ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
15.01.2020р. Справа №914/542/19
Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Фартушка Н.Б., у справі
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс»
до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент»
про: стягнення 2138,84грн.,
Представники сторін: не з`явились,
15.08.2019р. Господарський суд Львівської області ухвалив рішення у справі №914/542/19 (надалі по тексту - «Рішення»), відповідно до якого, суд, вирішив: позов задовольнити частково; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» 1002,90 грн. основного боргу, 109,80 грн. штрафних санкцій та 999,37 грн. судового збору; в решті позову відмовити.
При цьому, 16.09.2019р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла апеляційна скарга відповідача на рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2019р. у цій справі, а тому, матеріали справи №914/542/19 підлягали надісланню до Західного апеляційного господарського суду для розгляду вищевказаної апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент».
19.09.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, відповідно до якої, ухвалив зупинити провадження у справі №914/542/19 в частині вирішення питання про розподіл витрат сторін, пов`язаних з розглядом справи, до повернення матеріалів справи №914/542/19 до Господарського суду Львівської області.
16.12.2019р. Західним апеляційним господарським судом прийнято постанову, відповідно до якої, суд постановив рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2019 у справі №914/542/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент» - без задоволення.
24.12.2019р. матеріали справи №914/542/19 надійшли на адресу Господарського суду Львівської області.
08.01.2020р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, відповідно до якої, ухвалив: поновити провадження у справі №914/542/19 в частині вирішення питання про розподіл витрат сторін, пов`язаних з розглядом справи; призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат сторін, пов`язаних з розглядом справи №914/542/19 на 15.01.2020р.
14.01.2020р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд заяви без участі представника позивача та заява про ухвалення додаткового рішення, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№1773/20 та вх.№76/20 відповідно.
Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
У судове засідання 15.01.2020р. представники сторін не з`явилися. При цьому, від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№1999/20.
Враховуючи наведене, у судовому засіданні15.01.2020р., фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося.
Згідно з ч.4 ст.244 ГПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції щодо розподілу судових витрат сторін у цій справі, чим забезпечено принцип змагальності.
Як зазначено вище, 15.08.2019р. Господарський суд Львівської області ухвалив Рішення.
Згідно з п.3 ч.1 ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи те, що під час ухвалення Рішення судом вирішено питання про судові витрати виключно в частині розподілу судового збору, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення у цій справі в частині витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Щодо судових витрат, понесених позивачем у цій справі.
При цьому, з підстав, відповідно до ухвали від 16.09.2019р. у цій справі, Господарський суд Львівської області ухвалив поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» строк для подання доказів, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.
Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до інформації, що міститься у платіжному дорученні №5640 від 30.08.2019р., грошові кошти отримані фізичною особою ОСОБА_1 , а не адвокатом Шлапаком С.С., то такі є необґрунтованими, оскільки, те, що отримувачем грошових коштів зазначено фізичну особу, не спростовує факту представництва інтересів позивача у цій справі Шлапаком С.С., як адвокатом.
Щодо доводів відповідача про те, що відповідна копія платіжного доручення не є засвідчена банком, то суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.5 ст.91 ГПК України, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Також, відповідно до пункту 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003), відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Отже, засвідчена представником позивача копія вищевказаного платіжного доручення є належним чином завіреною копією, оскільки відмітка про засвідчення відповідає наведеним вище вимогам.
Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд вважає такі підставними та обґрунтованими з огляду на наступне:
- згідно з ч.3 ст.126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги;
- хоч і у додатку №1 до договору про надання правової допомоги №11 від 04.07.2019р. зазначено, що послуги по супроводженню судової справи №914/542/19, які адвокат надає позивачу, включають в себе: вивчення адвокатом матеріалів справи, участь у судових засіданнях, написання необхідних заяв, клопотань чи інших документів, що стосуються справи №914/542/19, відрядження до Господарського суду Львівської області, проте, вищевказане зазначення у додатку містить перелік послуг, які адвокат лише повинен надати позивачу, проте, вказаний перелік не є доказом надання таких послуг. Більше того, вищевказаний перелік не є детальним, зокрема, у ньому відсутня інформація про витрачений адвокатом час на надання послуг, вартість окремих послуг, тощо;
- в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано доказів надання адвокатом позивачу послуг, загальною вартістю, визначеною у додатку №1 до договору про надання правової допомоги №11 від 04.07.2019р. Водночас, суд звертає увагу на те, що наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення №5640 від 30.08.2019р. підтверджує лише сам факт здійснення позивачем оплати у відповідному розмірі, однак не підтверджує та не доводить факту їх надання адвокатом;
- в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано доказів приймання позивачем виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). При цьому, суд звертає увагу на те, що умовами розділу 8 «Порядок здачі і прийняття послуг» договору про надання правової допомоги №11 від 04.07.2019р. передбачено складення адвокатом та погодження позивачем, як Клієнтом, звітів про надані у відповідності до умов договору послуги, а також прийняття таких послуг шляхом щомісячного підписання акту приймання-передачі наданих послуг.
