Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/983/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретарі судового засідання: Шевчук-Сингаївська І.Г., Гекалюк О.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Орел С.С., адвокат, представник за довіреністю №14-258 від 05.06.2019,

від відповідача: Бас А.М., адвокат, довіреність №1/11 від 12.11.2019 (приймав участь в

судовому засіданні 16.01.2020),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України" (м.Київ)

до Комунального підприємства теплозабезпечення (м.Коростень, Житомирська область)

про стягнення 16817,02грн.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом до Комунального підприємства теплозабезпечення про стягнення 138678,64грн, з яких: 131980,62грн основного боргу, 6153,08грн пені, 544,94грн 3% річних за невиконання умов договору №5063/1718-КП-10 постачання природного газу від 12.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.10.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 17.10.2019 здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи №906/983/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 13.11.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.11.2019 відкладено підготовче засідання на 05.12.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05.12.2019 подану позивачем заяву про зменшення суми позовних вимог № 14/4-1175-19 від 29.11.2019 судом прийнято до розгляду та вирішено здійснювати розгляд справи в межах поданих змін - про стягнення з відповідача на користь позивача 16817,02грн, з яких: 15467,17грн пені та 1349,85грн 3% річних, постановлено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів та розгляд справи у підготовчому засіданні відкласти на 20.12.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.12.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу №906/983/19 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 16.01.2020.

В судовому засіданні 16.01.2020 за клопотанням представника відповідача оголошувалась перерва до 23.01.2020.

В судове засідання 23.01.2020 представник відповідача не прибув. 22.01.2020 до Господарського суду Житомирської області від відповідача надійшли клопотання б/н від 22.01.2020, згідно яких останній просить розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника відповідача, за наявними матеріалами справи та на підтвердження повного погашення основного боргу за спірними договором просив долучити до матеріалів справи копії платіжних доручень, які судом долучено до матеріалів справи та прийнято до розгляду в судовому засіданні 23.01.2020.

Представник позивача в судовому засіданні від 23.01.2020 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (т.1, а.с.4-9, 148-150), пояснень по справі (т.1, а.с.88-89) та відповіді на відзив (т.1, а.с. 98-100).

З наведених у відзиві від 16.10.2019 та доповненнях до відзиву №1293 від 12.11.2019 (т.1, а.с.69-71, 111-112) підстав, відповідач заперечував щодо стягнення суми основного боргу у зв`язку із його повним погашенням та просив зменшити заявлену суму пені на 90% зважаючи на об`єктивні обставини та важкий фінансовий стан підприємства.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наявність клопотання відповідача про розгляд справи без участі уповноваженого представника останнього, неявка якого в засідання суду не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник/позивач) та Комунальним підприємством теплозабезпечення (споживач/відповідач) було укладено договір постачання природного газу №5063/1718-КП-10, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (далі Договір, т.1, а.с. 21-30).

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п.2.1. Договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 860 тис.куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень - 50, листопад - 120, грудень 170, а всього за IV кв. 2107 року - 340; січень - 200; лютий - 190; березень - 130, а всього за І кв. 2018р - 520;

Відповідно до п.п.3.7.-3.9. Договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. Не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, споживач зобов`язується надати постачальнику підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання - передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Згідно з п.6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.1 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

Відповідно до п. 10.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить тривалістю у п`ять років.

За п.12.1 Договору, цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 26.03.2018 сторони внесли зміни до Договору, виклавши п.2.1. в наступній редакції: "постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ об`ємом до 813,738 тис.куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): жовтень - 37,373, листопад - 111,261, грудень 146,252, а всього за IV кв. 2107 року - 294,886; січень - 176,904, лютий - 166,948; березень - 175,0, а всього за І кв. 2018р - 518,852";

Додатковою угодою №2 від 02.04.2018р, сторони внесли зміни до Договору, доповнивши п.2.1. абзацом у такій редакції: "постачальник передає споживачу з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 25,0тис.куб.м., у тому числі по місяцях (тис.куб.м): квітень - 25; травень - 0, а всього 25.

Також, вказаною додатковою угодою №2 сторони внесли зміни до Договору, виклавши п.12.1. Договору в наступній редакції: "12.1 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

На виконання умов Договору позивачем у період жовтень 2017 - квітень 2018 року передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 7722 026,03грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2017 року на суму 354618,95грн (газ, прийнятий у жовтні 2017 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2017 року на суму 1055715,58грн (газ, прийнятий у листопаді 2017 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2017 року на суму 1387732,57грн (газ, прийнятий у грудні 2017 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2018 року на суму 1678578,37грн (газ, прийнятий у січні 2018 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2018 року на суму 1584109,48грн (газ, прийнятий у лютому 2018 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2018 року на суму 1590552,25грн (газ, прийнятий у березні 2018 року),

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2018 року на суму 70718,83грн (газ, прийнятий у квітні 2018 року), (а. с. 33-39, т.1).

Матеріалами справи підтверджується, що Комунальне підприємство теплозабезпечення оплатило ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вартість отриманого природного газу в повному обсязі на суму 7722026,03грн, що підтверджується відповідними платіжними документами (т.1, а.с.43-45, т.2, а.с. 2-127, 148-149,151-167).

Однак, як вказує позивач, оплату вартості переданого природного газу відповідач здійснював з порушенням строків оплати, визначених умовами п.6.1 договору, у зв`язку з чим на підставі п.8.2 договору та керуючись ст.ст. 610-612, 625 ЦК України, ст.230-232 ГК України, позивач нарахував відповідачу 15467,17грн пені та 1349,85грн 3% річних (розрахунок т.2, а.с.151-155), які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, відносини між сторонами виникли на підставі Договору №5063/1718-КП-10 постачання природного газу з Додатковими угодами №1, 2 до нього (т.1, а.с.31-32). Вказані правовідносини, пов`язані із відповідальністю за порушення строків оплати за поставлений природний газ регулювання яких здійснюється нормами ЦК України, ГК України тощо.

Відповідно до положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст.193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умовами п.8.2 Договору сторони визначили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як зазначено вище, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відповідачу нарахована пеня в загальній сумі 15467,17грн (розрахунок т.1, а.с.151-155 з урахуванням суми пені заявленої до стягнення згідно заяви від 29.11.2019 про зменшення позовних вимог), з яких:

- за зобов`язаннями січня 2018 року за період з 27.02.18 до 02.03.2018 у розмірі 439,25грн;

- за зобов`язаннями лютого 2018 року за період з 27.03.2018 до 27.03.2018 у розмірі 257,88грн;

- за зобов`язаннями березня 2018 року за період з 26.04.2018 до 01.08.2018 у розмірі 6173,95грн;

- за зобов`язаннями квітня 2018 року за період з 26.05.2018 до 01.10.2018 у розмірі 8596,08грн;

Також позивачем нараховано 3% річних в загальній сумі 1349,85грн, з яких:

- за зобов`язаннями січня 2018 року за період з 27.02.18 до 02.03.2018 у розмірі 40,77грн;

- за зобов`язаннями лютого 2018 року за період з 27.03.2018 до 27.03.2018 у розмірі 22,75грн;

- за зобов`язаннями березня 2018 року за період з 26.04.2018 до 01.08.2018 у розмірі 544,49грн;

- за зобов`язаннями квітня 2018 року за період з 26.05.2018 до 01.10.2018 у розмірі 741,83грн.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені та 3% річних, які нараховані за зобов`язаннями січня 2018, лютого 2018 та березня 2018, судом встановлено, що нарахування:

пені в сумі 439,25грн, 3% річних в сумі 40,77грн за прострочку сплати за зобов`язаннями січня 2018,

пені в сумі 257,88грн, 3% річних в сумі 22,75грн за прострочку сплати за зобов`язаннями лютого 2018,

пені в сумі 6173,95грн, 3% річних в сумі 544,49грн за прострочку сплати за зобов`язаннями березня 2018, проведені арифметично вірно та з урахуванням умов Договору і вимог чинного законодавства.

Водночас судом встановлено, що при перевірці нарахувань позивачем пені та 3% річних за квітень 2018, позивачем невірно визначено періоди прострочки, а саме початок перебігу строку прострочення з урахуванням здійснених часткових проплат. Так, згідно ч.1 ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. В даному випадку обрахунок яких слід здійснювати з наступної дати після дати фактичних проплат.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон" розрахунок нарахувань пені та 3% річних за зобов`язаннями квітня 2018, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, суд вважає, що правомірним за квітень 2018 є нарахування пені в загальній сумі 7976,10грн та 3% річних в загальній сумі 688,78грн, нараховані наступним чином:

на заборгованість в сумі 70718,83грн за період з 26.05.2018 по 01.08.2018, сума пені становить 4518,26грн, 3% річних - 395,25грн;

на заборгованість в сумі 69677,29грн за період з 02.08.2018 по 07.08.2018, сума пені становить 400,88грн, 3% річних - 34,36грн;

на заборгованість в сумі 68114,49грн за період з 08.08.2018 по 12.08.2018, сума пені становить 326,58грн, 3% річних - 27,99грн;

на заборгованість в сумі 66160,99грн за період з 13.08.2018 по 16.08.2018, сума пені становить 253,77грн, 3% річних - 21,75грн;

на заборгованість в сумі 64598,19грн за період з 17.08.2018 по 29.08.2018, сума пені становить 805,27грн, 3% річних - 69,02грн;

на заборгованість в сумі 62253,99грн за період з 30.08.2018 по 02.09.2018, сума пені становить 238,78грн, 3% річних - 20,47грн;

на заборгованість в сумі 60984,60грн за період з 03.09.2018 по 06.09.2018, сума пені становить 233,91грн, 3% річних - 20,05грн;

на заборгованість в сумі 60204,10грн за період з 07.09.2018 по 23.09.2018, сума пені становить 1009,45грн, 3% річних - 84,12грн;

на заборгованість в сумі 35974,90грн за період з 24.09.2018 по 27.09.2018, сума пені становить 141,93грн, 3% річних - 11,83грн;

на заборгованість в сумі 15974,90грн за період з 28.09.2018 по 30.09.2018, сума пені становить 47,27грн, 3% річних - 3,94грн.

З огляду на наведене, правомірним є нарахування пені за несвоєчасне проведення відповідачем розрахунків по оплаті природного газу в загальній сумі 14847,18грн (439,25 + 257,88 + 6173,95 + 7976,10) та 3% річних в загальній сумі 1296,79грн (40,77 + 22,75 + 544,49 + 688,78). Заявлені до стягнення 619,99грн пені та 53,06грн 3% річних є безпідставним.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення суми пені на 90%, з посиланням на тяжке фінансове становище підприємства відповідача, наявність невідшкодованої різниці в тарифах на тепло у розмірі 4887531,00грн.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Розглядаючи заявлене відповідачем клопотання про зменшення пені судом враховується, що виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - слід визнати право судів при винесенні рішення про стягнення штрафних санкцій зменшувати їх розмір, з урахуванням всіх конкретних обставин справи та виключно за клопотанням сторони. Підстави та розмір, на який зменшуються стягувані штрафні санкції, повинні бути мотивовані та обґрунтовані.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 ЦК України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність та відповідати завданням господарського судочинства, котрі передбачені статті 2 ГПК України, зокрема справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів.

Відповідач у клопотанні про зменшення штрафних санкцій просив суд скористатись правом, наданим ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, зменшивши суму пені, яка підлягає стягненню із врахуванням майнового стану відповідача, зокрема зазначає, що у зв`язку з невідповідністю тарифів на централізоване теплопостачання економічно обґрунтованим витратам на їх виробництво, відповідач має невідшкодовану різницю і ціні, яка передбачалась на той час ст.20 ЗУ "Про теплопостачання". При цьому вказує, що з 2014 року і до сьогодні різниця в тарифах на тепло, яке виробляється, транспортується та постачається бюджетним установам не відшкодована у розмірі 4887531,00грн. Вказує, що оскільки держава неналежно та несвоєчасне виконує свої обов`язки по відшкодуванню різниці в тарифах, останній був позбавлений можливості належним чином вчасно виконувати зобов`язання по зазначеному договору. Зважаючи на наявність об`єктивних обставин важкого фінансового стану відповідача, відповідно до ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730 від 03.11.2016, Комунальне підприємство теплопостачання 07.07.2017 включене до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. На підтвердження вказаного відповідачем додано копії: протоколу №2 засідання територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, лист Департамента економіки систем життєзабезпечення №8/10-1162-17 від 27.06.2017 та повідомлення про включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії станом на 27.06.2017 (т.1, а.с.55-62).

В обґрунтування поданого клопотання про зменшення розміру пені відповідач також зазначає те, що Комунальне підприємство теплопостачання не має заборгованості за отриманий природний газ адже повністю оплатило суму заборгованості по даному договору.

На підтвердження скрутного фінансового становища відповідачем також надано копії балансових звітів про фінансові результати підприємства за 2017-2019 роки, довідку про наявну різницю в тарифах (т.1, а.с.113-125).

З огляду на наведене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надані відповідачем в підтвердження обставин, що зумовили несвоєчасну оплату за поставлений газ, з огляду на високій ступінь виконання зобов`язання боржником (повну оплату заборгованості за Договором №5063/1718-КП-10 від 12.09.2017), майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань, суд відзначає, що наведені відповідачем факти в сукупності з поданими доказами, свідчать про наявність виняткових обставин, за яких можливим є зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім цього, судом враховується, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Також суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р.

За таких обставин, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 50% від обґрунтовано заявленої суми 14847,18грн та стягнути її в сумі 7423,59грн, тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 7423,59грн - слід відмовити.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплозабезпечення підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення пені у розмірі 7423,59грн (50% від обґрунтовано заявленої) та 1296,79грн 3% річних. У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 8043,58 грн (7423,59 грн+619,99 грн) та 53,06 грн 3% річних суд відмовляє.

Як роз`яснено в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21 лютого 2013 року, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судовий збір (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому 159,18 грн судового збору підлягає поверненню позивачу, за ухвалою суду відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ "Про судовий збір".

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ) до Комунального підприємства теплозабезпечення (м.Коростень, Житомирська область) про стягнення 16817,02грн задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 7423,59грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства теплозабезпечення (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул.Шевченка, буд. 8А, ідентифікаційний код 31871157) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720):

- 7423,59грн пені;

- 1296,79грн 3% річних;

- 1844,12грн витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.01.20

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - до справи,

2,3 - сторонам (рек. з пов.).