ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2020 р. Справа№ 910/2202/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника скаржника згідно з протоколом судового засідання від 22.01.2020

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 (повний текст рішення складено 23.09.2019)

у справі №910/2202/19 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укртатнафта»,

Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 162 102, 48 грн

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У лютому 2019 року Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укртатнафта» (далі - ТОВ «Торговий дім Укртатнафта») та Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про солідарне стягнення вартості втраченого дизельного палива у сумі 162 102,48 грн.

Позовні вимоги про солідарне стягнення збитків обґрунтовані порушення ТОВ «ТД-Укртатнафта», як вантажовідправником, та АТ «Українська залізниця», як перевізником, своїх зобов`язань в частині збереження вантажу (дизельного палива), належного позивачу, що був відправлений залізничним транспортом у цистернах № № 72222276, 74047432, 77215663, № 74083148. Такими діями відповідачів ПАТ «Укрнафта» завдано збитків у вигляді вартості втраченого вантажу, тому посилаючись на ст. 224, 225 Господарського кодексу України, позивач просив солідарно стягнути з відповідачів збитки у сумі 162 102, 48 грн.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрнафта» до ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта», АТ «Українська залізниця» про стягнення 162 102, 48 грн.

Рішення обґрунтовано відсутністю доказів того, що ТОВ «ТД - Укртатнафта» передало залізниці вантаж у кількості меншій, ніж зазначено у перевізних документах, при цьому ТОВ «ТД - Укртатнафта» було відповідальною особою за збереження вантажу ПАТ «Укртатнафта» лише до моменту передачі цього вантажу АТ «Українська залізниця». Відповідно, підстав для покладення на ТОВ «ТД - Укртатнафта» відповідальності за нестачу належного позивачу вантажу немає.

Щодо відповідальності АТ «Українська залізниця», суд першої інстанції виходив з того, що цистерни №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148, в яких перевозився вантаж (дизельне паливо), надійшли до станцій призначення у справному вигляді та з наявними непошкодженими пломбами, нанесеними вантажовідправником на станції відправлення, та враховуючи положення ст. 111 Статуту. А тому доводи позивача щодо наявності вини АТ «Українська залізниця», а також інших складових правопорушення - протиправної поведінки залізниці, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками з боку відповідача-2 є необґрунтованими.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У жовтні 2019 року ПАТ «Укртатнафта» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме: стягнути солідарно з ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» та АТ «Українська залізниця» на користь ПАТ «Укрнафта» вартість нестачі нафтопродуктів на загальну суму 162 102, 48 грн, здійснити розподіл судових витрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Укртатнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019. Надано учасникам справи час для подачі відзиву, заперечень, клопотань та заяв. Призначено до розгляду апеляційну скаргу у судовому засіданні на 09.12.2019.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) - Коротун О.М. в період з 04.12.2019 до 18.12.2019, розгляд справи, призначений на 16.12.2019, не відбувся.

20.12.2019 ухвалою Північного апеляційного господарського суду було продовжено строк розгляду апеляційної скарги на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.01.2020.

Також ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.01.2019 було відхилено клопотання АТ «Українська залізниця» про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, у зв`язку з технічною неможливістю призначення цього судового засідання в режимі відео конференції (не було доступу до системи бронювання).

22.01.2020 у судове засідання з`явився представник скаржника. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень 26.12.2019 та 27.12.2019.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ПАТ «Укртатнафта» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з огляду на таке.

Скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення в деяких частинах повністю скопійоване з рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 910/13861/17 у аналогічному спорі.

Також скаржник стверджує, що при ухваленні рішення у справі суд першої інстанції помилково посилається на локальний акт - Технологічний процес роботи залізничних станцій з наливу та зливання нафтовантажів і промивально-пропарювальних станцій з очищення та підготовки цистерн для перевезення, затверджений Наказом Укрзалізниці № 066-Ц від 31.03.2005, який регулює роботу окремого суб`єкта господарювання, оскільки він не визначає правила поведінки та не впливає на права та обов`язки інших учасників правовідносин з перевезення вантажів. Даний акт не зареєстровано в установленому законом порядку, не є актом законодавства, відтак не може бути застосований при встановлені відповідальності залізниці чи вантажовідправника.

Скаржник зазначає, що нестача палива викликана неточністю (хибністю) відомостей щодо маси нетто вантажу, зазначених відправником у залізничних накладних, враховуючи те, що будь-яких фактів пошкодження або ж розгерметизації (підтікань, течей тощо) встановлено не було. У свою, чергу залізниця належним чином не виконала свого обов`язку з перевірки маси вантажу та прийняла до перевезення дизельне пальне у кількості меншій, ніж було зазначено у перевізних документах.

Крім того, скаржник зазначає, що очевидним є те, що ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» допустив помилку при зважуванні цистерн на станції відправлення або ж здійснив недолив товару у цистерни, а залізницею прийнято до перевезення вантаж масою, що не відповідала перевізним документам.

Скаржник також вказує на безпідставне ухилення відповідачів від участі у комісійному прийманні вантажу та у складенні відповідних актів.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

22.11.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Відзив прийнято в порядку ст. 263 ГПК України.

АТ «Українська залізниця» зазначає, що законодавство не встановлює обов`язку участі залізниці у прийманні вантажу та складанні комерційного акту після того, як отримувач самостійно зірвав пломби з цистерни та приступив до вивантаження вантажу.

Також відповідач 2 зазначає, що згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, зазначені маси не виходять за межі норм природних втрат, які обчислюються в будь-якому випадку. А тому маса вантажу у вагонах знаходилася в межах норм природних втрат.

25.11.2019 до суду апеляційної інстанції від ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Відзив прийнято в порядку ст. 263 ГПК України.

ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» зазначає, що скаржником помилково стверджується щодо обов`язку відповідача 2 визначати масу вантажу, оскільки такий обов`язок покладається на відправника - відповідача 1. При цьому наявні в матеріалах справи докази свідчать про належне виконання такого обов`язку відповідачем 1. Наведене також підтверджується контрольним зважуванням (переважуванням).

Відповідач 1 також зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не доводять причетність та вину ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» до завдання збитків у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України, а підтверджують факт нестачі нафтопродуктів.

Також відповідач 1 посилається на судову практику у справах № 910/13861/17, № 910/21053/17, № 910/1548/18, №910/9930/18, яка склалася між цими ж сторонами у подібних правовідносинах.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, 22.12.2017 між ПАТ «Укрнафта» (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (виконавець) (далі - ПАТ «ТФП НК «Укртатнафта») був укладений договір транспортного обслуговування № 04.3/1336-Р (далі - договір транспортного обслуговування). Відповідно до умов цього договору в порядку та на умовах, визначених сторонами, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання здійснювати транспортне обслуговування замовника, яке полягає у наданні послуг по відвантаженню, організації оформлення і відправленню вантажів замовника з промислового майданчика виконавця, що знаходиться за адресою: м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, та оплаті перевезення вантажів замовника залізничним транспортом до вказаних останнім залізничних станцій призначення.

Відповідно до 2.1 договору транспортного обслуговування до обов`язків виконавця віднесено організацію навантаження залізничного рухомого складу, оформлення перевізних залізничних документів та передачу вантажу підприємствам залізничного транспорту для подальшого перевезення до станцій призначення.

Згідно з п. 1.4 договору транспортного обслуговування при виконанні своїх зобов`язань за договором виконавець залучає третіх осіб для організації перевезень вантажів замовника.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з 01.01.2018 та діє по 31.12.2018, а в частині виконання розрахунків - до їх повного завершення (п. 8.1 договору транспортного обслуговування).

