РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2020 року м. Чернігів справа № 927/933/19

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Романенко А.В. за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Тищенка,

вул. Грачова, буд. 3, с. Ковпита, Чернігівський район, Чернігівська область, 15544;

предмет спору: про стягнення 4925,33грн

Без виклику сторін

18.11.2019, до Господарського суду Чернігівської області, Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Тищенка про стягнення 4925,33грн, з яких: 2999,77грн пені за період з 26.01.2017 по 18.10.2017; 428,54грн трьох відсотків річних за той же період та 1497,02грн інфляційних втрат за період з травня по вересень 2017 року нарахованих за порушення грошових зобов`язань по оплаті вартості природного газу поставленого у грудні 2016 року, лютому та березні 2017 року на виконання умов договору №2542/1617-БО-39 від 11.10.2016 постачання природного газу та додаткових угод №1-5 до нього, укладених у період з 28.10.2016 по 23.01.2017 (надалі - Договір).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору, а саме несвоєчасним розрахунком за переданий та отриманий природний газ у грудні 2016 року, лютому та березні 2017 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.12.2019, після усунення недоліків, дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №927/933/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті спору, зокрема, відповідачу 15 календарних днів з дня вручення даної ухвали для подачі до суду та позивачу відзиву на позов; позивачу 7 календарних днів з дня отримання відзиву для подачі до суду та відповідачу відповіді на відзив; відповідачу 7 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив для подачі до суду та позивачу заперечення на відповідь на відзив.

Будь-яких клопотань від сторін про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) на адресу суду не надходило. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснено при відкритті провадження у справі в ухвалі суду від 02.12.2019, яку направлено сторонам за адресами їх державної реєстрації згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень №240 та №232, ухвала суду від 02.12.2019 одержана сторонами 04.12.2019.

З урахуванням процесуальних строків встановлених ухвалою суду від 02.12.2019 для подачі сторонами заяв по суті спору, граничним строком для подачі до суду відзиву є 19.12.2019.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов у строк, встановлений судом, у порядку визначеному статтями 165, 178 ГПК України не скористався, проти заявленого позову не заперечив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надіслав.

За приписами статей 42, 43 ГПК України сторони повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, відтак неподання відповідачем відзиву на позов не є перешкодою для розгляду справи за наявними доказами у відповідності до статей 178, 251, 252 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ :

11.10.2016, між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю імені Тищенка (надалі - Споживач) укладено Договір №2542/1617-БО-39 постачання природного газу від 11.10.2016, за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору (п. 1.1.).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №226 «Питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відбулась зміна типу акціонерного товариства в найменуванні Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне, в зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позивач є стороною Договору та йому належать права та обов`язки Постачальника, які виникли на підставі даного Договору.

За п. 1.2. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016 до нього, природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1. цього Договору Споживач визначає самостійно (п.1.3. Договору в редакції додаткової угоди №5 від 23.01.2017 до нього).

Пунктом 2.1. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016 до нього, сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені, за яким Постачальник передає Споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 80,0тис. куб. м, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень 10, листопад 15, грудень 15 (всього у IV кварталі 2016 року 40); січень 15, лютий 15, березень 10 (всього у І кварталі 2017 року 40).

Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі +/- 5 відсотків від підтвердженого Постачальником планового обсягу без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п.3.4. Договору вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу (п. 2.4. Договору в редакції додаткової угоди №5 від 23.01.2017 до нього).

Відповідно до п. 2.6. Договору розподіл (транспортування) природного газу здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ «Чернігівгаз», з яким Споживач уклав відповідний договір.

Розділом 3 «Порядок та умови передачі природного газу» Договору сторони передбачили, що Постачальник передає Споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему (п. 3.1. Договору).

Приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.4. Договору).

Споживач зобов`язався подати не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, Постачальнику: - завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи); - підписані та скріплені печаткою споживача два примірника акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. У свою чергу, Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає Споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою (п. 3.5., п.3.6. Договору).

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що кількість природного газу, яка передається Споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу Споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.

Відповідно до п. 5.1. Договору в редакції додаткової угоди №4 від 30.12.2016 регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим Договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758.

Ціна за поставку природного газу встановлена у пункті 5.2. Договору, редакція якого неодноразово переглядалась та змінювалась сторонами, про що свідчать додаткові угоди №2 від 31.10.2016, №3 від 22.11.2016, №4 від 30.12.2016.

Так, ціна за 1000 куб. м газу за цим Договором з 01.10.2016 становила 7099,20грн з ПДВ; з 01.11.2016 8182,80грн з ПДВ; з 01.12.2016 - 8577,60грн з ПДВ; з 23.12.2016 5930,40грн з ПДВ.

Розділом 6 Договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016 сторони узгодили порядок та умови проведення розрахунків. Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п.6.3. Договору, в разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю погашається основна сума заборгованості.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1. Договору).

На виконання умов Договору, на підставі двосторонніх актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 6289,89грн (за жовтень 2016 року), від 30.11.2016 на суму 39367,45грн (за листопад 2016 року), від 31.12.2016 на суму 45043,89грн (за грудень 2016 року), від 31.01.2017 на суму 39413,44грн (за січень 2017 року), від 28.02.2017 на суму 44596,61грн (за лютий 2017 року), від 31.03.2017 на суму 34153,18грн (за березень 2017 року), позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року на загальну суму 208864,46грн (з ПДВ).

Згідно банківських виписок (наявних у матеріалах справи) відповідач повністю розрахувався за природний газ, поставлений згідно Договору у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року, станом на 19.10.2017. Зокрема, в рахунок вартості поставленого природного газу ним було проведено наступні платежі: 21.10.2016 7099,20грн; 28.10.2016 1014,62грн; 31.10.2016 2210,46грн; 17.11.2016 15449,95грн; 29.11.2016 4030,85грн; 06.12.2016 7595,85грн; 14.12.2016 4058,43грн; 22.12.2016 12931,47грн, 27.12.2016 31000,00грн; 28.12.2016 4030,85грн; 30.01.2017 1300,00грн; 31.01.2017 4030,85грн; 10.02.2017 31162,94грн, 27.02.2017 16030,85грн, 28.02.2017 21282,37грн, 30.03.2017 11147,20грн, 03.04.2017 - 4030,85грн, 28.04.2017 1012,03грн та 19.10.2017 29445,88грн. Сума переплати за даним Договором склала 0,19грн.

З належним чином завірених копій банківських виписок (наявні в матеріалах справи) вбачається, що відповідачем порушено строки оплати за природний газ, отриманий у грудні 2016 року, лютому та березні 2017 року.

Зокрема, матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем строків оплати, обумовлених п.6.1. Договору за природний газ отриманий у грудні 2016 року в період з 26.01.2017 по 29.01.2017 ( прострочено оплату за 4 календарні дні); у лютому 2017 року в період з 28.03.2017 по 02.04.2017 (прострочено оплату на 6 календарних днів) та у березні 2017 року в період з 26.04.2017 по 18.10.2017 (прострочено оплату на 176 календарних днів).

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості природного газу, поставленого за Договором у грудні 2016 року, лютому та березні 2017 року, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2999,77грн пені за період з 26.01.2017 по 18.10.2017, 428,54грн трьох відсотків річних за аналогічний період та 1497,02грн інфляційних втрат за період з травня по вересень 2017 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З огляду на частину 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи з правової природи укладеного сторонами правочину (договору №2542/1617-БО-39 від 11.10.2016) суд встановив, що між сторонами склались відносини з поставки природного газу, на які поширюється дія § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

В межах даного позову заявлено вимоги по стягненню неустойки (пені), трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих за порушення відповідачем договірних зобов`язань по своєчасному розрахунку за отриманий природний газ в обсязі та за ціною, обумовлених письмовим договором. Тобто до обставин, які є предметом доказування у справі належить: наявність між сторонами договірних відносин з поставки природного газу у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року; факт поставки позивачем та отримання відповідачем природного газу в обсязі та за ціною, погоджених умовами письмового договору; порушення відповідачем договірних зобов`язань по своєчасному розрахунку за отриманий природний газ та наявність правових підстав для застосування такої міри відповідальності як неустойка (пеня), стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 частини 1 статті 611 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем оплати вартості природного газу, поставленого позивачем на підставі Договору у грудні 2016 року, лютому та березні 2017 року, що відповідачем не спростовується.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. При цьому, відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи з умов Договору, а саме п. 8.2. у редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016, сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього Договору він зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років (п.10.3. Договору).

Керуючись умовами п.8.2. Договору та наведеними нормами, позивач нарахував у період з 26.01.2017 по 18.10.2017 у розмірі 21%, що не перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ (діючої у період прострочення зобов`язання), в межах граничного шестимісячного строку, встановленого частиною 6 статті 232 ГК України, та заявив до стягнення з відповідача 2999,77грн пені за порушення ним строків розрахунків за природний газ, поставлений у грудні 2016 року, лютому та березні 2017 року.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку пені, заявленої до стягнення, дійшов висновку, що позивачем правильно нараховано пеню за кожний із періодів прострочення відповідачем оплати за природний газ. Наявний в матеріалах справи розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства та є арифметично вірним. Відтак, беручи до уваги, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті позивачу вартості природного газу, поставленого в грудні 2016 року, лютому та березні 2017 року, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення пені в сумі 2999,77грн за період з 26.01.2017 по 18.10.2017 підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, так само як й інфляційних нарахувань, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач, керуючись вимогами частини 2 статті 625 ЦК України заявив до стягнення з відповідача 428,54грн - три відсотка річних за період з 26.01.2017 по 18.10.2017 та 1497,02грн - інфляційних втрат за період з травня по вересень 2017 року, за порушення строків розрахунків за поставлений природний газ згідно Договору.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що проведений розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства та є арифметично вірним.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем договірних зобов`язань по своєчасному розрахунку за природний газ, поставлений у грудні 2016 року, лютому та березні 2017 року, суд перевіривши розрахунки позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині трьох відсотків річних у сумі 428,54грн та в частині інфляційних втрат у сумі 1497,02грн за заявлені періоди.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач проти заявленого позову не заперечив. Обставини справи щодо обсягу та вартості природного газу, поставленого в межах спірного Договору, дат та сум оплат проведених ним у рахунок оплати отриманого природного газу, не спростовував. Доказів належного виконання договірних зобов`язань перед позивачем до суду не надав.

Враховуючи, що відповідач у порушення статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, за отриманий природний газ своєчасно в повній сумі не розрахувався, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі в частині стягнення пені в сумі 2999,77грн за період з 26.01.2017 по 18.10.2017, трьох відсотків річних в сумі 428,54грн за той же період та інфляційних втрат в сумі 1497,02грн за період травень-вересень 2017 року.

При ухвалені рішення у справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

У відповідності до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Беручи до уваги, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00грн, що сплачений позивачем до Державного бюджету України при подачі позову, мають бути відшкодовані за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, частиною 2 статті 178, статтями 233, 236, 238, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Тищенка (вул. Грачова, 3, с. Ковпита, Чернігівський район, Чернігівська область, 15544, ) про стягнення 4925,33грн, - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Тищенка (вул. Грачова, 3, с. Ковпита, Чернігівський район, Чернігівська область, 15544, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) 2999,77грн пені, 428,54грн трьох відсотків річних, 1497,02грн інфляційних втрат та 1921,00грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 29.01.2020.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко