ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3001/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго", м.Київ, в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електричної станції ПАТ "Центренерго", м.Українка Київської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш", м. Харків
про стягнення 474 308,40грн.
за участю представників:

від позивача: Желінська Т.М., довіреність №356 від 23.12.19

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електричної станції ПАТ "Центренерго" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш" (надалі - відповідач) про стягнення 474308,40грн., з яких: 462976,80грн. пені та 11331,60грн. штрафу.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товарів за договором №13/41 від 09.07.2018 про закупівлю (поставку) товарів.

Ухвалою від 23.09.2019 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.10.2019.

У підготовчому засіданні 22.10.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 19.11.2019.

19 листопада 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що позивач прийняв продукцію вказану в договорі 04.09.2018. Проте, позивачем було грубо порушені умови договору № 13/41 від 09.07.2018 року щодо приймання поставленої продукції. Зокрема, позивач одноособово, без залучення представників відповідача чи незалежної експертної організації чи особи, що має право проводити дослідження металевих виробів зазначеного типу, провів огляд товару, комісією, яка складалася лише з представників покупця. За результатами огляду, було складено акт, яким встановлено постачання продукції неналежної якості. Вчинення таких одноособових дій при прийманні продукції, на думку відповідача, свідчить про небажання проводити оплату за поставлену продукцію у встановлені договором строки.

Крім того, у відзиві відповідачем було заявлено клопотання про поновлення строку на подання відзиву, яке мотивоване тим, що відповідач не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі від 23.09.2019.

У підготовчому засіданні 19.11.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про поновлення строку для надання відзиву.

При цьому, суд виходив з наступного.

Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статтею 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 8 статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом в ухвалі від 23.09.2019, якою було відкрито провадження у даній справі, було встановлено 15-денний строк на подання відзиву з моменту отримання цієї ухвали.

Між тим, вказана ухвала відповідачем не отримана, оскільки була повернута до суду поштовою установою.

Згідно з п.3 ч.1 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 5 статті 236 ГПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Статтею 182 ГПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Таким чином, одним з основних завдань підготовчого провадження у господарській справі є надання сторонам можливості подати всі наявні у них докази та викласти свої доводи та заперечення щодо суті спору.

Враховуючи викладене, а також з огляду на поважність повідомлених відповідачем причини пропуску строку, суд визнав за можливе поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву.

У зв`язку з цим, відзив відповідача з доданими документами був прийнятий судом та його долучено до матеріалів справи.

Також, у підготовчому засіданні 19.11.2019 судом оголошено перерву до 04.12.2019.

03 грудня 2019 року від позивача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, в яких він зазначив, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, оскільки ним була поставлена продукція неналежної якості.

У підготовчому засіданні 04.12.2019 судом оголошено перерву до 17.12.2019.

У підготовчому засіданні 17.12.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 23.12.2019.

Ухвалою від 23.12.2019 розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 15.01.2020.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач представника в судове засідання 15.01.2020 не направив, причини неявки суду не повідомив.

Слід зауважити, що представник відповідача був ознайомлений під розписку про судове засідання, призначене на 23.12.2019, однак для участі у ньому до суду не з`явився. В подальшому на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, була направлена ухвала про відкладення судового засідання. Дана ухвала була повернута до суду з довідкою поштової установи про закінчення терміну зберігання від 02.01.2020.

Згідно з частиною 4 статті 120 ГПК України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому, відповідно до пунктів 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи приписи чинного законодавства, копія ухвали від 23.12.2019 є врученою відповідачу 02.01.2020, а тому суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 15.01.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

09 липня 2018 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір №13/41 на закупівлю (поставку) товарів (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товари (продукцію) згідно умов Договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити дану продукцію.

Згідно з пунктом 1.3 Договору найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики продукції зазначені в Додатку до Договору.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору ціною Договору є загальна сума цін на продукцію (вартість), що поставляється за даним Договором. Ціни на продукцію визначаються в Додатку до Договору.

За умовами пункту 3.1 Договору постачальник здійснює поставку продукції за умовами згідно Додатку до Договору.

Згідно з пунктом 3.2 Договору місце, строк (термін) поставки продукції визначається в Додатку до Договору.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що фактичний об`єм кожної партії продукції визначається у відповідній письмовій заявці покупця, яка є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з пунктом 1 Додатку №1 до Договору постачальник повинен був поставити продукцію (Муфту зубчасту) в кількості 1 шт. за ціною 161880,00грн.

Відповідно до пункту 5 Додатку №1 до Договору постачальник брав на себе зобов`язання поставити продукцію протягом 30 календарних днів з дати отримання письмової заявки покупця.

Відповідно до пункту 9 Додатку №1 до Договору строк дії договору: з моменту укладання до 31.12.2018.

На виконання умов Договору позивач склав письмову заявку №08-2927 від 18.07.2018 на постачання продукції за Договором, яка була отримана відповідачем 23.07.2018.

Однак в подальшому позивач листами №08-4419 від 29.10.2018 та №08-5240 від 19.12.2018 просив вважати заявку №08-2927 від 18.07.2018 недійсною у зв`язку з важким матеріальним станом в компанії та вважав за доцільне продовжити строк дії Договору до 30.06.2019.

