ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.20 Справа № 917/1504/19

Господарський суд Полтавської області в складі судді Іванко Л.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу конструкцій швидко монтованих будівель, 27552, Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт. Власівка, вул.Молодіжна, 57, ідент. код 05784785

до відповідача Приватного підприємства "Полтавазв`язокбуд", 36009, м.Полтава, вул.Європейська, 2, к. 413, ідент. код 37709771

про стягнення 125326,41 грн.

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Товариства з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу конструкцій швидко монтованих будівель до Приватного підприємства "Полтавазв`язокбуд" про стягнення 125326,41 грн. договором №449 БМР від 13.03.2019 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови договору №449 БМР від 13.03.2019 р. в частині своєчасної оплати за надані послуги з монтажу залізобетонних конструкцій по готовому фундаменту, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача: 110310,65 грн. основного боргу, 12244,41 грн. пені, 1006,39 грн. 3% річних та 1764,96 грн. інфляційних.

04.12.2019 р. до господарського суду від відповідача надійшов відзив (вхід.№13394), в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову про стягнення 125326,41 грн., посилаючись на те, що позивач не підтвердив юридичного факту укладання сторонами акту за квітень 2019 р. на загальну суму 110310,65 грн., а тому даний акт не створює обов`язків для відповідача по оплаті послуг в цьому розмірі за надані будівель - монтажні роботи.

Крім цього, 04.12.2019 р. відповідач заявив клопотання (вх.№13393) про витребування від ТДВ "Об`єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу конструкцій швидко монтованих будівель доказів, а саме:

- на підтвердження обставин уповноваженості представника ПП "Полтавазв"язокбуд", надати суду доручення чи інші представницькі повноваження особи, що підписала Акт №1 за квітень 2019 р. (надання послуг) про виконані роботи з монтажу залізобетонних конструкцій по готовому фундаменту;

- на підтвердження обставин ідентифікації представника ПП "Полтавазв"язокбуд" перед підписанням акту, надати суду копію паспорту громадянина України особи, що підписала Акт №1 за квітень 2019 р. (надання послуг) по виконанню робіт з монтажу залізобетонних конструкцій по готовому фундаменту.

Стосовно даного клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій ст. 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Ознайомившись зі змістом клопотання відповідача про витребування доказів суд встановив, що зазначене клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містить переліку заходів, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, а також причин неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З урахуванням зазначеного, клопотання відповідача про витребування доказів задоволенню не підлягає.

17.12.2019 р. до господарського суду від позивача надійшло заперечення на відзив (вхід.№14037), в якому позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву вважає надуманими та спрямованими та затягування розгляду справи та ухилення від виконання грошових зобов`язань за договором поставки № 449 - БМР від 13.03.2019р.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.09.2019р. позовну заяву ТДВ "Об`єднання Дніпроенергобудпром" в особі ЗКШМБ прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

При цьому, вказаною ухвалою суду, зокрема, відповідачу - ПП "Полтавазв"язокбуд" було визначено строк для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк для подання відзиву па позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом та про його право подати заяву з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзив на позовну заяву, суд 01.10.2019р. направив на адресу відповідача, а саме: 36009, м. Полтава, вул. Європейська, 2, к.413, рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі від 30.09.2019р. по даній справі.

Вищезазначена ухвала суду від 30.09.2019р., яка направлялася відповідачу на адресу: 36009, м. Полтава, вул. Європейська, 2, к.413, повернулася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання".

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвала суду про відкриття провадження у справі була своєчасно направлена для розміщення до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 30.09.2019 р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Ухвалою господарського суду від 01.11.2019 р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою господарського суду від 14.11.2019 р. задоволено клопотання про поновлення строку для надання відзиву у справі №917/1504/19 та поновлено ПП "Полтавазв"язокбуд" строк для подання відзиву.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" Завод КШМБ (виконавець, позивач) та Приватним підприємством "Полтавазв"язокбуд" (замовник, відповідач) укладено Договір №449 - БМР від 13.03.2019 р. (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого за завданням замовника виконавець зобов`язується на свій ризик своїми та /або залученими силами та засобами надати послуги/роботи з монтажу залізобетонних конструкцій по готовому фундаменту (надалі послуги/роботи) та здати у відповідності до умов даного договору, договірної ціни та кошторису, а замовник зобов`язується своєчасно прийняти та оплатити вартість наданих послуг/робіт, в межах договірної ціни, кошторису і умов дійсного договору.

Згідно п. 1.3. договору, загальна сума договору складає 110310,65 грн. Послуги по монтажу залізобетонний конструкцій/роботи надаються на будівельному майданчику с.Балясне, Диканського району, Полтавської області - Амбулаторія первинної медичної допомоги на 1-2 лікаря з житлом.

Згідно п. 5.1.1. договору, сторони узгодили порядок розрахунків:

- оплата авансу в сумі - 33093, 00 грн. в строк за 5 (п`ять) календарних днів до моменту готовності будівельного майданчика та фундаментів до надання послуг/виконання робіт;

- наступна оплата у розмірі - 50% від вартості робіт в сумі - 55155,32 грн. здійснюється за дві доби до початку виконання другого етапу монтажних робіт при умові виконання робіт на суму отриманого авансу та підписання акту виконаних робіт;

- наступна оплата у розмірі - 20% в сумі - 22062,33 грн. в термін 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання актів наданих послуг / виконаних робіт по монтажу залізобетонних конструкцій по готовому фундаменту.

Відповідно до п. 5.4. договору, остаточні розрахунки за фактично надані послуги/виконані роботи з урахуванням авансових платежів здійснюються на підставі Акту прийому наданих послуг/виконаних робіт (у формі КБ-2в) і відповідного рахунку не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з дня підписання Акту.

Порядок здавання - приймання наданих послуг/робіт сторони погодили в пункті 7.1. договору завдання - приймання наданих послуг/робіт по монтажу залізобетонних конструкцій по готовому фундаменту оформляється Актами наданих послуг/виконаних робіт (по формі КБ-2в) підписаними обома сторонами, які щомісяця подаються виконавцем замовнику.

Відповідно до п.9.1 договору сторони погодили, що відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання цього договору наступає відповідно до законодавства України.

За несвоєчасне виконання своїх зобов`язань, сторона, що порушила зобов`язання повинна сплатити на користь другої сторони пеню у 0,1% від вартості несвоєчасно виконаного зобов`язання (п. 9.2. договору).

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги/роботи з монтажу залізобетонних конструкцій по готовому фундаменту на загальну суму 110310,65 грн., що підтверджується підписаним та скріпленим печатками обох сторін Актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2019 р.

Відповідач в гарантійному листі (вих. № 01/02/04-2019 від 02.04.2019 р.) гарантував оплату за монтаж конструкцій, в тому числі і по договору №449 БМР від 13.03.2019 р.

В зв`язку з порушенням відповідачем господарсько-договірних зобов`язань, позивачем на адресу відповідача було направлено Претензію (вих.№ 434 від 24.06.2019 р.) з вимогою сплатити заборгованість в сумі 793245,80 грн., в тому числі, за надані послуги/роботи з монтажу залізобетонних конструкцій по готовому фундаменту по договору №449 БМР від 13.03.2019 р. на загальну суму 110310,65 грн. в 10-денний термін з дня отримання претензії.

Як зазначає позивач, станом на 15.08.2019р. замовником ПП "Полтавазв"язокбуд" послуги автокрану відповідно до договору №449 БМР від 13.03.2019 р. не оплачено. Заборгованість за надані послуги складає 110310,65 грн.

Відповідач доказів сплати боргу за договором суду не надав.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 ГК України.

В порушення договірних зобов`язань відповідач не сплатив позивачу 110 310,65 грн. основного боргу за надані послуги/роботи з монтажу залізобетонних конструкцій по готовому фундаменту.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного, доказів сплати боргу за надані послуги відповідач суду не надав.

Отже, позовні вимоги про стягнення 110 310,65 грн. основного боргу підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується порушення господарсько-договірних зобов`язань відповідачем.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За неналежне виконання зобов`язань по договору №449 БМР від 13.03.2019 р. позивач просить стягнути з відповідача: 12 244,41 грн. пені, 1006,39 грн. 3% річних та 1764,96 грн. інфляційних.

Відповідно до п.9.2. договору, за несвоєчасне виконання своїх зобов`язань, сторона, що порушила зобов`язання повинна сплатити на користь другої сторони пеню у 0,1% від вартості несвоєчасно виконаного зобов`язання.

Розрахунки пені визнані судом обґрунтованими, в зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення 12 244,41 грн. пені підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі цієї норми позивач заявив вимоги про стягнення 1006,39 грн. 3% річних та 1764,96 грн. інфляційних за період з 27.04.2019 р. по 15.08.2019 р.

Виходячи із положень статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням умов договору, на підставі вимог чинного законодавства, господарський суд, перевіривши розрахунок позивача зазначає наступне.

Судом враховується, що інфляційні втрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Здійснивши власний розрахунок інфляційних з врахуванням визначеного Постановою Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" порядку розрахунку, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення інфляційних задоволенню не підлягають (розрахунок додається).

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних, вважає його таким, що відповідає положенням чинного законодавства, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Згідно статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються матеріалами справи.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 1921,00 грн. судового збору за платіжним дорученням № 7457 від 15.08.2019р.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто у розмірі 1921,00 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Полтавазв`язокбуд" (36009, м.Полтава, вул.Європейська, 2, к. 413, ідент. код 37709771) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу конструкцій швидко монтованих будівель (27552, Кіровоградська обл., м.Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 57, ідент. код 05784785) 110310,65 грн. основного боргу, 12244,41 грн. пені, 1006,39 грн. 3% річних та 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення інфляційних збитків в розмірі 1764,96 грн. у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.