Договір № 04.3/1336-Р від 22.12.2017 є договором транспортного експедирування, тому відносини сторін за цим договором регулюються ст. 316 Господарського кодексу України, Главою 65 Цивільного кодексу України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою виконання своїх обов`язків за договором № 04.3/1336-Р від 22.12.2017, ПАТ «ТФП НК «Укртатнафта» (замовник) на підставі договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011, укладеного із відповідачем-1 (ТОВ «ТД - Укртатнафта»), залучив останнього до перевезення залізничним транспортом вантажу ПАТ «Укрнафта» у якості виконавця.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ст. 306 Господарського кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України, ст. 307 Господарського кодексу України та ст. 22 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж, до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента) або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Положеннями ст. 6 Статуту передбачено, що накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до залізничної накладної № .02.2018 із залізничної станції «Кагамлицька» Південної залізниці до залізничної станції «Долина» Львівської залізниці був відправлений вантаж - паливо дизельне об`ємом 166 100 кг у трьох вагонах-цистернах: №№ 72222276, 74047432, 77215663. Також зі змісту вказаної залізничної накладної вбачається, що вантаж прибув до місця призначення 24.02.2018.

Як встановлено судом першої інстанції, на станції призначення «Долина» Львівської залізниці комісією у складі представників ПАТ «Укрнафта», під`їзної колії, складу ПММ, контрольно-ревізійної служби був складений акт приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю № 10 від 27.02.2018, відповідно до якого маса нетто дизельного палива у цистернах №№ 72222276, 74047432, 77215663, що направлявся залізничною накладною № 43951052 від 16.02.2018, склала 159 966 кг, що менше на 5 304 кг, ніж зазначено у вказаній залізничній накладній. Водночас комісією було встановлено, що технічний стан цистерни, пломб ЗЗП, відбитків пломб ЗЗП є задовільним, в наявності відбитки пломб та ущільнювальні прокладки.

Так, з метою визначення кількості нафтопродукту за залізничною накладною № 43951052 від 16.02.2018, який прибув на станцію призначення у цистернах №№ 72222276, 74047432, 77215663, на замовлення позивача Івано-Франківською торгово-промисловою палатою була проведена експертиза. За результатами вказаного дослідження експертом був складений акт № ВА-7 від 27.02.2018, відповідно до якого експерт встановив, що фактична маса дизельного палива у цистерні № 72222276 становить 55 812 кг, у цистерні № 74047432 - 48 966 кг, у цистерні № 77215663 - 55188 кг, що разом складає 159 966 кг, тобто вказана маса палива є меншою, ніж була первинно вказана у залізничній накладній № 43951052 від 16.02.2018 - 166 100 кг.

Також 23.03.2018 відповідно до залізничної накладної № 44272367 із залізничної станції «Кагамлицька» Південної залізниці до залізничної станції «Борислав» Львівської залізниці у вагоні-цистерні № 74083148 був відправлений вантаж - паливо дизельне об`ємом 57 650 кг, який прибув до місця призначення 02.04.2018.

На станції призначення «Борислав» Львівської залізниці комісією у складі начальника СБ БНПР, інженера-контролера КРС, начальника БМТЗ, фахівця служби закупівель, комірника був складений акт № 7/87 від 02.04.2018 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю. Відповідно до вказаного акта маса нетто дизельного палива у цистерні № 74083148, що направлялась залізничною накладною № 44272367 від 23.03.2018, склала 56 642 кг, що менше на 1 008 кг, ніж зазначено у вказаній залізничній накладній. Також встановлено, що пломба ЗЗП - Я202344 та ущільнювальні прокладки на цистерні в наявності та справні.

На замовлення позивача, з метою визначення кількості нафтопродуктів за залізничною накладною № 44272367 від 23.03.2018, що прибули на станцію призначення у цистерні №74083148, Львівською торгово-промисловою палатою була проведена експертиза, за результатами якої був складений акт № 2-188-В від 02.04.2018. У вказаному акті експерт встановив, що фактична маса дизельного палива у цистерні № 74083148 становить 56 642 кг, що є меншою на 1 008 кг, ніж маса, первинно вказана у залізничній накладній № 44272367 від 23.03.2018 - 57 650 кг.

Так, звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Укрнафта» зазначало, що вказана недостача вантажу, переданого замовником до перевезення, сталася з вини відповідачів (ТОВ «ТД-Укртатнафта» та АТ «Українська залізниця»), які здійснювали організацію перевезення та безпосередньо саме перевезення, а тому у останніх виник обов`язок солідарно відшкодувати ПАТ «Укрнафта» вартість нестачі нафтопродуктів (палива дизельного) у відповідності до їх ціни, визначеної у договорі поставки нафтопродуктів № 09/03/81/2/2118/88-НП від 24.01.2018.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з транспортного експедирування нафтопродуктів. Спір стосується нестачі частини нафтопродуктів та наявності підстав для відшкодування таких втрат.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Нормою ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками у відповідності до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України).

Відшкодування збитків у сфері господарювання передбачено главою 25 Господарського кодексу України. Положеннями ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Нормою ст. 1166 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Зокрема визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. А тому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що у даному спорі обов`язок доказування обставин щодо спричинення ПАТ «Укрнафта» збитків відповідачами виник у позивача, який має довести наявність тих обставин, на підставі яких він звертається до господарського суду з позовною вимогою про стягнення збитків. Відтак, саме скаржник зобов`язаний довести факт заподіяння йому збитків, розмір таких збитків, надати докази протиправності поведінки відповідачів та причинно-наслідкового зв`язку між їх протиправною поведінкою та заподіяними збитками. Крім того, обов`язком скаржника є доведення правомірності своєї вимоги щодо солідарного стягнення збитків із відповідачів.

Статтею 2 Статуту залізниць України (далі - Статут) передбачено, що Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 105 Статуту встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Як встановлено вище, у спірних правовідносинах відповідач 1 виступив організатором (виконавцем) перевезень належного позивачу вантажу за залізничними накладними № 43951052 та № 44272367 у вагонах-цистернах №№ 72222276, 74047432, 77215663, 72222276 відповідно до договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011.

Так, відповідно до п. 1.1 вказаного договору виконавець взяв на себе зобов`язання по наданню послуг з організації перевезення вантажів замовника із основного промислового майданчика за адресою: м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3.

Згідно з п. 6.1.4 вказаного договору виконавець несе відповідальність за збереження (втрату, недостачу, порчу, пошкодження) вантажів замовника з моменту їх передачі виконавцю до моменту передачі перевізнику, що підтверджується штемпелем станції у залізничній накладній, в розмірі фактично заподіяної шкоди, зменшеної на норми природної втрати та похибок вимірів при недостачі вантажу відповідно до «Інструкції про порядок прийому, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України». Виконавець не несе відповідальність за виконання залізницею своїх обов`язків.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що за умовами договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 відповідальність ТОВ «ТД - Укртатнафта» за незбереження вантажу обмежується періодом часу, а саме - з моменту передачі йому вантажу ПАТ «ТФП НК «Укртатнафта» до моменту передачі цього вантажу АТ «Українська залізниця».

Тобто, згідно з умовами договору експедирування ТОВ «ТД - Укртатнафта» не несе відповідальності за незбереження (втрату, недостачу, порчу, пошкодження) вантажу після передачі цього вантажу перевізнику.

При цьому докази того, що втрата належного ПАТ «Укрнафта» вантажу сталась з вини відповідача 1 - після отримання ним вантажу від ПАТ «ТФП НК «Укртатнафта» та до моменту передачі його АТ «Українська залізниця», у матеріалах справи відсутні.

До того ж, скаржник, в обґрунтування своїх вимог зазначає, що підставою покладення відповідальності на ТОВ «ТД Укртатнафта» та доказом його вини у нестачі вантажу, є невірно зазначена відповідачем 1 маса нетто вантажу у залізничних накладних. Вказані доводи скаржника відхиляються як необґрунтовані з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Матеріалами справи підтверджено, що перевізник - АТ «Українська залізниця» прийняв від ТОВ «ТД - Укртатнафта» належний позивачу вантаж (дизельне паливо) та здійснив його відправлення, про що склав залізничні накладні № 43951052 та № 44272367. Отже, цей вантаж був прийнятий перевізником (відповідачем 2) без зауважень у кількості, зазначеній відповідачем 1 у залізничних накладних.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва, що ТОВ «ТД - Укртатнафта» належним чином виконало свій обов`язок у частині оформлення і відправлення вантажу, що підтверджується відповідними відмітками залізниці на накладних № 43951052 та № 44272367. А тому посилання скаржника щодо невірного зазначена відповідачем 1 маси вантажу визнаються необґрунтованими.

