РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2020 м. Київ Справа № 910/15765/19

За позовом: ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 ;

до: ТОРГІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧОЇ ФІРМИ "ІНТЕРОН" (ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ЗА УЧАСТЮ ІНОЗЕМНОГО КАПІТАЛУ);

про: стягнення 14.867,59 грн.

Суддя Балац С.В.
Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У:

ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 (далі позивач) звернулася до господарського суду міста Києва із позовом до ТОРГІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧОЇ ФІРМИ "ІНТЕРОН" (ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ЗА УЧАСТЮ ІНОЗЕМНОГО КАПІТАЛУ) (далі відповідач) про стягнення 14.867,59 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено строк виконання зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про закупівлю товару за державні кошти від 15.11.2018 № 285/18, що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача пені в сумі 14.867,59 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/15765/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням: досягнення з позивачем усних домовленостей про строк поставки 22.12.2018; складення відповідачем актів про направлення кореспонденції на адресу позивача та неможливість прийняття продукції вантажоодержувачем.

До господарського суду надійшли заяви відповідача про залучення до участі у справі військової частини НОМЕР_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Вказані заяви відхилені судом, оскільки рішення у даній справі жодним чином не вплине на права та обов`язки військової частини НОМЕР_2 , приймаючи до уваги те, що остання не є стороною укладеного між сторонами спору договору від 15.11.2018 № 285/18. Крім того, у вказаному договорі не передбачена відповідальність військової частини НОМЕР_2 за його неналежне виконання.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про: наявність в матеріалах справи листування між сторонами спору яке свідчить про неможливість поставки товару в обумовлений договором строк; відсутність доказів усного спілкування між сторонами спору; помилкове повернення коштів за договором не звільняє відповідача від відповідальності за його неналежне виконання. Також у вказаній відповіді на відзив позивач просить суд розглядати справу з повідомленням (викликом сторін).

Положеннями частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктами 1, 2 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Приписами частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи те, що предметом даного спору є стягнення з відповідача суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, яке викладене у відповіді на відзив.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як замовником, та відповідачем, як постачальником, укладено договір про закупівлю товару за державні кошти від 15.11.2018 № 285/18 (далі Договір), відповідно предмету якого відповідач зобов`язується поставити позивачу товар, зазначений у п. 1.2 та у специфікації товару (додаток № 1), а позивач зобов`язується прийняти та оплатити такий товар (п. 1.1 Договору).

Специфікацією до Договору визначений термін постачання товару, а саме: включно до 01.12.2018 за письмовим повідомленням позивача.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що сума Договору становить 782.500,00 грн. з ПДВ.

Положеннями розділу 5 Договору передбачені умови поставки товару, а саме, зокрема:

- товар постачається після відправлення позивачем відповідачу повідомлення про готовність до виконання умов Договору (п. 5.1 Договору);

- місце поставки товару: військова частина НОМЕР_2 (м. Кропивницький), склад вантажоотримувача позивача. Товар поставляється силами, засобами відповідача (п. 5.2 Договору);

- відповідач за 2 робочих дні до дати постачання товару повинен повідомити позивача про дату його постачання (п. 5.3 Договору);

- датою виконання зобов`язань відповідача з постачання товару є дата затвердження позивачем (командиром військової частини НОМЕР_1 ) акту прийому поставленого товару (форма додаток № 3 до Договору). Позивач затверджує акт прийому поставленого товару (форма додаток № 3 до Договору) при наявності акту приймання-передачі (додаток № 22, затверджений наказом МОУ від 17.08.2017 № 440) (п. 5.5 Договору).

Умовами пункту 7.2 Договору, зокрема, визначено, що за порушення строків (термінів) постачання товару, або заміну його на якісний понад строки, зазначені у пунктах 2.6, 2.5, 5.1 (специфікація) та 5.6 цього Договору, відповідач сплачує пеню в розмірі 0,1 % вартості товару, з якого допущено прострочення постачання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф в розмірі 7 % від вказаної вартості. Штрафні санкції до відповідача за порушення строків (термінів) постачання товару не застосовуються з дати затвердження акту приймання-передачі (додаток № 22, затверджений наказом МОУ від 17.08.2017 № 440).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Позивач вказує, що відповідно до акту приймання-передачі від 21.12.2018 № 41/158 відповідачем здійснено порушення строку поставки на 19 діб, що призвело до звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з відповідача пені в сумі 14.867,59 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Приписом ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).

Відповідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Позивач вказує, що останнім, на виконання умов пункту 5.1 та умов специфікації, направлено на адресу відповідача повідомлення від 22.11.2018 № 350/129/1387/пс про готовність до виконання умов Договору.

Проте, доказів направлення вказаного повідомлення матеріали справи не містять, що свідчить про невиконання позивачем положень пункту 5.1 та специфікації в частині виконання умов з поставки товару.

Також позивач вказує про направлення на адресу відповідача претензії від 12.06.2019 № 350/1/1021/ПС про сплату пені в сумі 14.867,59 грн. за порушення строку поставки товару за Договором, доказів направлення якої матеріали справи не містять.

Водночас, матеріали справи містять акт виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків за поставлений товар за Договором від 15.07.2019, який підписаний сторонами спору та скріплений відбитками їх печаток.

Вказаний акт не містить положень про несвоєчасне виконання відповідачем умов Договору в частині поставки товару та підписаний позивачем вже після направлення претензії від 12.06.2019 № 350/1/1021/ПС про сплату пені в сумі 14.867,59 грн. за порушення строку поставки товару (докази направлення якої матеріали справи не містять), що не співвідноситься з принципом сумлінного виконання позивачем умов укладеного між сторонами спору Договору, приймаючи до уваги отримання позивачем товару без заперечень ще 21.12.2018.

Приймаючи до уваги те, що фактична поставка товару за Договором здійснена відповідачем 21.12.2018, направлення претензії (від 12.06.2019 № 350/1/1021/ПС про сплату пені в сумі 14.867,59 грн.) за порушення строку виконання відповідачем зобов`язання з поставки через 6 місяців після такої поставки також не співвідноситься із принципами добросовісного виконання позивачем умов укладеного між сторонами спору Договору та не може бути підставою для притягнення відповідача до відповідальності за порушення строків поставки та стягнення з останнього штрафної санкції у вигляді пені.

Решта доводів та заперечень сторін, викладених в заявах по суті справи судом відхилені, оскільки:

- досягнення з позивачем усних домовленостей про строк поставки 22.12.2018 та складення відповідачем актів про направлення кореспонденції на адресу позивача та неможливість прийняття продукції вантажоодержувачем документально не підтверджені. Складені відповідачем в односторонньому порядку акти не можуть слугувати належними та допустимими доказами у справі;

- оцінка листування між сторонами спору наведена вище у встановлених судом обставинах.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац