РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2020Справа № 910/16222/19

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

(01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А; ідентифікаційний код: 20033533)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

(03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б, 2 під`їзд; ідентифікаційний код: 20080515)

про стягнення 18 908,45 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшли позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі - відповідач) про стягнення 18 908,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору добровільного страхування на транспорті "КАСКО CORPORATE" № 001345/4100/000001 від 15.06.2016, укладеного з ВАТ Хімічний завод "Ріхтер Гедеон" (страхувальник), здійснив останньому виплату страхового відшкодування у розмірі 19 908,45 грн як потерпілій особі, у зв`язку з чим у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача (у межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну за страховим полісом), як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяної шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

У встановлений судом строк (надіслано засобами поштового зв`язку 10.12.2019) до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечує проти позову, посилаючись на те, що відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, розрахованого у порядку, встановленому законом. Однак, всупереч вказаної норми, позивач здійснив виплату страхового відшкодування без урахування фізичного зносу, за розрахунком відповідача до виплати підлягає страхове відшкодування в розмірі 14 381,17 грн.

У встановлений судом строк (надіслано засобами зв`язку 19.12.2019) до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, посилаючись на те, що докази, на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень не можуть бути враховані судом, оскільки розрахунок суми страхового відшкодування та визначення коефіцієнту фізичного зносу не містять підпису особи, яка їх склала, печатки тощо, відповідачем не надано доказів того, що особа, яка склала вказані документи, має право займатися оціночною діяльністю у сфері автотоварознавчих досліджень пошкоджених колісних транспортних засобів.

У встановлений судом строк (надіслано засобами зв`язку 23.12.2019) до суду від відповідача надійшло заперечення щодо відповіді на відзив, відповідно до якого відповідач заперечує проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив, та вказує на те, що позивачем не надано доказів того, що коефіцієнт фізичного зносу не повинен вираховуватись у даному випадку, станом на дату ДТП пошкодженому автомобілю було 11 років, що позивачем не заперечується, відтак розмір страхового відшкодування має бути визначений з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

15.06.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та Відкритим акціонерним товариством Хімічний Завод «Ріхтер Гедеон» (резидент Угорщини), інтереси якого в Україні представляє Представництво «Ріхтер Гедеон Нрт.» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування на транспорті «КАСКО CORPORATE» № 001345/4100/000001 (далі - Договір), відповідно до якого застрахованими транспортними засобами є 180 транспортних засобів зазначених у Додатку № 1, у тому числі транспортний засіб «SUZUKI SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є учасником дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом п. 3.1 Умов страхування до Договору страховим ризиком є дорожньо-транспортна пригода, в т.ч. викид каменів чи інших твердих фракцій із-під коліс транспорту.

Додатковою угодою № 17 від 29.12.2018 до Договору сторони погодили строк дії Договору з 01.01.2019 до 30.06.2019.

13.04.2019 о 12 год. 50 хв. по вул. Сім`ї Сосніних, 4 у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем автомобіля «SUZUKI SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За фактом ДТП водіями вказаних вище автомобілів було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 13.04.2019.

Як вбачається із вказаного повідомлення водій автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 під час зміни смуги руху допустив зіткнення з автомобілем «SUZUKI SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

13.04.2019 страхувальник позивача повідомив позивача про настання події, що має ознаки страхового випадку, а 15.04.2019 надав письмові пояснення з приводу обставин ДТП.

В Акті № 00297588 огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 15.04.2019 позивачем було визначено характер пошкоджень застрахованого автомобіля.

Згідно з наявним у матеріалах справи рахунком-фактурою ТОВ «Автодоксіті» №СФ-0000086 від 18.04.2019 вартість ремонту застрахованого позивачем автомобіля становить 21 083,45 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 00297588 від 20.05.2019 вартість ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля становить 21 796,74 грн з ПДВ.

З наявного в матеріалах справи страхового акту № 00297588/1 від 22.05.2019 та розрахунку до нього вбачається, що розмір страхового відшкодування за страховим випадком (ДТП, що мала місце 13.04.2019) становить 19 908,45 грн.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, заяви страхувальника, страхового акта № 00297588/1 від 22.05.2019, ним було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 19 908,45 грн шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Автодоксіті», що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №088686 від 23.05.2019.

Оскільки цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи була застрахована у відповідача, позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 3422 від 04.06.2019 про виплату страхового відшкодування у розмірі 19 908,45 грн, яка відповідно до наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримана відповідачем 10.06.2019, проте залишена ним без відповіді та задоволення.

У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив виплату позивачу страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 18 908,45 грн.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Суд встановив факт виконання позивачем умов Договопу та виплати, на підставі заяви страхувальника, страхового акта № 00297588/1 від 22.05.2019, своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 19 908,45 грн.

Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України" № 698 від 17.11.2011 (із змінами і доповненнями), яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.12.2011 за № 1412/20150, затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50000 гривень потерпілому.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було затверджено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 за № 274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Інструкція).

Судом встановлено, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Повідомлення) містить наступну інформацію (по всім пунктам), зокрема:

- відповідно до п. 7.1 Інструкції повідомлення містить фактичну дату та час настання ДТП, місце ДТП (пункти 1, 2 Повідомлення);

- повну інформацію по пунктах 3 - 7, 9, 10, 12, 14, 15 Повідомлення;

- пункт 8 заповнений згідно з даними Сертифікату страхування. Поле "так" пункту 8 "чи покриває поліс шкоду транспортному засобу?" позначається знаком "х" за наявності договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (КАСКО) (пункт 7.6 Інструкції);

- відповідно до п. 7.9 Інструкції, в Повідомленні стисло зазначаються видимі пошкодження кожного транспортного засобу, що й було зроблено водіями. Зазначення переліку конкретних запчастин Інструкцією не передбачено;

- з Повідомлення вбачається, що водіями у п. 13 було вказано розташування автомобілів.

У пункті 14 Повідомлення водій автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 визнав свою вину у скоєнні ДТП.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди Повідомлення в силу положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Судом враховано, що страховик за договором добровільного страхування прийняв повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 13.04.2019 як належний доказ настання страхового випадку і виплатив за ним своєму страхувальнику страхове відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 13.04.2019 підтверджує настання дорожньо-транспортної пригоди, за участю вказаних вище автомобілів, а також те, що винною особою у даній дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що не заперечується відповідачем при розгляді цієї справи.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому, деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у відповідача згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8096124, особою, відповідальною за завдану внаслідок ДТП шкоду, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження транспортного засобу «SUZUKI SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також виплата позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 19 908,45 грн.

Відповідач заперечує проти розміру страхового відшкодування та вказує на те, що позивачем при виплаті страхового відшкодування не було враховано коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля, який на дату ДТП становить 0,43, за розрахунком відповідача розмір страхового відшкодування становить 14 381,17 грн.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню спеціальні норми закону, а саме п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Наведеними нормами закону встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частина 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Суд вважає, що проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за № 1074/8395 (далі - Методика у редакції станом на дату ДТП).

Відповідно до п. 1.6 Методики строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Згідно з пунктом 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля «SUZUKI SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2008, а отже на момент ДТП строк його експлуатації перевищував строк, встановлений п. 7.38 Методики, згідно з яким значення коефіцієнту фізичного зносу дорівнює нулю.

Відповідно до пункту 1.3 Методики її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Згідно з підпунктом "е" пункту 1.4 Методики вона застосовується, зокрема, з метою, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики).

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 5.1. Методики визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Так, згідно з пунктом 7.37 Методики коефіцієнт фізичного зносу Ез визначається за формулою: Ез=1-С/Цн, де: С - ринкова вартість, грн; Цн - ціна нового КТЗ в Україні або в провідних країнах-експортерах за інформацією з довідкової літератури.

Відповідно до пункту 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах № 910/3650/16, № 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ, що підлягає відшкодуванню відповідачем має визначатися виходячи з вартості запасних частин, які підлягають заміні під час відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням коефіцієнту їх зносу, оскільки загальний термін експлуатації вказаного автомобіля перевищує 7 років, з додаванням до визначеної суми вартості ремонтно-відновлювальних робіт та витратних матеріалів.

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок страхового відшкодування було здійснено позивачем на підставі рахунку-фактури СТО (ТОВ «Автодоксіті») № СФ-0000086 від 18.04.2019, яким безпосередньо здійснювався відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля «SUZUKI SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким визначено вартість ремонту автомобіля без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу на запчастини, що підлягають заміні. Відповідно до цього рахунку-фактури вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин, які бралися за основу при визначені страхового відшкодування, становлять 21 083,45 грн.

У свою чергу, відповідач зазначає, що у нього існує лише обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, визначеного ним самостійно в порядку п. 7.37 Методики на рівні показника, що дорівнює 0,43.

При цьому, на підтвердження необхідності застосування при визначенні вартості запчастин транспортного засобу, що підлягають заміні, значення коефіцієнта фізичного зносу таким, що є більшим нуля, відповідач здійснив самостійно власний розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «SUZUKI SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 за формулою, визначеною пунктом 8.2. Методики, відповідно до якої розмір страхового відшкодування становить 14 381,17 грн.

Втім, суд не може прийняти як належні та допустимі докази, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, надані відповідачем розрахунок суми страхового відшкодування та визначення коефіцієнту фізичного зносу, оскільки вказані документи не містять підпису особи яка їх склала, печатки тощо і відповідачем не надано доказів того що особа, яка їх склала, має право займатися оціночною діяльністю у сфері автотоварознавчих досліджень пошкоджених колісних транспортних засобів.

Крім того, відповідач в силу положень п. 5.1 Методики, згідно з яким визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки, у випадку незгоди з розміром завданої внаслідок ДТП шкоди, не був позбавлений у встановленому процесуальним законом порядку звернутися до суду з відповідним клопотанням про призначення у справі судової експертизи.

З огляду на встановлені судом обставини, за відсутності відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень відповідача, виплата позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування, розмір якого визначено на підставі рахунку-фактури СТО (ТОВ «Автодоксіті») № СФ-0000086 від 18.04.2019 є правомірною і вказаний рахунок-фактура разом з відповідним платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі ст. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У ст. 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до Полісу № АМ/8096124 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100 000,00 грн, а розмір франшизи - 1 000,00 грн, отже позивачем при зверненні до суду з позовом правомірно визначено страхове відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 18 908,45 грн, тобто з урахуванням суми франшизи, передбаченої вказаним полісом.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 18 908,45 грн страхового відшкодування.

Судовий збір у розмірі 1 921,00 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б, 2 під`їзд; ідентифікаційний код: 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А; ідентифікаційний код: 20033533) 18 908 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот вісім) грн 45 коп. страхового відшкодування та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку передбаченому ст. 257 та п. 17.5 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.01.2020.

Суддя Нечай О.В.