Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/10/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: Комунального підприємства "Березнекомуненергія"

про стягнення 4 592,41 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Таркасюк О.В.;

ОПИС СПОРУ

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Березнекомуненергія" про стягнення 4 592,41 грн., з яких: 4 299,28 грн. пеня та 293,13 грн. три відсотки річних.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №33383/16-ТЕ-28 від 21 грудня 2015 року. Позивач зазначає, що на виконання умов вказаного договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 514 929,96 грн.

Позивач зауважує, що оплату за поставлений газ відповідач здійснював несвоєчасно, а отже не виконав договірні зобов`язання у визначений договором строк, у зв`язку з чим відповідачу нараховано пеню та три відсотки річних.

14 січня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого позовні вимоги не визнав. Зокрема відповідач зазначає, що в силу положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" у позивача відсутні підстави для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 відсотків річних.

В судове засідання представник позивача не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову. Відповідач зазначив, що підписавши спільні протокольні рішення сторони фактично змінили погоджені строки оплати поставленого товару.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 08 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/10/20, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до слухання в засіданні на 28 січня 2020 року.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

21 грудня 2015 року Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (наразі акціонерним товариством) (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Березнекомуненергія" (відповідач, споживач) укладено договір на постачання природного газу №3383/16-ТЕ-28 (надалі договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 12 договору, цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (з врахуванням змін внесених додатковою угодою №4).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що газ, який поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 368 тис. куб. м.

Відповідно до пунктів 3.4.-3.5. договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газ.

Не пізніше 5-го числі місяця, наступного за місцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику, зокрема підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Як видно з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 514 929,96 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31 січня 2016 року, від 29 лютого 2016 року, від 31 березня 2016 року, від 30 квітня 2016 року.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки (з врахуванням змін внесених додатковою угодою №4).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання з оплати природного газу, поставленого протягом вказаного періоду, виконав несвоєчасно.

Згідно з пунктом 8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Керуючись положеннями пункту 8.2. договору, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 4 299,28 грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Також позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 293,13 грн. відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд встановив, що додатковою угодою №3 від 09 березня 2016 року до договору №3383/16-ТЕ-28 від 21 грудня 2015 року сторони узгодили пункт 6.1. договору викласти в наступній редакції, та відповідно сторони погодили , що з урахуванням п. 11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаємних розрахунків, крім того, підписання відповідно до постанови КМУ від 11 січня 2005 року №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором, не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком споживача сплатити на користь постачальника неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Вказаною додатковою угодою сторони узгодили внесення змін (доповнити пунктом 8.6.) до пункту 8 договору, відповідно до якої сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаємних розрахунків, крім того, підписання відповідно до постанови КМУ від 11 січня 2005 року №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором, не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком споживача сплатити на користь постачальника неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України., нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим договором.

Водночас суд встановив, що Головним управлінням Державної казначейської служби України в Рівненській області, Департаментом фінансів Рівненської обласної державної адміністрації, КП "Березнекомуненергія" та НАК "Нафтогаз України" оформлено та підписано спільні протокольні рішення від 18 лютого 2016 року, від 14 березня 2016 року, від 14 квітня 2016 року про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. У зазначених протокольних рішеннях сторони погодили, що предметом таких рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку за газ згідно з договором від 21 грудня 2015 року №3383/16-ТЕ-28 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій".

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання природного газу. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої вимоги про нарахування відповідачу пені та 3% річних обґрунтованими, а відповідач заперечує проти цього.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 Цивільного кодексу України, та частини 6 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом взято до уваги, що згідно частини 2 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" відповідач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Рівненській області, Департаментом фінансів Рівненської обласної державної адміністрації, КП "Березнекомуненергія" та НАК "Нафтогаз України" оформлено та підписано спільні протокольні рішення від 18 лютого 2016 року, від 14 березня 2016 року, від 14 квітня 2016 року про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Зі змісту даних протокольних рішень суд робить висновок, що сторони погодили умови організації проведення взаєморозрахунку за газ згідно з договором від 21 грудня 2015 року №3383/16-ТЕ-28 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій".

Так, згідно з пунктом 4 спільних протокольних рішень сторони, які підписали спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 № 20 та Порядку щодо проведення розрахунків, а також за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 5.2 спільних протокольних рішень, останні набирають чинності з моменту підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням. Протокольні рішення підписані всіма сторонами, зокрема, позивачем та відповідачем, і скріплені їх печатками.

Отже, сторони погодили зміну умов договору відповідно до норм статті 188 Господарського кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій".

