ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги на дії або бездіяльність

органу ДВС, приватного виконавця

"24" січня 2020 р. Cправа № 902/235/19

Суддя господарського суду Вінницької області Яремчук Ю.О., розглянувши матеріали скарги від 14.11.2019 року приватної агрофірми "Вікторія" на постанову про арешт коштів боржника від 08.11.2019 р. винесена приватним виконавцем Турським Олександром Віталійовичем на виконання наказу № 902/235/19 виданого 22.10.2019 р. Господарським судом Вінницької області у справі

за позовом:Малого Приватного підприємства Фірма "Ерідон" (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08143;поштова адреса: 03191, м. Київ, а/с 50)

до:Приватної агрофірми "Вікторія" (с. Українське, Барський р-н, Вінницька обл., 23053)

про стягнення 1 817 716,93 грн. заборгованості договору поставки № 1205/18/146 від 22.02.2018 р.

за зустрічним позовом: Приватної агрофірми "Вікторія" (с. Українське, Барський р-н, Вінницька обл., 23053)

до: Малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08143; поштова адреса: 03191, м. Київ, а/с 50)

про визнання недійсним договору поставки № 1205/18/146 від 22.02.2018 р.

При секретары судового засідання: Резніченко Ю.В.

Представники сторін та приватний виконавець Турський О.В.: не з`явились

В С Т А Н О В И В :

21.03.2019 р. до Господарського суду Вінницької області надійшов позов Малого Приватного підприємства Фірми "Ерідон" до Приватної агрофірми "Вікторія" про стягнення 1 817 716,93 грн.

Ухвалою суду від 25.03.2019 р. відкрито провадження у справі № 902/235/19. Визначено, що розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 17.04.2019 р.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2019 р. у справі № 902/235/19 задоволено первісний позов про стягнення з Приватної агрофірми "Вікторія" на користь Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" 1430578,39 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 64957,53 грн. - 10% річних в сумі; 88333,90 грн. - 18% річних, 233847,11 грн. пені на підставі договору поставки № 1205/18/146 від 22.02.2018 р. та відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору поставки № 1205/18/146 від 22.02.2018 р.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач за первісним позовом Приватна агрофірма "Вікторія" подав апеляційну скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2019 р. у справі та постановити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задоволити зустрічний позов.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2019 р. апеляційну скаргу Приватної агрофірми "Вікторія" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2019 р. у справі № 902/235/19 залишено без змін.

Матеріали справи №902/235/19 були повернуті до Господарського суду Вінницької області.

22.10.2019 р. Господарським судом Вінницької області на виконання рішення суду було видано наказ.

15.11.2019 р. від Приватної агрофірми "Вікторія" надійшла скарга на постанову про арешт коштів боржника від 08.11.2019 р. винесена приватним виконавцем Турським Олександром Віталійовичем на виконання наказу № 902/235/19 виданого 22.10.2019 р. Господарським судом Вінницької області.

Разом з тим, суд зазначає, що на виконання ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 902/235/19 від 29.10.2019 р. матеріали справи № 902/235/19 супровідним листом від 31.10.2019 р. № 902/235/19/1490/19 були направлені до Касаційного Господарського суду у складі Верховного суду, в зв`язку з поданням касаційної скарги.

Станом на 19.11.2019 р. справа № 902/235/19 до Господарського суду Вінницької області не поверталась.

Ухвалою суду від 19.11.2019 р. відкладено вирішення питання про прийняття скарги Приватної агрофірми "Вікторія" на постанову про арешт коштів боржника від 08.11.2019 р. винесена приватним виконавцем Турським Олександром Віталійовичем на виконання наказу № 902/235/19 виданого 22.10.2019 р. Господарським судом Вінницької області до повернення матеріалів справи № 902/235/19 до Господарського суду Вінницької області.

16.01.2020 р. матеріали справи № 902/235/19 повернулись до Господарського суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 16.01.2020 р. призначено скаргу Приватної агрофірми "Вікторія" на постанову про арешт коштів боржника від 08.11.2019 р. винесена приватним виконавцем Турським Олександром Віталійовичем на виконання наказу № 902/235/19 виданого 22.10.2019 р. Господарським судом Вінницької області до розгляду в судовому засіданні на 24.01.2020 р.

На визначену дату судом учасники судового процесу та Приватний виконавець не з`явились, про час та місце розгляду скарги останні повідомлені ухвалою суду від 16.01.2020 р., яка направлена останнім рекомендованою кореспонденцією.

З огляду на те, що за приписами ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

При цьому від представника заявника 24.01.2020 р. надійшла заява, в якій останній скаргу підтримує, та зокрема вказано, що він не може бути присутній при розгляді скарги, оскільки перебуватиме в іншому судовому засіданні.

Крім того, суд зазначає, що від приватного виконавця надійшла заява про перенесення судового засідання на іншу дату, в зв`язку із участю в іншому судовому засіданні.

Враховуючи обмеженість розгляду скарги визначеними законом процесуальними строками, суд дійшов висновку про розгляд скарги за відсутності учасників судового процесу та приватного виконавця.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.05.2019 р. у справі № 902/235/19 задоволено первісний позов про стягнення з Приватної агрофірми "Вікторія" на користь Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" 1430578,39 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 64957,53 грн. - 10% річних в сумі; 88333,90 грн. - 18% річних, 233847,11 грн. пені на підставі договору поставки № 1205/18/146 від 22.02.2018 р. та відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору поставки № 1205/18/146 від 22.02.2018 р.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач за первісним позовом Приватна агрофірма "Вікторія" подав апеляційну скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2019 р. у справі та постановити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задоволити зустрічний позов.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2019 р. апеляційну скаргу Приватної агрофірми "Вікторія" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 27.05.2019 р. у справі № 902/235/19 залишено без змін.

15.11.2019 р. від Приватної агрофірми "Вікторія" надійшла скарга на постанову про арешт коштів боржника від 08.11.2019 р. винесена приватним виконавцем Турським Олександром Віталійовичем на виконання наказу № 902/235/19 виданого 22.10.2019 р. Господарським судом Вінницької області, яка мотивована наступним: 13.11.2019 р. в одному із банків представник ПАФ 'Вікторія" дізнався про те, що приватний виконавець Турський О.В. виніс постанову про арешт коштів боржника від 08.11.2019 р., згідно якої встановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: Приватна агрофірма Вікторія .

Боржником в скарзі зазначається, що постанова про арешт коштів боржника не отримувалась останнім. Крім того, не отримувалась боржником постанова про відкриття виконавчого провадження.

Заявник зазначає, що постанова про арешт коштів боржника від 08.11.2019 р., винесена приватним виконавцем Турським О.В., - не відповідає вимогам закону.

У відповідності до вимог ст.52 Закону України Про виконавче провадження - виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають... у банках, у порядку встановленому цим Законом. Частиною 1 даної норми закону передбачено порядок отримання виконавцем інформації про банківські рахунки боржника, а частиною 2 встановлено, що виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках. Тобто в постанові про арешт коштів боржника виконавець має вказати дані про рахунок та банк, в якому він відкритий. Натомість оскаржена постанова не містить цього - виконавець не вказує конкретно жодного рахунку, та вживає недопустиме трактування положення Закону - на всіх відкритих рахунках.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Положеннями ст.124, п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.326 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип обов`язковості рішень суду, згідно із яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява №56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст.1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 N 11-рп/2012).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Із моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень (одним з яких згідно з пунктом 1 частини першої статті 10 цього Закону є звернення стягнення на майно боржника), неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження встановлено - виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

За змістом статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова приватного виконавця Турського О.В. була прийнята ним під час відкриття виконавчого провадження у відповідності до приписів ст.56 Закону України Про виконавче провадження.

Доводи скарги боржника із приводу того, що приватним виконавцем Турським О.В. мало б бути зазначено в постанові про арешт коштів боржника дані про рахунки в банках, судом відхиляються з огляду на норми ст.56 Закону України Про виконавче провадження, оскільки, відповідно до вищезазначеної статті, приватний виконавець для забезпечення реального виконання рішення може винести постанову про арешт майна (коштів) боржника. При цьому, статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», у даному випадку, не передбачено обов`язку виконавця здійснювати зазначення даних про рахунки на які накладається арешт.

Тобто, вказане положення жодним чином не обмежує дії виконавця щодо накладення арешту, оскільки може бути накладений на всі рахунки.

Виходячи з невиконання рішення боржником, приватний виконавець мав всі підстави для винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, що знаходяться на його рахунках у банках.

Таким чином, постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» не повинна обов`язково містити в собі зазначення рахунків на які накладається арешт.

Крім того судом спростовується твердження скаржника про те, що приватним виконавцем при винесенні постанови порушено вимоги ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Оскільки, приватним виконавцем в постанові про арешт коштів боржника від 08.11.2019 р. у виконавчому провадженні № 60557455 зазначено про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику.

Тобто, приватним виконавцем не вчинялись дії щодо накладення арешту на кошти боржника, які перебувають на рахунках зі спеціальним використанням.

Крім того, всупереч ст.ст. 73, 74 ГПК України, скаржником не надано доказів того, що рахунки, на які накладено арешт оскаржуваною постановою про арешт коштів боржника перебувають зі спеціальним режимом використання.

Відтак, посилання скаржника на те, що приватним виконавцем при винесенні постанови про арешт коштів боржника всупереч нормам Закону України "Про виконавче провадження" не наведено чіткого переліку рахунків, на які накладено арешт та накладено арешт на рахунки зі спеціальним режимом використання є безпідставними, а постанова приватного виконавця Турського О.В. про арешт коштів боржника винесена з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, скаржником не доведено порушення зі сторони приватного виконавця порядку направлення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту на кошти боржника, іншого матеріали справи не містять.

Відповідно до приписів частин 1, 3 статті 73 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ч. 1, 2 ст.2 Господарського процесуального кодексу унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі ст.343 Господарського процесуального кодексу за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 60557455 прийнята приватним виконавцем відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право скаржника (боржника) не було порушено, в зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 232-236, 339-342 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги Приватної агрофірми "Вікторія" на постанову про арешт коштів боржника від 08.11.2019 р. винесена приватним виконавцем Турським Олександром Віталійовичем на виконання наказу № 902/235/19 виданого 22.10.2019 р. Господарським судом Вінницької області - відмовити.

2. Згідно з приписами ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

3. За приписами п.25 ч. 1 ст. 255 ГПК України ухвала про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

4. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

6. Примірник повного тексту ухвали надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дата складання повного тексту ухвали 28.01.2020 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3 - Мале Приватне підприємство фірма "Ерідон" (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі,

Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08143;поштова адреса: 03191, м. Київ, а/с 50)

4 - Приватна агрофірма "Вікторія" (с. Українське, Барський р-н, Вінницька обл., 23053)

5 - Приватному виконавцю Турському О.В ( вул. Визволення 8/29 м. Вінниця, 21000)