Враховуючи наведене, позивачем не надано достатніх доказів, на підставі яких наявна можливість визначити розмір його витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, які він поніс та/або очікує понести.
Крім того, згідно з ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, хоч адвокат Шлапак С.С. брав участь у судових засіданнях з розгляду цієї справи та звертався до суду із документами від імені позивача, а відтак, враховуючи умови укладеного договору про надання правової допомоги, позивач повинен оплатити вартість таких послуг, проте, у додатку №1 до договору про надання правової допомоги №11 від 04.07.2019р. визначено загальну вартість послуг, які адвокат повинен надати позивачу, та до переліку яких включено участь у судових засіданнях та написання необхідних заяв, клопотань чи інших документів, а тому, беручи до уваги викладене вище, відсутня можливість встановити окрему вартість кожної із таких послуг.
1) посадковий документ 000B3FE2:DBEB-B8D8-0001 від 10.07.2019р., вартістю 827,58грн., на проїзд залізничним транспортом (дата та час відправлення зі станції «Київ-Пасажирський»: 06:00год. 17.07.2019р.; дата та час прибуття до станції «Львів»: 11:09год. 17.07.2019р.);
2) посадковий документ 000B3FE2:0FBB-B9EE-0001 від 10.07.2019р., вартістю 827,58грн., на проїзд залізничним транспортом (дата та час відправлення зі станції «Львів»: 18:46год. 17.07.2019р.; дата та час прибуття до станції «Київ-Пасажирський»: 23:53год. 17.07.2019р.);
3) посадковий документ 000B3FE2:ABFF-C675-0001 від 02.08.2019р., вартістю 827,58грн., на проїзд залізничним транспортом (дата та час відправлення зі станції «Київ-Пасажирський»: 06:00год. 07.08.2019р.; дата та час прибуття до станції «Львів»: 11:09год. 07.08.2019р.);
4) посадковий документ 000B3FE2:1FDF-C730-0001 від 02.08.2019р., вартістю 827,58грн., на проїзд залізничним транспортом (дата та час відправлення зі станції «Львів»: 18:46год. 07.08.2019р.; дата та час прибуття до станції «Київ-Пасажирський»: 23:53год. 07.08.2019р.).
Крім того, як вказано вище, у додатку №1 до договору про надання правової допомоги №11 від 04.07.2019р. позивачем та адвокатом погоджено, що послуги по супроводженню судової справи №914/542/19 включають в себе також і відрядження до Господарського суду Львівської області.
1) рахунок на суму 3250,28грн., сформований філією «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» для оплати позивачем надання інформаційних послуг;
2) платіжне доручення №4386 від 27.05.2019р. про оплату позивачем 3250,28грн.
Суд зазначає, що вищевказані, надані позивачем докази понесення фактичних витрат на доїзд адвоката для участі у судових засідання з розгляду цієї справи, які відбулися 17.07.2019р. та 07.08.2019р., та на оплату вартості послуг філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» щодо надання інформації про простій вагонів, якою позивач підтверджував розмір нарахованої ним плати, стягнення якої було предметом спору у цій справі, є доказами понесення позивачем судових витрат, які пов`язані з розглядом справи та які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, розмір таких витрат становить 6560,60грн. (3250,28 + 827,58 + 827,58 + 827,58 + 827,58 = 3250,28 + 3310,32 = 6560,60).
Щодо поданого відповідачем клопотання (вх.№1999/20 від 15.01.2020р.) про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
У клопотанні (вх.№1999/20 від 15.01.2020р.) відповідач просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, відмовивши в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.
Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).
Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
як встановлено судом, витрати на проїзд для участі у відповідних судових засіданнях щодо розгляду цієї справи, є судовими витрати, які пов`язані з розглядом справи, крім того, відповідно до додатку №1 до договору про надання правової допомоги №11 від 04.07.2019р. позивачем та адвокатом погоджено, що послуги по супроводженню судової справи №914/542/19 включають в себе також і відрядження до Господарського суду Львівської області.
Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано неспівмірність витрат позивача на оплату 3250,28грн. вартості послуг філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» щодо надання інформації про простій вагонів, якою позивач підтверджував розмір нарахованої ним плати, стягнення якої було предметом спору у цій справі.
Беручи до уваги викладене, відсутні підстави для зменшення розміру 6560,60грн. судових витрат позивача.
Щодо судових витрат, понесених відповідачем у цій справі.
1) договір про надання правової допомоги №02/2019 від 22.02.2019р. разом із додатком №04/04 від 04.04.2019р., відповідно до умов якого відповідач доручає, а Адвокатське об`єднання «АЛЬВА ПРАЙВЕСІ» (надалі по тексту - «Адвокат відповідача») приймає на себе зобов`язання надати відповідачу правову допомогу в Господарському суді Львівської області у справі №914/542/19;
4) рахунок-фактуру №04/06-19 від 04.06.2019р. на суму 2500,00грн., сформований Адвокатом відповідача для оплати відповідачем правової допомоги у справі №914/542/19;
3) банківська виписка по особовому рахунку, сформована 07.06.2019р., про здійснену, 06.06.2019р., згідно рахунком-фактурою №04/06-19 від 04.06.2019р., оплату в розмірі 2500,00грн.;
4) рахунок-фактуру №13/06-19 від 13.06.2019р. на суму 2500,00грн., сформований Адвокатом відповідача для оплати відповідачем правової допомоги у справі №914/542/19;
6) рахунок-фактуру №15/07-19 від 15.07.2019р. на суму 2500,00грн., сформований Адвокатом відповідача для оплати відповідачем правової допомоги у справі №914/542/19;
7) банківська виписка по особовому рахунку, сформована 02.08.2019р., про здійснену, 18.07.2019р., згідно рахунком №15/07-19 від 04.06.2019р., оплату в розмірі 2500,00грн.;
8) рахунок-фактуру №26/07-19 від 26.07.2019р. на суму 2500,00грн., сформований Адвокатом відповідача для оплати відповідачем правової допомоги у справі №914/542/19;
9) банківська виписка по особовому рахунку, сформована 02.08.2019р., про здійснену, 30.07.2019р., згідно рахунком-фактурою №26/07-19 від 26.07.2019р., оплату в розмірі 2500,00грн.
Відповідно до ч.2, ч.3 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи позивачем не подано, передбаченого ч.5 ст.126 ГПК України, клопотання про зменшення розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а також не надано жодного обґрунтування неспівмірності заявлених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, враховуючи імперативність положень ч.5 ст.126 ГПК України щодо можливості зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами виключно за клопотанням сторони, підстави для зменшення розміру витрат відповідача, пов`язаних із розглядом справи, відсутні.
Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись
Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що вищевказані фактичні витрати сторін, є пов`язаними із розглядом справи, співмірними до предмета позову (враховуючи те, що заборгованість, стягнення якої є предметом спору у цій справі виникла у зв`язку із наявністю заперечень відповідача щодо зарахування позивачем грошових коштів у загальному розмірі 230460,00грн. в якості оплати за спірним договором); поведінка сторін не мала наслідком затягування розгляду справи; сторонами вчинено дії щодо врегулювання спору до подання позову у цій справі, зокрема наявні докази листування сторін щодо сум, стягнення яких було предметом позову у цій справі.
Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи в власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, беручи до уваги наведене вище, враховуючи часткове задоволення позову у цій справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив:
1) 6560,60грн. витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи підлягають розподілу між сторонами шляхом стягнення 3413,06грн. (1112,70/2138,84*6560,60=3413,055497?3413,06) з відповідача, при цьому, 3147,54грн. витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи, слід залишити за позивачем;
При цьому, відповідно до ч.11 ст.129 ГПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 233, 238, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
2. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткового рішення складено та підписано 23.01.2020р.
Суддя Король М.Р.