Відповідач будь-яких заперечень щодо визнання позивачем недійсною раніше поданої заявки на постачання продукції не висловив та 29.12.2018 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 від 29.12.2018 до Договору, якою строк дії Договору встановлено до 30.06.2019.

Таким чином, сторони фактично погодилися як зі зміною строку дії Договору, так і з фактом визнання недійсною заявки №08-2927 від 18.07.2018.

Слід також зазначити, що позивач у своєму листі №08-5240 від 19.12.2018 зазначив, що просить вважати даний лист новою заявкою.

Дана заявка №08-5240 від 19.12.2018 була отримана директором відповідача особисто 08.01.2019, що підтверджується його підписом та печаткою TOB "Торговий будинок "Харківмаш".

Отже, відповідно до умов Договору відповідач повинен був здійснити поставку продукції відповідно до отриманої нової заявки №08-5240 від 19.12.2018 не пізніше 07.02.2019, однак у вказаний строк продукція поставлена не була.

З наявного у справі листа позивача №08-1836 від 26.04.2019 вбачається, що муфта зубчаста кр.182890 була отримана ним лише 17.04.2019.

Таким чином, відповідачем було допущено порушення строку поставки товару згідно заявки №08-5240 від 19.12.2018.

Слід зазначити, що позивач у листі №08-1836 від 26.04.2019 вказував на невідповідність контрольних замірів геометричних розмірів поставленої продукції та просив здійснити її заміну.

В подальшому позивач також направляв відповідачу листи №08-2145 від 21.05.2019, №08-2704 від 02.07.2019 щодо невідповідності технічних характеристик поставленої продукції.

Листом №190/1 від 11.07.2019 відповідач просив позивача надати дозвіл на відвантаження муфти зубчастої кр.182890, яка не пройшла вхідний контроль.

Позивач направив відповідачу претензію №10-3321 від 08.08.2019, в якій вимагав сплати штрафних санкцій, нарахованих згідно пункту 9.2 Договору за невиконання зобов`язань щодо поставки продукції.

Так, згідно з пунктом 9.2 Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань щодо поставки продукції з постачальника стягується пеня у розмірі 2 відсотків вартості продукції, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад двадцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, і крім цього, постачальник відшкодовує всі понесені покупцем збитки, заподіяні затримкою виконання постачальником зобов`язань за цим Договором, а у разі здійснення попередньої оплата постачальник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції і 3-х відсотків річних.

До даного часу відповідач нараховані позивачем штрафні санкції не сплатив.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 462976,80грн. пені та 11331,60грн. штрафу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач згідно умов Договору та заявки №08-5240 від 19.12.2018 був зобов`язаний поставити продукцію не пізніше 07.02.2019, однак поставив продукцію лише 17.04.2019.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зокрема, згідно з пунктом 9.2 Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань щодо поставки продукції з постачальника стягується пеня у розмірі 2 відсотків вартості продукції, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад двадцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Враховуючи допущену відповідачем прострочку поставки продукції, суд вважає правомірним нарахування позивачем штрафних санкції згідно з пунктом 9.2 Договору.

Оскільки відповідачем було допущено прострочення поставки тривалістю понад двадцять днів, вимога про стягнення штрафу у розмірі 11331,60грн. (7% від ціни Договору, розмір якої відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору та Додатку №1 складає 161880,00грн) є такою, що підлягає задоволенню.

Розглянувши розрахунок заявленої до стягнення суми пені, судом виявлено невірне визначення позивачем періоду її нарахування.

Так, позивач нараховує пеню за період з 08.02.2019 по 30.06.2019, однак прострочення поставки продукції згідно заявки №08-5240 від 19.12.2018 мало місце в період з 08.02.2019 по 16.04.2019. При цьому суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 у справі № 910/23600/13 щодо того, що день фактичної поставки товару (у даному випадку - 17.04.2019) не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені за порушення строку поставки, оскільки день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення.

За розрахунком суду за період прострочення з 08.02.2019 по 16.04.2019 сума пені складає 220156,80грн., а тому позов в цій частині слід задовольнити саме в такому розмірі.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача слід стягнути 220156,80грн. пені та 11331,60грн. штрафу.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що відповідач до даного часу не може вважатися таким, що виконав зобов`язання щодо поставки продукції, оскільки отримана 17.04.2019 продукція була неякісною (не відповідала технічним параметрам), виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 689 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Статтею 678 ЦК України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Пунктом 9.5 Договору також передбачено, що при постачанні неякісної продукції, покупець має право відмовитись від прийняття такої продукції.

Таким чином, чинне законодавство та умови Договору надають позивачу право відмовитись від прийняття неякісної продукції.

Проте в матеріалах справи відсутні докази відмови позивача від прийняття продукції, отриманої від відповідача 17.04.2019.

