ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3026/19

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Ловга І.С.,

розглянувши справу №916/3026/19,

за позовом: Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (вул.Портова, 7, м.Ізмаїл, Одеська область, 68600, ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїльський елеватор" (вул.Портова, 4, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600, ),

про стягнення 69320,22 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Добренко Д.Б.;

Від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїльський елеватор" про стягнення 69320,22 грн.

Ухвалою від 16.10.2019 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.11.2019.

13.11.2019 відповідач у судове засідання не з`явився, явку представника не забезпечив, жодних заяв та клопотань не надходило. Протокольною ухвалою підготовче засідання відкладено на 27.11.2019.

22.11.2019 від представника позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання 27.11.2019 за відсутності представника позивача, за наявності підстав просив призначити розгляд справи по суті.

27.11.2019 представники сторін у судове засідання не з`явились, від відповідача будь-яких заяв та клопотань не надходило, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив судове засідання з розгляду справи по суті на 11.12.2019.

Судове засідання, призначене на 11.12.2019, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Волкова Р.В. на лікарняному.

Ухвалою від 19.12.2019 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 20.01.2020.

У судове засідання 20.01.2020 відповідач не з`явився, явку представника не забезпечив, будь-яких заяв та клопотань не надходило.

20.01.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування позову позивач посилається на укладення між сторонами Договору №30 КВ-П від 27.12.2017 (далі - Договір №30) про надання послуг з перевалки вантажів та Договору №09 КВ-П від 20.03.2017 (далі - Договір №09) про надання послуг щодо використання інфраструктури підприємства.

Відповідно до Договору №30 було виставлено рахунки: №33/6 від 21.01.2019 на суму 18803,10 грн., №57/6 від 31.01.2019 на суму 32640,48 грн., однак вказані рахунки оплачені не були, у зв`язку з чим позивачем було направлено вимогу від 01.04.2019 на суму 57411,85 грн., яка була залишена також без відповіді.

За Договором №09 було виставлено рахунки: №12/87 від 31.01.2019 на суму 851,22 грн.; №271/11 від 31.01.2019 на суму 1688,40 грн., які не були оплачені, у зв`язку з чим було направлено вимогу від 11.03.2019, яка була залишена без відповіді.

Вказує, що загальна сума несплачених рахунків складає 53983,20 грн.

Договорами №30 також передбачена відповідальність за несвоєчасну оплату у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а за прострочення понад 30 робочих днів штраф у розмірі 7% від неоплаченої суми.

Позивач просить стягнути 9564,59 грн. пені, 3778,83 грн. штрафу.

Крім того, до стягнення заявлено також 1075,89 грн. - 3% річних, 917,71 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, явку представників у судові засідання не забезпечив, про дати судових засідань повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.ч.3,7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

П.4 ч.6 ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Водночас, суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №916/2349/17).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

07.12.2017 між ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» (Підприємство) та ТОВ «Ізмаїльський елеватор» (Клієнт) було укладено Договір №30КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів (далі - Договір №30).

Відповідно до п.1.1. Договору №30 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, «Підприємство» зобов`язується за завданням «Клієнта» здійснити перевалку (навантажувально-розвантажувальні роботи) і зберігання експорт них і транзитних (по вибуттю) зернових вантажів «Клієнта» в номенклатурі і обсягах, визначених в Додатку 1до цього Договору, а також, за заявкою «Клієнта», надати інші послуги, пов`язані з перевалкою і зберіганням вантажів, а «Клієнт» забезпечує завезення/вивезення вантажу до/з «Підприємства» і зобов`язується своєчасно оплатити «Підприємству» роботи (послуги).

П.3.1. Договору №30 визначено, що на підставі ст. 524 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що нарахування платежів за надані послуги з навантажувально-розвантажувальних робіт та зберігання вантажів «Підприємство» здійснює по ставкам «Підприємства» в доларах США, вказаних в Додатку до Договору. Нарахування платежів за додаткові роботи (послуги), виконані «Підприємством» за заявкою «Клієнта» відповідно до п.2.1.3, здійснюється за тарифами, що діють на «Підприємстві». Ставки в Договорі наведені без урахування ПДВ, який нараховується згідно з чинним законодавством України.

П.3.3. Договору №30 встановлено, що «Клієнт» здійснює оплату «Підприємству» за навантажувально-розвантажувальні та інші роботи, послуги (крім зберігання) у розмірі 50% від запланованого місячного обсягу переробки вантажів протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати виставлення рахунку. Остаточне звіряння наданих послуг і остаточний розрахунок здійснюється «Клієнтом» згідно рахунків «Підприємства», з додаванням підтверджуючих документів (Актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), які попередньо направляються факсом НОМЕР_1 або по електронній пошті ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу «Клієнта» та в подальшому вручаються представнику «Клієнта» під підпис в журналі реєстрації рахунків або направляються поштою на адресу «Клієнта». При цьому представник «Клієнта» повинен бути належним чином уповноважений для одержання від «Підприємства» документів для «Клієнта».

«Клієнт», незалежно від отримання рахунку на оплату послуг «Підприємства» засобами електронної пошти, зобов`язаний вжити заходи для отримання рахунків не пізніше ніж протягом 3 (трьох) робочих днів від дати фактичного надання послуг (а у випадку рахунків на попередню оплату - не пізніше ніж протягом 3 (трьох) робочих днів від дати виставлення рахунку). Неотримання «Клієнтом» рахунків не звільняє його від обов`язку здійснити їх оплату, не дає підстав для відстрочення оплати, не дозволяє посилатись на неотримання рахунку, як на причину несплати (не несвоєчасної оплати) послуг «Підприємства».

Оплата здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів «Клієнта» на поточний банківський рахунок «Підприємства» протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати виставлення остаточного рахунку. «Клієнт», здійснивши оплату, надсилає до «Підприємства» факсом копію банківського платіжного документа із зазначенням номеру рахунку та договору, за яким була здійснена оплата.

Додатком №1 до Договору №30 встановлено, в тому числі, ставки за надання послуг.

Додатковою угодою №1 від 20.12.2018 було змінено строк дії Договору №30, встановлено, що він діє по 31.12.2019 включно, а також викладено Додаток №1 в новій редакції.

Судом встановлено, що 21.01.2019 позивачем було виставлено рахунок №33/6 ТОВ «Ізмаїльський елеватор» по Договору №30 на загальну суму 18803,10 грн. (робота буксиру, відшвартування, швартування).

Також 31.01.2019 позивачем було виставлено рахунок №57/6 ТОВ «Ізмаїльський елеватор» по Договору №30 на загальну суму 32640,48 грн. (відшвартування, швартування, робота буксиру).

Оцінюючи надані докази у сукупності, враховуючи виставлення рахунку та умови договору, погоджені сторонами, якими передбачений обов`язок Клієнта вжити заходів для отримання рахунку та оплатити його, суд вважає доведеною наявність у відповідача заборгованості за Договором №30 у розмірі 51443,58 грн.

Суд вважає надані позивачем докази достатніми, вірогідними та належними.

20.03.2017 між ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» (Підприємство) та ТОВ «Ізмаїльський елеватор» (Замовник) було укладено Договір №09КВ-П про надання послуг (далі - Договір №09).

Відповідно до п.1.1. Договору №09 (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 15.09.2017) предметом цього Договору є надання Підприємством послуги Замовнику щодо використання інфраструктури підприємства (залізнична колія №6 ВПК-1) з метою забезпечення організації переважування залізничних вагонів на вагах вагонних (типу 150 ВВС-2-1-13,5).

Згідно з п.3.1. Договору №09 (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 15.09.2017) Замовник у встановлені Договором строки здійснює оплату Послуг згідно тарифів, наведених в Додатку 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. Тарифи наведені в Договорі без урахування ПДВ, який нараховується відповідно до чинного законодавства України.

При зміні місцевих тарифів на послуги що обумовлені Договором, Підприємство сповіщає Замовника про ці зміни за допомогою електронної пошти або факсимільного зв`язку, вказаних в Договорі з подальшим відправленням протягом 5 (п`яти) робочих днів оригінального листа-повідомлення на адресу Замовника. В разі відсутності інформації Замовника про електронну адресу або номер факсу, а також в разі їх зміни без своєчасного письмового повідомлення про це Підприємство, відповідальність за несвоєчасне інформування про зміну тарифів покладається на Замовника. Змінені тарифи Підприємства приймаються до розрахунку з дати затвердження директором Підприємства.

Відповідно до п.3.2. (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 15.09.2017) оплату Послуг Підприємства Замовник здійснює за підсумками кожного місяця шляхом банківського переказу грошових коштів на підставі рахунку Підприємства з додаванням підтверджуючих документів (Акт наданих послуг, перелік вагонів, поданих на зважування за звітний місяць). Оплата здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів Замовника на поточний банківський рахунок Підприємства протягом 5 робочих днів від дати виставлення рахунку.

П.7.1 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 15.09.2017) встановлено, що Договір діє до 31.12.2019 року, а в частині розрахунків за роботи і послуги, що були надані по Договору - до повного виконання обома Сторонами своїх обов`язків.

Додатком №1 до Договору №09 встановлено ставки за послуги.

Додатковою угодою №2 до Договору №09 від 31.01.2019 сторонами погоджено, що після звіряння взаємних розрахунків, згідно Акту звірки від 31.01.2019, Замовник має заборгованість перед Підприємством, яка становить 2539,62 грн.

Рахунки №12/87 від 31.01.2019 на суму 851,22 грн. (експлуатація прилеглої території ВПК-1); №271/11 від 31.01.2019 на суму 1688,40 грн. (ВПК 1 розміщення устаткування і техніки), які не були оплачені, становлять саме суму у розмірі 2539,62 грн.

Оцінюючи надані докази у сукупності, враховуючи також наявність додаткової угоди про наявність заборгованості саме у заявленому розмірі, суд вважає вимоги позивача про стягнення 2539,62 грн. заборгованості за Договором №09 обґрунтованими.

Більше того, відповідно до ч.1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд вважає надані позивачем докази достатніми, вірогідними та належними.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

П.1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення 53983,20 грн. заборгованості за Договорами №30 та №09, що становить суму 51443,58 грн. (заборгованість за Договором №30) та 2539,62 грн. (заборгованість за Договором №09).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 ГК України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

П.4.3.4. Договору №30 встановлено, що за порушення «Клієнтом» більш ніж на 15 робочих днів строків оплати, вказаних у Договорі, «Підприємство» має право стягнути з «Клієнта» пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) робочих днів, «Підприємство» має право стягнути з «Клієнта» пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) робочих днів, «Підприємство» має право стягнути з «Клієнта» додатково штраф у розмірі 7% від суми заборгованості. Оплата пені і штрафу не звільняє «Клієнта» від обов`язку сплатити суму заборгованості.

П.4.2. Договору №09 встановлено, що за порушення Замовником термінів оплати, вказаних у цьому Договорі, Підприємство має право стягнути з Замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 банківських днів Підприємство має право стягнути з Замовника додатково штраф у розмірі 7% від суми заборгованості. Оплата пені і штрафу не звільняє Замовника від обов`язку сплатити суму заборгованості.

Так, позивач відповідно до цих умов просить стягнути з відповідача 9564,59 грн. пені та 3778,83 грн. штрафу.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч.3 ст. 549 ЦК України, ч.6 ст. 231 ГК України та ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст. 231 ГК України.

Так, відповідно до ч.4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

Відповідно до вказаної норми у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Перевіривши розрахунок пені та здійснивши власний розрахунок, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення пені, оскільки позивачем невірно визначено період нарахування.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, визначаючи період нарахування штрафних санкцій за рахунком №33/6 позивачем встановлено перший день періоду - 29.01.2019, а останній - 30.07.2019; за рахунком №57/6 перший день нарахування - 08.02.2019, а останній - 09.08.2019; за рахунком №12/87 перший день нарахування 08.02.2019, останній - 09.08.2019, за рахунком №271/11 перший день - 08.02.2019, останній - 09.08.2019.

Згідно з ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частиною 1 ст. 252 ЦК України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 4 ст. 254 ЦК України встановлено, що строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Так, якщо початок шестимісячного строку припадає на 29.01.2019, то останнім днем першого місяця буде відповідно 28.02.2019, а останнім днем шостого місяця нарахування буде 28.07.2019. Відповідно за рахунками №57,6 №12/87 та №271/11 першим днем нарахування є 08.02.2019, а останнім - 07.08.2019.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення пені у розмірі 9464,03 грн.

Щодо штрафу судом перевірено розрахунок та встановлено його правильність, тому суд приходить до висновку про стягнення штрафу у розмірі 3778,83 грн.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 202, 251, 252, 253, 254, 525, 526, 549, 610, 611, 625, 626, 629 ЦК України, ст. 193, 230, 231, 232, 343 ГК України, ст.ст. 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (вул. Портова, 7, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїльський елеватор" (вул. Портова, 4, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600, ) про стягнення 69320,22 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїльський елеватор" (вул. Портова, 4, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600, ) на користь Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (вул. Портова, 7, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600, ) 53983,20 грн. заборгованості, 9464,03 грн. пені, 3778,83 грн. штрафу, 1075,89 грн. - 3% річних, 917,71 грн. інфляційних втрат, 1918,12 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 20.01.2020. Повний текст рішення складено та підписано 30 січня 2020 р.

Суддя Р.В. Волков