РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.01.2020Справа № 910/10761/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., при секретарі судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЛК ТРЕЙД" (вул. Орешкова, 7-А, м.Харків, 62495, )

до Акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК" (вул. Автозаводська, буд. 54/19, м.Київ, 04114, )

про розірвання договору

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засіданні

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЛК ТРЕЙД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК" про розірвання договору про встановлення ліміту на здійснення гарантійних операцій №12/17 від 14.07.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем прийнято рішення про припинення та розірвання договору про встановлення ліміту на здійснення гарантійних операцій №12/17 від 14.07.2017, оскільки, відбулися істотні зміни обставин визначених ч.2 ст. 652 ЦК України, а саме, скорочення господарської діяльності позивача, відмова пролонгації договорів на поставку. Перед банком, ініційовано процедуру розірвання договору, проте, банк повідомив про відмову у розірванні договору, на думку позивача, відмова розірвати спірний договір порушує принцип свободи останнього в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.09.2019.

03.09.2019 через відділ діловодства суду відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що можливість розірвання договору закон пов`язує з одночасною наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та наявністю чотирьох умов, визначених ст.652 ЦК України, позивачем не надано належних доказів на які він посилається як на підставу своїх вимог, як скорочення господарської діяльності позивача, відмова від пролонгації договорів на поставку. Позивачем були порушені зобов`язання за договором з надання документів передбачених умовами договору.

У підготовчому судовому засіданні 10.09.2019 по справі № 910/10761/19 судом оголошено перерву на 08.10.2019.

08.10.2019 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому судовому засіданні 08.10.2019 по справі № 910/10761/19 судом оголошено перерву на 24.10.2019.

24.10.2019 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 відкладено підготовче засідання у справі № 910/10761/19 на 13.11.2019.

Судове засідання призначене на 13.11.2019 не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Ягічевої Н.І на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 підготовче судове засідання призначено на 04.12.2019.

Ухвалою від 04.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.01.20.

Представник позивача в судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні 15.01.2020 заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 15.01.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

14.07.2017 між ТОВ «МЛК Трейд» (далі - позивач, принципал) та ПАТ «Універсал Банк» (далі - відповідач, гарант) було укладено договір про встановлення ліміту на здійснення гарантійних операцій №12/17.

Відповідно до п.1.1. договору, гарант в порядку та на умовах цього договору встановлює принципалу ліміт на здійснення гарантійних операцій в сумі 3 000 000,00 грн, в межах якого випускає гарантії платежу з метою забезпечення належного виконання принципалом своїх зобов`язань перед третіми особами, а принципал приймає на себе наступні зобов`язання, а саме:

- надати гаранту забезпечення для виконання своїх зобов`язань (регресу та інших зобов`язань) за цим договором;

- сплатити гаранту регрес та виконати інші зобов`язання в порядку та на умовах, передбачених цим договором;

- сплатити встановлені цим договором винагороди/комісії/штрафи та компенсувати витрати гаранта, пов`язані з випуском та/або обслуговуванням інструментів, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 8.1. договору, цей договір на набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до дати, зазначеної в п.1.4. договору, але в будь-якому випадку до повного виконання принципалом взятих на себе зобов`язань за договором, в тому числі погашення принципалом регресу, комісій, штрафних санкцій та інших зобов`язань передбачених цим договором.

Пунктом 1.4. договору, передбачено термін дії ліміту за цим договором встановлюється до 13.07.2020 включно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем прийнято рішення про припинення та розірвання договору про встановлення ліміту на здійснення гарантійних операцій №12/17 від 14.07.2017, оскільки, відбулися істотні зміни обставин визначених ч.2 ст. 652 ЦК України, а саме, скорочення господарської діяльності позивача, відмова пролонгації договорів на поставку. Перед банком, ініційовано процедуру розірвання договору, проте, банк повідомив про відмову у розірванні договору, на думку позивача, відмова розірвати спірний договір порушує принцип свободи останнього в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Положеннями ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до частин 2-4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що підстави, визначені статею 652 Цивільного кодексу України, є вичерпними для розірвання договору у судовому порядку.

Отже, за загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, що відповідає свободі договору. При цьому, можливість розірвання договору може бути обмежена, а саме у випадку, коли інше передбачено договором або випливає із суті зобов`язання.

Водночас, договір у разі істотної зміни обставин може бути розірваним не лише за згодою сторін, а і на підставі рішення суду, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились. У такому разі суд при вирішенні питання на предмет можливості задоволення вимоги заінтересованої сторони, має встановити факт наявності зміни обставини істотної, а також наявність одночасно чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Поняття "істотна зміна обставин" є оціночним. Критерії визначення цього поняття закріплені в абз. 2 частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України, яка визначає, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За відсутності істотної зміни обставин, тобто за незначної зміни обставин або/та за виникненні ускладнень у виконанні, які сторони могли розумно передбачити, договір відповідно до положень статті 652 Цивільного кодексу України не підлягає розірванню, як за згодою сторін, так і за рішенням суду.

Зі змісту статті 652 ЦК України вбачається, що ця стаття застосовується у разі якщо укладаючи договір сторони розраховували на його належне виконання та досягнення поставлених ним цілей, але при його виконанні виникли обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, і ці обставини істотно впливають на інтереси принаймні однієї сторони.

Розірвання договору на підставі статті 652 ЦК України здійснюється, якщо істотна зміна обставин, не передбачувана сторонами, відбулась після укладання договору. Крім цього, необхідна одночасна наявність зазначених у частині другій статті 652 ЦК України чотирьох умов.

Істотною зміною обставин Позивач вважає те, що після укладання Договір відбулося суттєве скорочення господарської діяльності ТОВ «МЛК ТРЕЙД» відмова від пролонгації договорів на поставку з Позивачем з боку постачальників, і вказані обставин знаходяться поза межами впливу Позивача. Крім того, Позивач стверджує, що виконання договору про встановлення банківського ліміту порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а також стверджує, що із суті договору не випливає, що ризик відмови від подальшого кредитування лежить на ТОВ «МЛК ТРНИД».

Суд погоджується з доводами відповідача, що твердження Позивача про суттєве скорочення господарської діяльності та відмова від пролонгації договорі поставки не є істотною обставиною, яку б Позивач не міг і не повинен був передбачити під час здійснення підприємницької діяльності.

Так, відповідно до статей 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що зазначені позивачем обставини не можна вважати істотними, непередбачуваними позивачем на момент укладання договору, тому підстави для розірвання договору відповідно до статті 652 ЦК України, відсутні.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 передбачено, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 23.01.2020

Суддя Н.І. Ягічева