Більш того, зі змісту листа №08-1836 від 26.04.2019 вбачається, що позивач після отримання продукції скористався іншим своїм правом, передбаченим пунктом 2 частини 2 статті 678 ЦК України, та вимагав від відповідача заміни отриманого товару, який за висновком позивача виявився таким, що не відповідає необхідним технічним характеристикам.

Таким чином, суд вважає, що позивач 17.04.2019 прийняв продукцію від відповідача.

Крім того, слід зауважити, що в Договорі сторонами було розмежовано різні види порушень зобов`язань постачальника та окремо встановлено відповідальність:

- за непоставку або несвоєчасну поставку продукції (пункти 9.2, 9.3, 9.5 Договору);

- за поставку продукції неналежної якості (пункти 9.4-9.6 Договору).

У своїй позовній заяві позивач застосовує відповідальність, яка передбачена саме пунктом 9.2 Договору, тобто саме за невиконання або прострочення виконання зобов`язання щодо поставки продукції.

Даний пункт Договору жодним чином не регулює питання поставки неякісної продукції.

Частиною 2 статті 237 ГПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Отже, оскільки позивач не застосовує визначені Договором (пункти 9.4-9.6) спеціальні види відповідальності саме за поставку неякісної продукції, судом здійснено оцінку законності позовних вимог в межах предмету та підстав позову та з урахуванням підтвердженого матеріалами справи факту несвоєчасної поставки товару відповідачем.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач 17.04.2019 фактично виконав свої зобов`язання в частині поставки продукції згідно умов Договору та заявки №08-5240 від 19.12.2018.

Щодо тверджень відповідача про те, що він здійснив поставку продукції за Договором 04.09.2018, суд зазначає наступне.

Позовні вимоги стосуються невиконання відповідачем зобов`язання щодо поставки продукції саме згідно заявки позивача №08-5240 від 19.12.2018, оскільки попередня заявка №08-2927 від 18.07.2018 була визнана позивачем недійсною.

Як зазначалося вище, відповідач не висловив позивачу будь-яких заперечень щодо визнання останнім раніше поданої заявки недійсною та погодився продовжити строк дії Договору до 30.06.2019, про що сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 29.12.2018.

Відповідно до пункту 5 Додатку №1 до Договору обов`язок постачальника щодо здійснення поставки продукції виникає саме з моменту отримання письмової заявки покупця.

Отже, у даному випадку відповідачу слід довести, що він здійснив поставку продукції протягом 30 днів після отримання заявки позивача №08-5240 від 19.12.2018, тобто у період з 08.01.2019 по 07.02.2019.

Проте відповідні докази суду відповідачем надані не були.

Відносини сторін щодо виконання попередньої заявки №08-2927 від 18.07.2018 виходять за межі позовних вимог.

До того ж, з наявного у справі листування вбачається, що позивачем було висловлено претензії щодо якості продукції, переданої згідно заявки №08-2927 від 18.07.2018, та в листі №08-5155 від 13.12.2018 позивачем було зазначено про те, що муфта зубчаста кр.182890 є непридатною для встановлення та подальшої експлуатації, а тому підлягає поверненню.

Тобто фактично позивач відмовився від прийняття цієї продукції згідно з положеннями пункту 9.5 Договору.

Стосовно посилань відповідача на те, що у наявному в його розпорядженні примірнику листа позивача №08-5240 від 19.12.2018 відсутня вказівка про те, що вказаний лист слід вважати новою заявкою, суд зазначає наступне.

Доданий позивачем до позову примірник листа №08-5240 від 19.12.2018 містить відмітку директора позивача про його отримання, а також відбиток печатки ТОВ "ТБ "Харківмаш".

Зазначене підтверджує, що відповідачу був переданий лист саме в такій редакції.

В той же час, до відзиву відповідачем було додано копію цього ж самого листа, однак вона не містить застереження про те, що лист №08-5240 від 19.12.2018 є новою заявкою на постачання продукції.

Разом із тим, оригінал наявного у відповідача примірника листа №08-5240 від 19.12.2018 суду не надавався.

Крім того, відповідачем не було вчинено будь-яких дій щодо звернення до правоохоронних органів за фактом підробки цього листа, а також не порушено питання про призначення судової експертизи у даній справі.

Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає більш вірогідним доказ наданий позивачем, а саме лист №08-5240 від 19.12.2018, який містить вказівку про те, що даний лист слід вважати новою заявкою.

Доводи відповідача про те, що відповідачем не було дотримано порядку прийняття продукції за якістю, судом не приймаються, оскільки, як зазначалося вище, предметом позову є стягнення штрафних санкцій, передбачених пунктом 9.2 Договору, тобто за порушення строків поставки продукції, а не за поставку продукції неналежної якості.

Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш" (61099, м.Харків, вул.Лодозька, буд.7А, код 37876085) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03022, м.Київ, вул.Козацька, буд.120/4, літера "Є", код 22927045) в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електричної станції ПАТ "Центренерго" (місцезнаходження ВП: 08720, Київська область, Обухівський район, м.Українка, вул.Промислова, буд.1, код ВП 00131334) 220156,80грн. пені, 11331,60грн. штрафу, а також 3472,33грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "27" січня 2020 р.

Суддя М.В. Калантай