УХВАЛА

м. Київ

27.01.2020Справа № 910/870/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРНАТИВА 2016"

до Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК"

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Гумега О.В.

Представники: без повідомлення учасників справи

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРНАТИВА 2016" (далі - позивач, ТОВ "АЛЬТЕРНАТИВА 2016") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (далі - відповідач, АТ "ПУМБ") про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 4821 від 08.10.2019, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М.

Позовні вимоги мотивовані тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна при вчиненні спірного виконавчого напису не переконалась належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчилась в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за Договором про надання банківської послуги - овердрафт «Легкий» № МБ-ОВ-КНА-2546 від 09.07.2019 шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушила норми закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРНАТИВА 2016" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

Разом з позовною заявою позивачем подано до Господарського суду міста Києва клопотання про забезпечення позову, згідно якого позивач просить зупинити виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого напису № 4821 від 08.10.2019, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М до завершення розгляду справи по суті.

В обґрунтування наведеного клопотання позивач зазначив, що він дізнався, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька М.М. (далі - приватний виконавець) відкрито виконавче провадження № 60292027 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. № 4821 від 08.10.2019 про звернення стягнення з ТОВ "АЛЬТЕРНАТИВА 2016" заборгованості за Договором про надання банківської послуги - овердрафт «Легкий» № МБ-ОВ-КНА-2546 від 09.07.2019. Також приватним виконавцем винесено: постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 10.10.2019; постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 10.10.2019, постанову про арешт майна боржника від 10.10.2019, постанову про опис та арешт майна боржника від 20.12.2019, постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 23.12.2019.

Позивач зазначає, що спірним написом звернено стягнення на майно позивача - нежитлове приміщення м. Суми, вул. Ковпака, 4, КТП літ. «Е», загальна площа 189, 9 кв.м, механічна мийка літ, «Ж-П», загальною площею 534,5 кв.м, з метою задоволення вимог АТ "ПУМБ".

Позивач вважає, що у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. Невжиття заявленого заходу забезпечення позову, на думку позивача, призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Розглянувши клопотання позивача про забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В той же час, саме лише посилання заявника у заяві на відповідні обставини (без зазначення та надання доказів на підтвердження відповідних обставин), не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, за приписами статей 73, 74, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вирогідними, ніж докази,надані на її спростування. Питання про вирогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позивач просить суд забезпечити позов шляхом зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису № 4821 від 08.10.2019, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М до завершення розгляду справи по суті.

Отже, позивач визначив інший захід забезпечення позову, ніж зазначено у пунктах 1 - 9 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України (зокрема, у п. 5 ч. 1 ст. 137), проте при цьому не надав жодних обґрунтувань щодо обраного ним саме такого заходу забезпечення позову (п. 10 ч. 1 ст. 137).

Крім того, позивачем не надав доказів на підтвердження того, що невжиття визначеного ним заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, саме лише посилання у клопотанні на потенційну можливість ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення оспорюваних прав позивача та імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання.

Відтак, подане позивачем клопотання про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений позивачем (заявником) спосіб та імовірності ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРНАТИВА 2016" про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 136, 137, 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРНАТИВА 2016" про забезпечення позову відмовити.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 27.01.2020 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В.Гумега