ "Торговий дім "СВЯТОШИН", грошових коштів: 196 800,00 грн. заборгованості з орендної плати та 2 952,00 грн. судового збору.

Ухвала мотивована тим, що державним виконавцем у повному обсязі вчинено усі необхідні дії для примусового виконання судового рішення та належними засобами доказування доведено факт ухилення боржника від виконання остаточного рішення суду, тому суд дійшов висновку про застосування до боржника міри примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за межі України, що узгоджується з положеннями статті 337 Господарського процесуального кодексу України, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із названою ухвалою суду першої інстанції, Фізична особа-підприємць Ранько Раїса Олексіївна (надалі - боржник, скаржник) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/31833/15, та прийняти судове рішення, яким в задоволенні подання державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що місцевий господарський суд допустив порушення вимог ст. 337 ГПК України, неправильно застосував ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і порядок в`їзду в Україну громадян України» та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

У доводах апеляційного оскарження скаржник стверджує, що державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, та того, що боржник вчиняє свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Ранько Р.О. посилається на те, що вона взагалі не знала про розгляд спору щодо стягнення 196 800,00 грн заборгованості з орендної плати та наявність виконавчого провадження, не була повідомлена про розгляд цієї справи у суді першої інстанції, участь у судовому засіданні не приймала. Про наявність виконавчого провадження щодо стягнення з неї боргу дізналась з ухвали Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/31833/15 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Також скаржник зазначає, що виконавцем не надано доказів обізнаності боржника із фактом відкриття виконавчого провадження, у тому числі, направлення численних запитів щодо виявлення майна, місця здійснення господарської діяльності боржника, роботи, джерела отримання доходів, винесення постанови про арешт майна боржника та доказів умисного нез`явлення на виклик виконавця, складення актів державного виконавця, тощо.

Таким чином, в даному випадку, подання виконавця, як виключний захід забезпечення виконання судового рішення, не може бути застосоване та станом на день його розгляду, є передчасним і таким, що порушує право особи - боржника на свободу пересування, гарантоване статтею 33 Конституції України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2019, справу № 910/31833/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі № 910/31833/15 залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2019, поновлено Фізичній особі-підприємцю Ранько Раїси Олексіївни пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі № 910/31833/15. Відкрито апеляційне провадження. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 20.01.2020 о 14:20 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 10.01.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 10.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 задоволено заяву сторін та продовжено строк розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2019. Задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни про відкладення розгляду справи. Відкладено розгляд апеляційної скарги на 28.01.2020 о 13 год. 50 хв..

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні від 28.01.2020 представник стягувача та державний виконавець просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, зазначили, що оскаржена ухвала є обґрунтованою та законною.

Явка представників учасників справи.

В судове засідання від 28.01.2020 з`явились усі учасники апеляційного провадження.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та, заслухавши пояснення присутніх учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 у справі №910/31833/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни на користь ТОВ "Торговий дім "СВЯТОШИН" грошові кошти: 196 800, 00 грн заборгованості з орендної плати та 2 952,00 грн судового збору.

На виконання цього рішення Господарським судом міста Києва видано наказ від 15.03.2016, який згідно заяви від 19.05.2016 пред`явлено стягувачем на виконання до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

27.08.2019 від Головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлани Миколаївни (надалі - державний виконавець) надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни - боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі №910/31833/15.

Подання обґрунтоване тим, що рішення боржником не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, тому бездіяльність боржника свідчить про те, що він фактично ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Виконавець вказав, що ним встановлено відсутність у боржника нерухомого майна на яке може бути накладено стягнення, доходів боржник не отримує. Проте, згідно інформації Державної прикордонної служби України боржник Ранько Раїса Олексіївна неодноразово перетинала кордон України, що свідчить про наявність у неї грошових коштів і умисне невиконання рішення суду.

У подані державний виконавець просив суд обмежити у праві виїзду за межі України Ранько Раїсу Олексіївну 16.01.1972 до повного виконання судового рішення згідно наказу Господарського суду міста Києва № 910/31833/15 від 15.03.2016.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.11.2019 подання державного виконавця задовольнив.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення подання державного виконавця, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За приписами ст. 337 Господарського процесуального кодексу України:

- тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення (ч. 1);

- тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею (ч. 2);

- суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення (ч. 3).

Отже, нормами діючого законодавства передбачена можливість тимчасового обмеження виїзду за кордон боржника лише у разі ухилення боржником від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Аналіз наведеного закону дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів, тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Перевіряючи факт ухилення від виконання зобов`язань боржником, суд апеляційної інстнції зазначає про наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 23.05.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51179422, якою зобов`язано боржника самостійно виконати вимоги рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 до 29.05.2016.

22.05.2017 було винесено постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.02.2017, від 16.04.2019 (т.2 а/с 19, 28) у боржника відсутнє нерухоме майно, на яке може бути накладено стягнення.

Також, держвним виконавцем в ході здійснення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП № 51179422 було отримано:

- відповідь МВС України, дата формування довідки 01.06.2017, згідно якої інформація про зареєстровані авто відсутня;

- відповідь з Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи від від 18.01.2017, 22.03.2019, 03.07.2019. Згідно результату обробки запиту інформацію не знайдено.

- відповідь з Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії від 18.01.2017, від 22.03.2019, 16.04.2019, 03.07.2019. Згідно результату обробки запиту інформацію не знайдено.

- відповідь з Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями від 24.01.2017, від 22.03.2019 №. Згідно результату обробки запиту від 22.03.2019 вказано - фізичну особу-підприємця припинено.

- відповідь з Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб від 20.01.2017, 25.03.2019. Згідно результату обробки запиту інформація стосовно боржника відсутня.

Також, як стверджує державний виконавець, 26.04.2017 виходом державного виконавця Мацко Денисом Анатолійовичем за адресою АДРЕСА_1 , боржника не розшукано; майно на яке можна звернути стягнення не виявлено згідно Акту державного виконавця.

Крім того, відповідно до заяви стягувача №29437/15-9-26 від 27.11.2017 з метою виявлення та опису майна боржника було призначено вихід державного виконавця за місцем реєстрації боржника за участю представника стягувача.

25.01.2018 складено акт державного виконавця в якому зазначено, що виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_1 , двері помешкання відчинила боржник Ранько Раїса Олексіївна ; боржнику вручено вимогу з`явитися на прийом до державного виконавця; від підпису в акті державного виконавця боржник відмовився.

Між тим, виконавець посилається на те, що ним було направлено Виклик №21929 б/д боржнику та зобов`язано його 24.04.2019 з`явитись на вимогу виконавця; надати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. В підтвердження надсилання виклику виконавець надав ксерокопію поштового повернення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» за №094.

На підставі вищезазначених обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що має місце факт свідомих дій боржника щодо ухилення від виконання судового рішення та необхідність застосування такого виключного заходу, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника на строк до повного виконання рішення суду у даній справі.

Надаючи оцінку наведеному, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти, як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). (Згідно роз`яснень Верховного Суд України в листі від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України")

Тобто, відсутність майна чи достатньої суми грошових коштів, не свідчить про вчинення свідомих дій боржником, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Крім того, відповідно до вказаного листа Верховного Суду України, однією з підстав для відмови у задоволенні подання є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Втім, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які достеменно підтверджують те, що державним виконавцем вчинено належні заходи у їх передбаченій законом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки.

У даному випадку, в матеріалах подання державного виконавця відсутні як докази, які б свідчили насамперед про обізнаність боржника щодо наявності виконавчого провадження і строків його добровільного виконання, та як наслідок докази свідомого ухилення боржника від виконання наказу.

З матеріалів справи слідує, що виконавцем не надано належних та допустимих доказів повідомлення боржника про початок виконавчого провадження, зокрема надсилання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, копії яких надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. (Відповідно до п.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на момент відкриття виконавчого провадження).

Крім того, в судовому засіданні від 28.01.2020 представник державного виконавця пояснив, що не може надати докази надсилання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, виконавчою службою не спростовано доводи апеляційної скарги про те, що зазначену постанову боржник не отримав.

Також відсутні докази того, що інші документи виконавчого провадження, зокрема і вимога державного виконавця від 03.07.2018 (т.2 а/с 16), своєчасно та в повному обсязі надсилалися на адресу боржника, проте боржник ухилявся від їх отримання, що призвело до порушення обов`язків боржником, в тому числі передбачених ч. 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

До того ж, посилання виконавця на акт від 26.04.2017, в якому зазначено, що виходом виконавця за відповідною адресою боржника не розшукано, майна на яке можливо звернути стягнення не виявлено; а також на акт від 25.01.2018, в якому ним зазначено, що виходом державного виконавця за адресою м . Київ, вул. Гетьмана 46, кВ. 52, двері помешкання відчинила боржник Ранько Раїса Олексіївна , боржнику вручено вимогу з`явитися на прийом до державного виконавця, від підпису в акті державного виконавця боржник відмовився, є безпідставним.

Так, згаданий акт від 26.04.2017 не містить відомостей про осіб які брали участь при проведенні виконавчих дій та підписано лише з боку державного виконавця. Водночас, акт від 25.01.2018 містить підпис виконавця, представника стягувача та двох понятих, проте із змісту цього акту не вбачається жодних даних про понятих, що унеможливлює ідентифікувати особистість понятих та їх фактичну участь.

У судовому засіданні від 28.01.2020, скаржник, як і у доводах апеляційного оскарження, продовжувала стверджувати про те, що її не було повідомлено про вихід державного виконавця, вимогу з`явитися на прийом до державного виконавця вона не отримувала. Доказів протилежного виконавцем до справи не надано, даний факт не спростовано.

Таким чином, зазначені акти державного виконавця не є беззаперечним фактом свідомого ухилення від виконання судового рішення у даній справі, що підтверджує виключність обставин, які можуть слугувати підставою для застосування обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Між іншим, з доданих до подання виконавця документів видно, що належне боржнику на праві власності майно відсутнє, кошти на рахунках боржника у банківських установах, а також інше майно, на яке може бути звернено стягнення відсутні, що може свідчити про неумисне ухилення від виконання рішення суду.

Єдиним джерелом доходів боржника є державна щомісячна грошова компенсація, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено відомостями станом на 19.11.2019 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2017 року по 2 квартал 2019 року з розміром виплати за квартал 684,00 грн і Державна та соціальна матеріальна допомога в розмірі 300 грн на рік. (додано до матеріалів скарги)

Серед іншого, не можуть розглядатись, як докази умисного ухилення боржника в розумінні норм закону та застосування такого виключного заходу забезпечення виконання рішення, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, й посилання виконавця на те, що боржник згідно інформації Державної прикордонної служби України у 2018 році двічі перетинала кордон України, що, на думку виконавця, свідчить про наявність у неї грошових коштів. При цьому, суд виходить з того, що фактичні обставини справи в сукупності свідчать про те, що державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, зокрема: доказів умисного нез`явлення на виклик виконавця, приховування доходів, коштів та майна, на які можна звернути стягнення, незаконного їх відчуження.

Крім того, згідно пояснень боржника, то виїзд за кордон здійснюється до Республіки Білорусь за кошти рідної сестри, та зумовлений необхідністю догляду за матір`ю, яка є інвалідом, має поважний вік 83 (вісімдесят три) роки та стан її здоров`я потребує регулярного догляду.

За приписами ст. 337 Господарського процесуального кодексу України, тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що таке обмеження, як відповідний захід, прямо передбачений статтею 337 Господарського процесуального кодексу України. Зазначене обмеження переслідує легітимну мету - захист прав і свобод іншої особи - стягувача за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Тривале невиконання судового рішення суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки нівелює значення судового рішення, яке захищає права людини, робить відповідне право не реальним, а ілюзорним.

Одночасно, поряд з цим, апеляційний суд зазначає, що свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При цьому, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (ч.3).

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009, Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Проте, колегія суддів, враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, вважає, що в даному конкретному випадку таке обмеження не відповідає всім вказаним критеріям.

При цьому, наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

У матеріалах справи відсутні, а учасниками справи не надані докази того, що боржник вчиняє свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, маючи реальну можливість його виконання.

Переглядаючи оскаржену ухвалу у даній справі, насамперед судом взято до уваги те, що державним виконавцем не доведено факту належного повідомлення боржника про початок виконавчого провадження, зокрема не надано доказів надсилання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, копії яких надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність усіх обставин, передбачених ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 337 ГПК України для можливості застосування такого виключного заходу забезпечення виконання рішення, як обмеження права виїзду за кордон є передчасним, матеріалами справи не підтверджується, та, відповідно в задоволенні такого подання слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни - боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі №910/31833/15.

Судові витрати.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги та визнання подання приватного виконавця необґрунтованим, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) слід покласти на Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в порядку ст.ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 255, 269-271, 273, 275, 277, 280-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/31833/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання Головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Цапенко Світлани Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни - боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі №910/31833/15.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Стягнути з Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03151, м. Київ. пр-т Повітрофлотський 76-А, ) на користь Фізичної особи-підприємця Ранько Раїси Олексіївни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1921 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) 00 коп.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

4. Матеріали справи № 910/31833/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 29.01.2020.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко