РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.01.2020Справа № 910/16551/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, буд. 32, літ. А, ідентифікаційний код 30859524)

до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району м. Києва" (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 16, ідентифікаційний код 31806945)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 40 577,75 грн

Представники учасників справи:

не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району м. Києва» (далі - відповідач) про стягнення 40 577,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

08.12.2017 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0101-17-00543 від. Внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого автомобіля марки «Mersedes-Benz S 500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі № 760/30586/18 вказана вище ДТП сталася внаслідок того, що ОСОБА_1 (особа, відповідальна за експлуатаційний стан дорожнього покриття, яка на момент ДТП була співробітником відповідача), не вжив своєчасно заходів щодо ліквідації ями на дорозі.

Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 40 577,75 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 24.12.2019, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

У судове засідання, призначене на 24.12.2019, представники учасників справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою від 24.12.2019 відкладено розгляд справи на 23.01.2020.

20.01.2020 від позивача засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника, за наявними у справі матеріалами, учасник справи повідомив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі.

У судове засідання 23.01.2020 учасники справи не з`явились, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 23.01.2020 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 150, згідно з яким ухвала від 24.12.2019 про дату, час та місце проведення судового засідання 23.01.2020 отримана представником відповідача - 03.01.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведені приписи господарського процесуального закону, беручи до уваги відсутність будь-яких повідомлень представника відповідача про причини його неявки в судове засідання 23.01.2020, суд вирішив розглянути дану справу за відсутності такого учасника справи.

У той же час, приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Третя особа у засідання суду 23.01.2020 не з`явилась, письмових пояснень по суті спору не надала. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 142, ухвала від 24.12.2019 про дату, час та місце проведення судового засідання 23.01.2020 була надіслана третій особі на адресу: АДРЕСА_1 та повернена до суду з зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання», що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку на конверті.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи наведене, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що третя особа належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відсутність підстав для відкладення розгляду справи, наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, визначений процесуальний строк розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

18.12.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач, страховик за договором) та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0101-17-00543, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим на умовах договору транспортного засобу «Mercedes-Benz S500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на строк дії договору з 12.12.2017 по 11.12.2018.

03.10.2018 у місті Києві по вул. Виборзькій, 91А відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz S500», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 , та під час руху потрапив у розрив дорожнього покриття, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

03.10.2018 страхувальник ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 03.10.2018 було визначено характер та перелік пошкоджень застрахованого транспортного засобу.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 760/30586/18 встановлено обставини події: 03.10.2018 о 14 год 20 хв ОСОБА_1 (працюючий КП ШЕУ Солом`янського району), будучи відповідальною особою за експлуатаційний стан дорожнього покриття не вжив своєчасні заходи щодо ліквідації ями розмірами: довжина 5,1 м, ширина 0,9 м, глибина 0,13м на проїзній частині дороги, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, в результаті чого сталася ДТП за участі автомобіля «Mercedes-Benz S500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив п. 1.5 ПДР України. Дослідивши протокол про адміністративне серії БД № 219196 від 13.11.2018 за порушенням ОСОБА_1 пункту 1.5 ПДР України, схему місця ДТП від 03.10.2018, акт обстеження дорожніх умов на місці скоєння ДТП від 03.10.2018 року, фотознімки, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КпАП України.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 760/30586/18 визнано винним ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 140 КпАП України і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до рахунку СП у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц» № 2119917 від 18.03.2019, вартість ремонтних робіт та запчастин, необхідних для відновлення пошкодженого в ДТП автомобіля «Mercedes-Benz S500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 40577,75 грн.

20.03.2019 позивач на підставі страхового акту № ДККА-62895 від 20.03.2019 за платіжним дорученням № 6648 від 20.03.2019 за заявою страхувальника здійснив перерахування страхового відшкодування у сумі 40 577,75 грн на користь СТО по рахунку № 2119917 від 18.03.2019.

Отже, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася у зв`язку з несвоєчасною ліквідацією розриву дорожнього покриття за адресою: м. Київ, вул. Виборзька, 91А та потраплянням застрахованого автомобіля «Mercedes-Benz S500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у яму, позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 40 577,75 грн.

Оскільки згідно з відповіддю від НПУ про ДТП, схемою місця події ДТП та постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 760/30586/18, вищевказана ДТП відбулася з вини працівника Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району м. Києва" ОСОБА_1 , як відповідальної особи за експлуатаційний стан дорожнього покриття, позивач 14.08.2019 звернувся до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району м. Києва" з претензією за вих. № ЮКК/192188 про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 40 577,75 грн. Вказана вимога залишена без відповіді та задоволення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму 40 577,75 грн страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Згідно з приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини.

Згідно з приписами ст. 5 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; відомчі (технологічні) автомобільні дороги; автомобільні дороги на приватних територіях.

Відповідно до ст. 16 даного Закону вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Згідно ст. 17 даного Закону управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до п.п. 2, 5 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 р. № 198, ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору", а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (п. 11 вказаних вище Єдиних правил).

Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, згідно з пунктом 1, поширюються на автомобільні (позаміські) дороги, міські вулиці і дороги загального користування, залізничні переїзди (далі - дорожні об`єкти) в межах смуги їх відчуження та червоних ліній і є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів (далі - дорожньо-експлуатаційні організації) і користувачів.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів.

Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідно до ст. 21 Закону України «Про автомобільні дороги», відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух», власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Відповідно до пп. «в», «г» п. 2.12 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу має право: на відшкодування збитків, завданих унаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху; на безпечні та зручні умови для руху.

Отже, у розумінні наведених положень, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Положеннями ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху мають право: на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Як встановлено судом, працівника Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району м. Києва" ОСОБА_1 , як відповідальну особу за експлуатаційний стан дорожнього покриття, який не вжив своєчасних заходів щодо ліквідації ями на проїзній частині дороги по вул. Виборзькій у м. Києві, чим порушив правила, норми та стандарти утримання доріг та внаслідок чого сталась ДТП за участі автомобіля «Mercedes-Benz S500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 760/30586/18, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене, виходячи з сукупності доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено протиправну поведінку у формі протиправної бездіяльності (відповідач був зобов`язаний згідно закону вчинити певні дії, проте не вчинив їх), внаслідок чого позивачу були заподіяні матеріальні збитки; - розмір матеріальних збитків у сумі страхового відшкодування (фактично понесених витрат на відновлення автомобіля); причинно-наслідковий зв`язок мій протиправною бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою (в діях водія ОСОБА_2 не встановлено складу адміністративного правопорушення; не встановлено будь-яких інших чинників, що б могли вплинути на факт заподіяння шкоди; ДТП сталася не через дії водія чи інші чинники, а лише через протиправну бездіяльність працівника відповідача, який був притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 140 КУпАП за порушення правил норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху в утриманні ділянки дороги, на якій сталося ДТП).

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Враховуючи встановлені обставини перебування винної особи у трудових відносинах з відповідачем, саме відповідач є особою, на яку в силу закону покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої його працівником позивачу.

Юридична або фізична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається законодавством, яке регулює відносини працівника, зокрема трудовим законодавством.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи письмового відзиву, доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, суду не надав, стверджувань позивача та встановлених обставин не спростував.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району м. Києва" (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 16, ідентифікаційний код 31806945) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, буд. 32, літ. А, ідентифікаційний код 30859524) суму страхового відшкодування в розмірі 40 577 (сорок тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн. 75 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 31.01.2020.

Суддя О.Г. Удалова