Предметом позову є вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з КП "Березнекомуненергія" пені у сумі 4 299,28 грн. відповідно до пункту 8.2. договору, 3% річних у розмірі 293,13 грн. відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати переданого природного газу за період з 16.02.2016 р. по 28.03.2016 року.

При цьому як встановлено судом, на умовах договору №3383/16-ТЕ-28 від 21 грудня 2015 року між сторонами відбулись правовідносини з поставки природного газу, які врегульовані нормами параграфів 1, 3, 5 глави 54 Цивільного кодексу України, параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України та іншими нормативними актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій".

Відповідно до норм статті 275 Господарського кодексу України, статті 714 Цивільного кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство зобов`язане надавати енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, іншій стороні (споживачеві, абоненту), яка зобов`язана оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Норми частини 3 статті 714 Цивільного кодексу України визначають, що законом можуть бути передбачені особливості укладання і виконання договору поставки енергетичними та іншими ресурсами.

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Статтею 12 Господарського кодексу України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Таким чином суд дійшов висновку, що підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, НАК "Нафтогаз України" у такий спосіб виявило згоду здійснити розрахунки відповідно до Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.08.2015 № 493/688, а отже погодилося зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за договором №3383/16-ТЕ-28.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.08.2015 № 493/688, яким сторони керувалися під час підписання відповідних спільних протокольних рішень, визначено, що розрахунки, передбачені у пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форму якого наведено у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Крім того, як видно зі змісту Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 №20, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 №20.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у справах №906/790/16, № 905/1100/18.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору №3383/16-ТЕ-28 від 21 грудня 2015 року позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 514 929,96 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31 січня 2016 року, від 29 лютого 2016 року, від 31 березня 2016 року, від 30 квітня 2016 року. У актах зазначено, що передається-приймається природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Також матеріалами справи підтверджено, що частина спожитого газу підлягала оплаті за спільними протокольними рішеннями, а частина була сплачена коштами Комунального підприємства "Березнекомуненергія".

Так, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передала Комунальному підприємству "Березнекомуненергія" природний газ згідно акту приймання передачі природного газу від 31 січня 2016 року на суму 238 425,29 грн., яку було сплачено відповідно до спільного протокольного рішення від 18 лютого 2016 р. на суму 238 425,29 грн. - 23 лютого 2016 року та акту здачі - приймання від 29 лютого 2016 року на суму 136 231,43 грн. яку було сплачено відповідно до спільного протокольного рішення від 14 березня 2016 року на суму 136 231,43 грн. -29 березня 2016 року.

Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків, тому відсутні правові підстави для висновку про порушення строків оплати, визначених у договорі, і відповідно для нарахування пені та 3 % річних на суму, що була сплачена на підставі спільних протокольних рішень.

Як видно з наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій та 3% річних їх нарахування здійснено на підставі поставок газу у січні-лютому 2016 року. За основу обрахунку за зобов`язаннями січня 2016 року позивач визначив вартість отриманого відповідачем газу на суму 238 425,29 грн., та яка була оплачена 23 лютого 2016 року саме на підставі спільного протокольного рішення від 18 лютого 2016 року. За основу обрахунку за зобов`язаннями лютого 2016 року позивач визначив вартість отриманого відповідачем газу на суму 136 231,43 грн., та яка була оплачена 29 березня 2016 року саме на підставі спільного протокольного рішення від 14 березня 2016 року.

Тому, суд вважає безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 4 299,28 грн. пені та 293,13 грн. трьох відсотків річних нарахованих на суми, які були сплачені відповідно до спільних протокольних рішень.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

Враховуючи вищевикладене, прийнявши до уваги надані сторонами пояснення та врахувавши наявні докази суд робить висновок, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що встановлюється інший (не той, що був передбачений умовами договору №3383/16-ТЕ-28) порядок розрахунків. А тому відсутні правові підстави для висновку про порушення відповідачем визначених у договорі строків оплати. А отже відсутні правові підстави для нарахування пені та 3 відсотків річних на суму, що була сплачена відповідно до спільних протокольних рішень.

Відтак, позовні вимоги про стягнення 4 299,28 грн. пені та 293,13 грн. трьох відсотків річних не можуть бути задоволені.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судові витрати в сумі 1 921,00 грн. судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Позивач: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького 6, ).

Відповідач: Комунальне підприємство "Березнекомуненергія" (34600, Рівненська область, Березнівський район, м.Березне, вул. Ціолковського 2А, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено 31 січня 2020 року.

Суддя Качур А.М.