ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.01.2020м. ДніпроСправа № 904/4341/13

За скаргою Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на дії державного виконавця щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій

у справі

за позовом Прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської в особі Міністерства палива та енергетики України в особі Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", м.Кривий Ріг

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

про стягнення 83 302 225,82 грн. боргу за спожиту теплову енергію

Суддя Юзіков С.Г.

За участю секретаря судового засідання Кулеба Т.Ю.

Представники:

Прокурор - Трубіцина В.Д. пос. № 050741 від 04.09.18р. (прокурор)

Стягувач - Кожемятов К.М. дов. № 6322/01 від 26.12.19р. (фах. І кат. з претензійно-позовної роботи юр. від.)

Боржник - Демченко А.Г. дов. № 8 від 02.01.20р. (юрисконсульт І кат.)

ДВС - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2013 позов задоволено, стягнуто з КП ТМ "Криворіжтепломережа" на користь ДП "Криворізька теплоцентраль" 69 666 942,22 грн. основного боргу, 2 267 937,64 грн. 3 % річних; стягнуто з КП ТМ "Криворіжтепломережа" в дохід Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області 59 428,89 грн. - судового збору, про що 02.08.13р. видано накази.

Від АТ "Криворізька теплоцентраль" надійшла скарга на дії державного виконавця щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, у якій Скаржник просить:

- визнати незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 06.11.19р., ВП № 41391682;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. про зупинення вчинення виконавчих дій від 06.11.19р. ВП № 41391682.

В обґрунтування скарги, Стягувач посилається на порушення державним виконавцем п.10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з яким, зупинення вчинення виконавчих дій допускається стосовно осіб-боржників, що виробляють теплову енергію та виключно з виконавчих проваджень, стягувачами у яких є лише НАК "Нафтогаз України" її дочірня компанія "Газ України", ПАТ "Укртрансгаз" та постачальники електричної енергії.

Ухвалою суду від 18.12.2019 зазначену скаргу прийнято до розгляду та призначено її розгляд у судовому засіданні.

Боржник скаргу заперечує, мотивуючи тим, що в п.10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIIІ) дається свій, певний перелік підстав, окрім інших пунктів зазначених у частині 1, а саме, в частині 10 Закону №1404-VIIІ йдуть декілька підстав перелічені через розділовий знак - "кому": - перша (одна з підстав у цьому пункті) - включення підприємств, що виробляють, транспортують, та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємствцентралізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", де ключовим є включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості; друга - з виконавчих проваджень, стягувачем за якими є НАК "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", ПАТ "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), де ключовим словом є виконавче провадження та дається перелік суб`єктів (стягувачів та боржників, як сторін у виконавчому провадженні) на яких направлений юридичний вплив цієї підчастини. Якщо законодавець мав на меті саме те, про що Скаржник зазначає в скарзі, то у вказаній нормі текст був би продовжений без розділового знака "коми" і мав інший підтекст. Отже, на думку Боржника, даний пункт розділений ще на дві окремі самостійні підстави, відповідно до, та в межах яких державний виконавець може правомірно діяти. На даний час Боржника включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тому у державного виконавця були всі підстави правомірно зупинити виконавче провадження в частині виконання дій щодо стягнення заборгованості. Боржник вважає, що потрібно розмежовувати розгляд незаконності дій виконавця та недійсність постанови одночасно щодо стягнення як суми заборгованості так і суми судового збору, розмежовувати дії під час скасування постанови на правомірні та не правомірні, а також на дійсність чи недійсність постанови в цілому чи/або в окремій її частині.

Державний виконавець у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно.

Згідно з ч. 1 ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частинами 2,3 ст. 343 ГПК України встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

У ч. 1 та 4 ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ДВС відзив на скаргу не надано.

Боржник скаргу заперечує з наведених вище підстав.

Перевіривши доводи сторін, суд вважає, що скарга Стягувача підлягає задоволенню.

Так, з аналізу п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", суд доходить висновку, що підставою зупинення виконавчого провадження є, у сукупності, три наступні обставини: включення певних підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", стягувачами у цих провадженнях є певні постачальники газу чи електроенергії (до яких не входить Стягувач) і боржниками є підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію (до яких належить Боржник).

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 279 від 25.10.2017 Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" включено до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання.

Однак, Стягувачем за наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2009 у справі № 904/4341/13 є Державне підприємство "Криворізька теплоцентраль", яке не постачало Боржникові газ чи електроенергію, і яке не входить в перелік підприємств-стягувачів, визначених п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

З урахуванням викладеного, зупинення вчинення виконавчих дій згідно з постановою державного виконавця від 06.11.2019 є незаконним, у зв`язку з чим зазначена постанова підлягає скасуванню.

Звертаючись до суду, Скаржник долучив до скарги копію витягу зі Статуту Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" у новій редакції, затвердженій протоколом загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" № 1/2019 від 15.04.2019 (код 00130850).

Відповідно до п.1.1. Статуту АТ "Криворізька теплоцентраль" (далі Товариство) є юридичною особою із новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту ПАТ "Криворізька теплоцентраль", що пов`язані зі зміною типу товариства у відповідності до Закону України "Про акціонерні товариства" від 17 вересня 2008 року №514-VI.

Згідно з п.1.2. Статуту ПАТ "Криворізька теплоцентраль" було створено в процесі приватизації, шляхом перетворення ДП "Криворізька теплоцентраль", на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015р. №579-р "Деякі питання приватизації об`єктів паливно-енергетичного комплексу", від 30 листопада 2016р. №911-р "Про затвердження плану приватизації єдиного майнового комплексу державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", наказів Фонду державного майна України від 08 грудня 2015р. №1869 "Про прийняття рішення про приватизацію державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" та від 12 грудня 2016р. №2230 "Про перетворення державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", відповідно до Цивільного кодексу України, Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про акціонерні товариства", Порядку утворення акціонерного товариства в процесі приватизації, випуску та розміщення акцій такого товариства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 вересня 1996 року №1099 (із змінами).

За таких обставин, суд вважає за необхідне заамінити найменування Позивача (Стягувача) у справі з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль".

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Замінити найменування позивача у справі № 904/4341/13 з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль".

Скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на дії державного виконавця щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій задовольнити.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 06.11.19р., ВП № 41391682;

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. про зупинення вчинення виконавчих дій від 06.11.19р. ВП №41391682.

Ухвала відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з моменту її оголошення - 22.01.2020.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України протягом 10 днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали складений 27.01.2020

Суддя С.Г. Юзіков