Крім того, п 2.9 Інструкції ТІ-08:2018 щодо порядку наливання та зливання залізничних цистерн і контейнерів-цистерн на естакадах ПАТ «Укртатнафта», затвердженої 30.10.2018 ТОВ «ТД - Укртатнафта» та ПАТ «Укртатнафта», визначена послідовність навантажувальних операцій, які виконуються відповідальними особами відповідних підрозділів ПАТ «Укртатнафта» при здійсненні наливу залізничних цистерн.

Відповідно до п. 2.8, 2.9 вказаної Інструкції після комісійного огляду завантажених вагоно-цистерн на естакаді наливу ПАТ «Укртатнафта» такі цистерни заліковуються та опломбовуються у присутності прийомоздавальника станції Кагамлицька та стрільця ВОХР залізниці. При цьому складається відомість щодо запірно-пломбувальних пристроїв.

Також згідно з п. 2.2.19 договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 ТОВ «ТД - Укртатнафта» зобов`язане визначати кількість (масу, вагу) вантажів та надати ПАТ «Укртатнафта» квитанції зважування на відправлені вантажі.

Даний обов`язок відповідача 1, як виконавця за договором №10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011, кореспондується зі ст. 37 Статуту залізниць України, відповідно до якої маса вантажів визначається відправником. Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

Як вбачається з матеріалів справи, маса вантажу, який було відправлено у вагонах-цистернах № 74047432, № 72222276, № 77215663, № 74083148 за залізничними накладними № 43951052 та № 44272367, була визначена на електронних вагах, повірених у встановленому порядку.

Маса вантажу на вказаних вагах визначається як різниця між масою тари (вагою порожньої вагон-цистерни) та масою брутто (вагою завантаженої вагон-цистерни); електронна система зважує вагоно-цистерни під час руху в автоматичному режимі та не допускає стороннього втручання. Після зважування вагоно-цистерн система видає квитанцію зважування, на підставі якої вносяться відомості до перевізних документів.

Так, відповідно до квитанції зважування № 4954 від 16.02.2018: маса тари вагона-цистерни № 74047432 складає 22450 кг, маса брутто - 80550 кг, нетто (маса вантажу) - 58 100 кг; маса тари вагона-цистерни № 72222276 складає 22700 кг, маса брутто - 73300 кг, нетто (маса вантажу) - 50 600 кг; маса тари вагона-цистерни № 77215663 складає 22550 кг, маса брутто - 79950 кг, нетто (маса вантажу) - 57 400 кг.

Відповідно до квитанції зважування № 5435 від 23.03.2018 року маса тари вагона-цистерни № 74083148 складає 22100 кг, маса брутто - 79 750 кг, нетто (маса вантажу) - 57 650 кг.

З указаного вбачається, що залізничні накладні № 43951052 та № 44272367 в частині маси нетто вантажу були заповнені ТОВ «ТД - Укртатнафта» саме на підставі квитанцій зважування № 4954 від 16.02.2018 та № 5435 від 23.03.2018.

Отже, встановлені у справі обставини свідчать, що маса нафтопродуктів, зазначена у перевізних документах (залізничних накладних), відповідає масі нафтопродуктів, фактично завантажених у вагони-цистерни №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148, що свідчить про належне виконання вантажовідправником - ТОВ «ТД - Укртатнафта» своїх обов`язків щодо заповнення залізничних накладних.

Крім того, 18.02.2018 та 24.03.2018, тобто після передачі відповідачем 1 вантажу залізниці на підставі накладних № 43951052 та № 44272367, на станції Кременчук Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» здійснила контрольне зважування (переважування) вагонів-цистерн №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148, що підтверджується листами АТ «Українська залізниця» № 493 від 02.03.2018 та № 791 від 05.04.2018.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008, маса нафти і нафтопродукту залізничних цистерн визначається як різниця між виміряною масою навантажених цистерн і масою порожніх цистерн, визначеною за результатами їх зважування.

З інформації, викладеної у листах АТ «Українська залізниця» № 493 від 02.03.2018 та № 791 від 05.04.2018 вбачається, що при переважуванні у вагоні № 74047432 маса брутто склала 80700 кг; у вагоні № 72222276 - 73400 кг; у вагоні № 77215663 - 79950 кг; у вагоні № 74083148 - 79850 кг.

Тобто, із указаних листів видно, що при вирахуванні маси нетто нафтопродуктів відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, маса нетто вантажу в залізничних накладних № 43951052 та № 44272367 була вказана в межах похибки допустимого відхилення та відповідає масі нетто палива, визначеній контрольним зважуванням вагоно-цистерн № 74047432, № 72222276, № 77215663, № 74083148. При цьому слід зауважити, що таке зважування відбулось вже після передачі ТОВ «ТД - Укртатнафта» вантажу залізниці.

Таким чином, оскільки ТОВ «ТД - Укртатнафта» є відповідальною особою за збереження вантажу ПАТ «Укртатнафта» лише до моменту передачі цього вантажу АТ «Українська залізниця», а доказів того, що ТОВ «ТД - Укртатнафта» передало залізниці вантаж у кількості меншій, ніж зазначено у перевізних документах матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстав для покладення на ТОВ «ТД - Укртатнафта» відповідальності за нестачу належного скаржнику вантажу немає. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються як необґрунтовані.

Щодо відповідальності другового відповідача - АТ «Українська залізниця» у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Частиною 1 ст. 114 Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Відповідно до п. 28 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставляння календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Як вказано вище, відповідач 1 - ТОВ «ТД-Укртатнафта» здійснив відправлення вантажу залізничним транспортом у вагонах-цистернах №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148, про що АТ «Українська залізниця» були складені залізничні накладні № 43951052 та № 44272367.

З матеріалів справи вбачається, що вантаж у цистернах №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148 перевозився наливом, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню Правила перевезення наливних вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 299 від 18.04.2003, які поширюються на перевезення вантажів наливом залізничним транспортом України і є обов`язковими для працівників залізничного транспорту, відправників і одержувачів, підприємств, організацій, громадян, а також для транспортно-експедиційних підприємств, які обслуговують відправників і одержувачів.

Згідно з п. 1.2.5 Правил перевезення наливних вантажів відповідальність за правильність оформлення перевізних документів, у тому числі щодо назви вантажу, наявності відповідних знаків небезпеки, а також дотримання умов наливу, зливу і очищення цистерн, бункерних напіввагонів і контейнерів-цистерн покладається на відправника і одержувача.

Відповідно до Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008, комісія скаржника повинна була перевірити номер запірно-пломбувального пристрою, накладеного на цистерну та його справність; оглянути всі вузли та котел цистерни і визначити її технічний стан; для застосування об`ємно масового методу визначення ваги виміряти температуру, в лабораторних умовах встановити за допомогою денсиметра густину вантажу, виміряти за допомогою метрштоку рівень дизельного палива через горловину котла цистерни у двох її протилежних точках (вимірюється до міліметру), порівняти дані з градуювальними таблицями; під`єднати зливні пристрої (насос, шланг) і безпосередньо злити вантаж з цистерни.

При цьому, п. 4.3 Технологічного процесу роботи залізничних станцій з наливу та зливання нафтовантажів і промивально-пропарювальних станцій з очищення та підготовки цистерн для перевезення, затвердженого наказом АТ «Українська залізниця» № 066-Ц від 31.03.2005, містить примірний графік термінів виконання операцій зі зливання цистерн, відповідно до якого час відкриття кришок ковпаків цистерн, установка і закріплення зливальних пристроїв складає 10 хвилин, а норма часу на безпосередній злив цистерни складає 96 хвилин.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника на необґрунтованість посилань суду першої інстанції на вказаний наказ АТ «Українська залізниця» з огляду на те, що метою ухвалення такого наказу було забезпечення ефективного використання всіх технічних засобів залізничних станцій із наливу та зливання нафтовантажів і промивальнопропарювальних станцій, що в сулу приписів ст. 73 ,76 - 79 ГПК України дає можливість встановити дійсні обставини справи, зокрема, щодо спірних правовідносин.

Крім того, пункт 4.3.3.4 вказаної вище Інструкції визначає, що вимірювання рівня і відбирання проб у залізничних цистернах необхідно здійснювати лише після їх відстоювання не менше, ніж 30 хвилин з моменту початку приймання.

Тобто, враховуючи вказані норми технологічного процесу, для основних операцій при прийманні вантажу (виміру маси вантажу та зливу цистерни) необхідно більше, як дві години часу, у той час, як відповідно до наявного в матеріалах справи акту № 10 від 27.02.2018, приймання нафтопродуктів у вагонах-цистернах №№ 74047432, 72222276, 77215663 тривало 1 годину. А щодо приймання пального, яке перевозилося у цистерні № 74083148, то у відповідному акті № 7/87 від 02.04.2018 взагалі не зазначено строків закінчення зливу пального. Посилання скаржника на те, що накладні документи свідчать про прибуття цистерни № 74083148 о 03 год. 48 хв., а приймання пального розпочалося 10 год. 50 хв., не спростовують факту відсутності проставленого часу зливу, а тому відхиляються судом.

Отже, такі обставини свідчать, що приймання маси вантажу комісією з приймання палива у вагонах-цистернах №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148 було здійснено з порушеннями Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України».

Матеріали справи не містять відповідних комерційних актів, які б свідчили про обставин втрати вантажу у цистернах №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148.

Посилання скаржника на відмову залізниці у складенні актів (лист АТ «Українська залізниця» № ДН-4-2/724 від 19.03.2018 та довідка начальника ст. Дрогобич) з тих підстав, зокрема, що вантаж прибув в опломбованих (справних) цистернах, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на таке.

Статтею 129 Статуту залізниць передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Відповідно до пункту 1.5.21 Правил перевезення наливних вантажів завантажені цистерни і контейнери-цистерни пред`являються до перевезення опломбованими відправником запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП). Порядок пломбування цистерн і контейнерів-цистерн установлюються Правилами пломбування вагонів і контейнерів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001.

Відповідно до п. 11 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах. При перевезенні вантажів на відкритому рухомому складі сторони переконуються у відсутності слідів утрати й пошкодження вантажу.

Якщо при передаванні вагонів чи контейнерів буде виявлено їх пошкодження, ознаки недостачі, псування або пошкодження вантажу на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, коли таке перевезення передбачено Правилами, несправність пломб (ЗПП), їх відсутність, якщо у перевізних документах є відмітка про їх накладання, видача вантажу провадиться за участю представника залізниці із складанням у відповідних випадках комерційного акта. У таких випадках вагони, контейнери до перевірки вантажу пломбуються пломбами (ЗПП) станції із складанням акта загальної форми і до прибуття представника станції для перевірки вантажу не вважаються переданими в користування одержувачу. Знімаються ці пломби (ЗПП) в присутності представника залізниці.

Також відповідно до п. 12 Правил видачі вантажів, ст. 52 Статуту, на станції призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу в разі: прибуття вантажу в пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами (ЗПП) відправника або пломбами (ЗПП) попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачено Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму транспортування в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею. Перевірка вантажу не провадиться в разі вивантаження його залізницею за договором згідно зі статтею 30 Статуту.

Згідно з п. 17 вказаних Правил видача вантажів, що прибули в справних цистернах за справними пломбами (ЗПП) відправника, а також без пломб (ЗПП), коли таке перевезення передбачено Правилами пломбування вагонів та контейнерів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001, або в справних бункерних напіввагонах, провадиться залізницею без перевірки маси. У разі порушення вказаних умов маса наливних вантажів перевіряється залізницею разом з одержувачем у порядку, передбаченому цими Правилами.

Так, згідно з наявними у матеріалах справи залізничними накладними № 43951052 та № 44272367 наступні цистерни №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148 були опломбовані такими пломбами №№ L11509398, 72222276, L11509397, 77215663, L11509396, Я202344 (відповідно).

При цьому з актів приймання нафти або нафтопродуктів № 10 від 27.02.2018 та № 7/87 від 02.04.2018, а також висновків Івано-Франківської торгово-промислової палати в акті експертизи № ВА-7 від 27.02.2018 та Львівської торгово-промислової палати в акті експертизи № 2-188-В від 02.04.2018 вбачається, що вантаж (дизельне паливо), який був направлений залізничними накладними № 43951052 та № 44272367, прибув на станції призначення без ознак втрат (підтікань чи виливів) та нестач палива і був прийнятий без пошкоджень відповідних пломб на цистернах, чого не заперечував сам позивач.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що оскільки цистерни №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148 прибули на станції призначення у справному вигляді та з наявними пломбами без пошкоджень, у АТ «Українська залізниця» не було підстав здійснювати перевірку маси вантажу на станції призначення та, відповідно, складати комерційні акти.

Частиною 1 ст. 127 Статуту встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, зокрема, у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами.

Отже, оскільки цистерни №№ 74047432, 72222276, 77215663, 74083148, в яких перевозився вантаж (дизельне паливо), надійшли до станцій призначення у справному вигляді та з наявними непошкодженими пломбами, нанесеними вантажовідправником на станції відправлення, та враховуючи положення ст. 111 Статуту, доводи скаржника щодо наявності вини АТ «Українська залізниця», а також інших складових правопорушення - протиправної поведінки залізниці, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками з боку відповідача 2 є необґрунтованими.

Посилання скаржника на те, що оскаржуване рішення в деяких частинах повністю скопійоване з іншого рішення не свідчить про незаконність та необґрунтованість рішення суду та не є підставою для його скасування з підстав передбачених ст. 277 ГПК України.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтованого вказав про відсутність солідарного обов`язку у відповідачів перед позивачем відшкодувати збитки. Так, ст. 227 Господарського кодексу України регулює відшкодування збитків, що завдані одночасно кількома учасниками господарських відносин. За загальним правилом шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, несуть солідарну відповідальність перед потерпілою особою.

Отже, солідарна відповідальність виникає при спільному спричиненні кількома особами шкоди потерпілому і застосовується у тих випадках, коли неможливо встановити, які з дій і якою мірою спричинили збитки, тому в зобов`язанні беруть участь декілька боржників, які відповідають перед потерпілою особою солідарно. Підставою солідарного відшкодування збитків є факт спільності дій учасників господарських відносин, в результаті яких завдано збитків.

Водночас, у спірних правовідносинах на відповідача 1 був покладений обов`язок передати перевізнику вантаж на підставі договору № 10118 від 01.07.2011, а на відповідача 2 - забезпечити доставку вантажу одержувачеві згідно залізничних накладних № 43951052 та № 44272367, що в свою чергу, є угодами на перевезення вантажу. Тобто зобов`язання у відповідачів перед скаржником виникли за різними правочинами, у яких не передбачалась солідарна відповідальність ТОВ «ТД - Укртатнафта» та АТ «Українська залізниця».

Частиною 1 ст. 196 Господарського кодексу України передбачене загальне правило виконання зобов`язання, згідно з яким кожний з управлених суб`єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов`язаних суб`єктів повинен виконати зобов`язання відповідно до частки цього об`єкта, визначеної зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 196 Господарського кодексу України зобов`язання повинно виконуватися солідарно лише у разі, якщо це передбачено законодавством або договором.

З огляду на викладене вимога скаржника стосовно солідарного стягнення збитків є також, крім вищенаведеного у постанові, неправомірною та задоволенню не підлягає.

Також суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду заяви відповідача 2 про застосування строків позовної давності, про яку сторона також зазначала у відзиві на апеляційну скаргу з огляду на невстановлення порушень прав позивача та правильно відмовив у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Укрнафта» про стягнення з відповідачів вартості втраченого дизельного палива.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 126, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/2202/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/2202/19 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 27.01.2020

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Б.О. Ткаченко

О.М. Гаврилюк