ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.01.2020 Справа № 920/1219/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши в порядку спрощено позовного провадження без виклику сторін матеріали справи № 920/1219/19
за позовом: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»
(вул. Лебединська, 13, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 03352432),
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (

АДРЕСА_1 ,
ідентифікаційний код НОМЕР_2 ),
про стягнення 28080 грн 52 коп. на підставі типового договору розподілу природного газу від 03.09.2018.

УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 28 080 грн. 52 коп., з яких: 20340,62 грн. основний борг, 833,95 грн. інфляційні збитки, 539,02 грн. 3% річних, 6366,93 грн. пеня за неналежне виконання умов типового договору розподілу природного газу від 03.09.2018, а також просить стягнути з відповідача 1921,00 грн. судового збору.
Ухвалою господарського суду Сумської області від 11.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/1219/19 та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
03.01.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 26.12.2019 № 2/22-1567, в якому зазначає, що між військовою частиною та АТ «Сумигаз» відсутні договори, як розподілу газорозподільної системи так і приєднання згідно якого оператором ГРМ для військової частини НОМЕР_1 є позивач «Сумигаз», тому на думку відповідача відсутні правові підстави виплачувати 20340, 62 грн позивачу, в зв`язку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення інфляційних збитків, 3% річних та пені відмовити, витрати на судовий збір з військової частини не стягувати.
03.01.2020 відповідачем подано до суду клопотання про зменшення на 99% розміру інфляційних збитків, 3 % річних та пені.
20.01.2020 позивачем подано до суду відповідь на відзив № 400007.1-Ск-97-0120 від 09.01.2020, в якій позивач заперечує проти твердження відповідача про відсутність договірних відносин між сторонами, а також заперечує проти задоволення клопотання відповідача про зменшення на 99 % розміру інфляційних збитків, 3% річних та пені. В свою чергу просить суд позов задовольнити в повному обсязі.
Згідно ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Враховуючи час, наданий сторонам для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд приходить до наступних висновків:
03.09.2018 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі Відповідач), шляхом підписання Заяви-приєднання № 42FBSm14116-18, уклала з Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», як з Оператором ГРМ, типовий договір розподілу природного газу (далі Договір) з додатками і споживачу, як суб`єкту ринку природного газу був присвоєний персональний ЕІС-код 56XS00008MBGJ007.
У відповідності з Рішенням прийнятим на Загальних зборах акціонерів Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» від 17.04.2019, з метою приведення у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», ст. 152 ЦК України, Статуту товариства, товариство змінило своє найменування з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «СУМИГАЗ», скорочене найменування AT «СУМИГАЗ».
AT «Сумигаз» виступає правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», яке в свою чергу виступає правонаступником всіх прав і зобов`язань Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» та Державного підприємства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз». Вищевказане підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.05.2019, а також Витягом із Статуту AT «СУМИГАЗ».
Постановою НКРЕКП від 31.05.2019р. № 913 внесені зміни до Постанови НКРЕКП від 19.06.2017 № 814, у назві абревіатури «ПАТ» замінено абревіатурою «АТ», у тексті постанови слова «ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ» у всіх відмінках замінено словами «АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ» у відповідних відмінках, (додаток 3).
Відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та споживачами газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 07.05.2015р., Кодексом газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 (надалі - Кодекс ГРМ), Типовим договором розподілу природного газу затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2498 (надалі - Типовий договір)
Відповідно до визначення вказаного у пункті 4 Глави 1 Розділу 1 Кодексу ГРМ, Оператор газорозподільної системи (надалі - Оператор ГРМ) є суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно - технологічного управління.
Дія Кодексу ГРМ поширюється на Операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів, об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (надалі - Позивач) є Оператором ГРМ, здійснює діяльність з розподілу природного газу в рамках Кодексу ГРМ та діючого законодавства України.
Згідно п.2 глави 1 Розділу VI Кодексу ГРМ доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498.
Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної поставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів.
У відповідності до п.1.2 та 1.3 розділу І Типового договору розподілу природного газу, умови цього договору однакові для всіх споживачів та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу ГРМ. Даний договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Так, у відповідності до пункту 2.1 укладеного між сторонами Договору, додатку № 4 до Договору та заяви-приєднання № 42FBSm14116-18 від 03.09.2018, які мають відмітку про підписання як Споживача так і представника Оператора ГРМ, останній зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу на об`єкті за адресою м. Шостка, вул. Садовий бульвар, буд.73, а Споживач, зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
Визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу, у відповідності із п.5.2 Договору та додатку №4 до Договору, здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку, визначеному в заяві приєднання та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом ГРМ та цим договором.
У відповідності із п.6 гл.6 Розділу VI Кодексу ГРМ, надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ним актом наданих послуг.
У відповідності з п.6.4 Договору, оплата вартості послуг Споживачем, який не є побутовий, здійснюється на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти.
Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Відповідно до п.6.6 Договору, надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаними між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу ГРМ.
Згідно п.7.2 Договору оператор ГРМ має право отримувати від Споживача оплату за цим Договором.
Споживач зобов`язується, відповідно до п.7.4 Договору, здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за час дії Договору AT «Сумигаз» належним чином виконувало прийняті на себе зобов`язання, надаючи послуги з розподілу природного газу Відповідачу, зокрема і в період: листопад-грудень 2018 року, що підтверджується, копіями Актів про надані послуги від 30.11.2018 № СУМ00016569 на суму 8 503,42грн. та від 31.12.2018 № СУМ00018467 на суму 11 837,20 грн, які мають відмітку про підписання як Відповідача так і представника Оператора ГРМ, однак, Відповідач, розрахунки за надані йому послуги у вказаний період не здійснював, чим допустив порушення умов договору та накопичив заборгованість перед AT «Сумигаз», яка складає 20 340 грн 62 коп.
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У відповідності із ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Згідно ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання неналежне виконання.
У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В порушення вимог чинного законодавства та умов договору, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, зобов`язання належним чином не виконала, станом на 01.11.2019 заборгованість склала 20340,62грн., що підтверджується копією Акта звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2018 - 01.11.2019, який має відмітку про підписання як Відповідача так і представника Оператора ГРМ.
13.11.2019 відповідач направив на адресу позивача лист № 2/22-1332, в якому повідомив, що визнає приймання та споживання природного газу згідно актів наданих послуг з розподілу з розподілу природного газу № СУМ 00016569 та № СУМ 00018467 за період листопад - грудень 2018 року та згодний здійснити повну оплату у визначений законом спосіб.
На 05.12.2019, відповідач, у визначений законом спосіб, заборгованість у розмірі 20340 грн 62 коп. не сплатив.
З матеріалів справи вбачається, що факт надання позивачем послуги з розподілу природного газу відповідачу в період листопад грудень 2018 року, підтверджується актами про надання послуги від 30.11.2018 № СУМ0016569 та від 31.12.2018 № СУМ00018467.
Однак, відповідач доказів сплати боргу чи аргументованих заперечень проти суми боргу за надані послуги суду не надав.
Заперечення відповідача проти позовних вимог через відсутність договірних відносин між сторонами суд оцінює критично.
Відтак, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за листопад грудень 2018 року у сумі 20340 грн 62 коп. основного боргу є правомірною.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з п. 3 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивачем, відповідно до поданого розрахунку нараховано відповідачу 833 грн 95 коп. інфляційних збитків, 539 грн 02 коп. 3% річних.
Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.
Тому, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 833 грн 95 коп. інфляційних нарахувань та 539 грн 02 коп. 3% річних нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
В обґрунтування позовних вимог, щодо стягнення пені позивач зазначає , що пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до розрахунку позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 6366 грн 93 коп.
Відповідач контр розрахунку суду не надав.
Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що розрахунок пені позивачем здійснено у відповідності до вимог статті 232 Господарського кодексу України, та з наступного дня, від дня простроченого основного зобов`язання, з урахуванням положень Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.
Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що право стягнення пені обумовлене умовами договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 6366 грн. 93 коп.
Проте, відповідачем подоне клопотання, відповідно до якого останній просить суд зменшити розмір 3% річних, інфляційних нарахувань та пені на 99%.
Розглянувши дане клопотання, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Судом в даному випадку при розгляді даної справи враховано факт часткової оплати основного боргу за укладеним між сторонами договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Крім того, суд бере до уваги фінансове становище відповідача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.
При цьому, судом береться до уваги не тільки фінансовий стан сторін, а й ступінь виконання боржником зобов`язань за Договором, стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання сторони про зменшення розміру пені на 50% та часткове задоволення вимог позивача в цій частині, а саме суд стягує з відповідача на користь позивача 3183 грн 47 коп.
В частині зменшення інфляційних нарахувань та 3% річних, суд відмовляє, оскільки зазначені нарахування в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
А тому, норми ст. 625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.
Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 20340 грн 62 коп основного боргу, 833 грн 95 коп. інфляційних нарахувань, 539 грн 02 коп 3% річних та 3183 грн 47 коп. пені.
В іншій частині позовних вимог суд відмовляє.
Відповідно до ст. ст. 129, 130 Господарського процесуального кодексу України судовий збір суд покладає на відповідача.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 130, 232, 233, 236 238, 240, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, суд.

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (40000, м. Суми, вул. Лебединська, 13, код 03352432) 20340 грн 62 коп. основного боргу, 3183 грн 47 коп. пені, 833 грн 95 коп. інфляційних нарахувань, 539 грн 02 коп. - 3% річних, 1921 грн 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення складено та підписано 23.01.2020.

Суддя С.В. Заєць