ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. Справа№ 920/962/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Браславець Ю.Ю.

За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 28.01.2020.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі № 920/962/19 (суддя Соп`яненко О.Ю., м. Суми, повний текст ухвали складено 22.11.2019)

за позовом публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго", м. Суми

до ОСОБА_1 , с. Чапліївка, Шосткинський р-н, Сумська обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Філія "Шосткинський район електричних мереж" ПАТ "Сумиобленерго" м. Шостка, Сумська обл.

про стягнення вартості не облікованої електричної енергії в сумі 25 755,73 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" (надалі - позивач/скаржник) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 (надалі-відповідач) про стягнення вартості не облікованої електричної енергії в сумі 25 755 грн 73 коп., що зафіксовано в акті про порушення № 000540 від 13.06.2019, а також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.06.2003 між Шосткинським районним відділенням "Енергозбут" відкритого акціонерного товариства "Сумиобленерго" (на даний час - Філія "Шосткинський район електричних мереж" ПАТ "Сумиобленерго") та приватним підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір про постачання електричної енергії № 564. В подальшому, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 була підписана заява-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (дата підписання заяви відсутня), відповідно до якої споживач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01.01.2019 приєднався до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за особовим рахунком № 241564 бази даних споживачів.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі № 920/962/19 (суддя Соп`яненко О.Ю., м. Суми, повний текст ухвали складено 22.11.2019) закрито провадження у справі № 920/962/19.

Закриваючи провадження у справі № 920/962/19 місцевий господарський суд зазначає, що за суб`єктним складом спірні правовідносини позивача з відповідачем не мають ознак господарських, оскільки ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою ті обставини, що спір виник саме з господарської діяльності відповідача, позовні вимоги заявлено про стягнення вартості необлікованої енергетичної енергії по господарському договору, укладеного суб`єктами господарювання, і яка використовувалась для підприємницької діяльності. Скаржник також вказує на те, що дані правовідносини врегульовані нормами як Цивільного кодексу України, так і Господарського кодексу України, а процесуальним законом не передбачено імперативної норми щодо відведення цього спору до юрисдикції інших судів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 у справі № 920/962/19 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі № 920/962/19 призначено на 14.01.2020.

02.01.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким відповідач просить апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі № 920/962/19 - без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 у справі № 920/962/19 заяву публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; проведення судового засідання у справі № 920/962/19 призначено на 14.01.2020 о 12 год. 15 хв.; доручено забезпечення проведення відеоконференції Шосткинському міськрайонному суду Сумської області (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Свободи, 63).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 у справі № 920/962/19 відкладено розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на ухвалу Господарського суду Сумської області області від 18.11.2019 у справі № 920/962/19 на 28.01.2020.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Філія "Шосткинський район електричних мереж" ПАТ "Сумиобленерго" не скористалася своїм правом передбаченим частиною 1 статті 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та не надала суду письмового відзиву на апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго", що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

28.01.2020 в судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати.

28.01.2020 в судове засідання не з`явилися представники відповідача та третьої особи, які повідомлялися про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином, про причини нез`явлення суд не повідомили.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що відповідач та третя особа належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що їх явка обов`язковою не визнавалась, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема і правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи у присутності представників скаржника та відповідача.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову.

Відповідно до ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2003 між Шосткинським районним відділенням "Енергозбут" відкритого акціонерного товариства "Сумиобленерго" (на даний час - Філія "Шосткинський район електричних мереж" ПАТ "Сумиобленерго") та приватним підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір про постачання електричної енергії № 564 (а.с. 13-16).

В подальшому, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 була підписана заява-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (дата підписання заяви відсутня), відповідно до якої споживач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01.01.2019 приєднався до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за особовим рахунком № 241564 бази даних споживачів (а.с. 22).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідач ОСОБА_1 з 19.12.2017 року припинив підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця, номер запису 3008405.

Так, місцевий господарський суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі № 920/962/19, оскільки за суб`єктним складом спірні правовідносини позивача з відповідачем не мають ознак господарських так як ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця.

Однак, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду не погоджується з вищевикладеними висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Приписами статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Так, ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Частиною 2 статті 20 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Положеннями статті 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути вартість не облікованої електричної енергії в сумі 25 755,73 грн за договором про постачання електричної енергії № 564 від 23.06.2003 укладеним між Шосткинським районним відділенням "Енергозбут" відкритого акціонерного товариства "Сумиобленерго" (на даний час - Філія "Шосткинський район електричних мереж" ПАТ "Сумиобленерго") та приватним підприємцем ОСОБА_1.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір виник саме з господарської діяльності відповідача, позовні вимоги заявлено про стягнення вартості необлікованої енергетичної енергії по господарському договору, укладеного суб`єктами господарювання, і яка використовувалась для підприємницької діяльності.

Статтею 3 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Частиною 1 статті 128 ГК України передбачено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Приписами статті 51 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з положеннями статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на характер спірних правовідносин, суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі № 920/962/19 прийнята з порушенням норм процесуального права щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, внаслідок чого підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, у зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 у справі № 920/962/19 скасувати.

3. Матеріали справи № 920/962/19 передати на розгляд до Господарського суду Сумської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 29.01.2020.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова