УХВАЛА

22 січня 2020 року

м. Київ

Справа № 916/1251/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.18 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство Рисоіл Термінал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Адміністрація морських портів України",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області,

про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2018, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі №916/1251/18 позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Спільне підприємство Рисоіл Термінал?, Акціонерного товариства ?Рисоіл С.А.?, Швейцарська Конфедерація, в якій просив суд визнати недійсним договір про встановлення сервітуту від 25.09.2017 року № 79-Пд-ІлФ-17, укладений між Державним підприємством ?Адміністрація морських портів України? та Акціонерним товариством ? Рисоіл С.А .?, Швейцарська Конфедерація, повернуто на підставі статей 49, 180 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.18 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі № 916/1251/18 та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття вказаної позовної заяви до розгляду.

За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 916/1251/18 і в обґрунтування цієї відмови зазначає таке.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

За приписами частин 1, 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною другою та третьої статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Як встановлено господарськими судами, у червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Спільне підприємство Рисоіл Термінал? звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Транс-Сервіс?, в якій просило суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ?Транс-Сервіс? усунути перешкоди в користуванні причалом № 11 Державного підприємства ?Адміністрація морських портів України?, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ?Транс-Сервіс? прибрати з причалів № 11-12 Державного підприємства ?Адміністрація морських портів України? навантажувальну машину ?Telestak 550?.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що склад № 8 та прилеглий до нього складський майданчик перебувають в оренді відповідача на підставі договору оренди нерухомого майна від 18.09.2014, укладеного з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, при цьому відповідач самовільно здійснив реконструкцію та нове будівництво додаткових конструкцій складу № 8 біля причалів № 11, 12 (без отримання будь-яких погоджень контролюючих органів), а саме: збудував опорні конструкції для експлуатації технологічного обладнання, норійну вишку на рампі складу № 8, а також увздовж складу № 8 на рампі транспортну галерею (капітальні споруди) для навантаження навантажувальної машини та встановлення додаткового перевантажувального обладнання, а також розмістив навантажувальну машину ?Telestak 550? на залізничних коліях № 68, 69, 70, 71, на підкранових коліях на причалі № 12, зазначеними діями відповідач, порушуючи вимоги статті 4 Закону України ?Про морські порти України?, чинить перешкоди позивачу в користуванні причалом № 11, а саме: блокує роботу по використанню причалу № 11 для вантажно-розвантажувальних робіт позивача, обмежуючи доступ до причалу №11.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.06.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ?Спільне підприємство Рисоіл Термінал? прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області та Державне підприємство ?Адміністрація морських портів України?.

18.07.2018 позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про зміну предмету позову, в якій просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю ?Спільне підприємство Рисоіл Термінал? причалом № 11 Іллічівської філії Державного підприємства ?Адміністрація морських портів України?, а саме: зобов`язати відповідача звільнити залізничні колії № 68, 69, 70, 71 та підкранові колії на причалах № 11, 12 Іллічівської філії Державного підприємства ?Адміністрація морських портів України? для проїзду (доступу) до причалу № 11 залізничного транспорту, шляхом демонтажу суднонавантажувальної машини ?Telestak 550? за рахунок відповідача.

11.12.2018 третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Спільне підприємство Рисоіл Термінал?, Акціонерного товариства ?Рисоіл С.А.?, Швейцарська Конфедерація, в якій просив суд визнати недійсним договір про встановлення сервітуту від 25.09.2017 № 79-Пд-ІлФ-17, укладений між Державним підприємством ?Адміністрація морських портів України? та Акціонерним товариством ? Рисоіл С.А .?, Швейцарська Конфедерація, м. Женева.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він, як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю ?Транс-Сервіс? з часткою у статутному капіталі товариства 100 %, вважає, що договір про встановлення сервітуту від 25.09.2017 № 79-Пд-ІлФ-17, укладений між Державним підприємством ?Адміністрація морських портів України? та Акціонерним товариством ? Рисоіл С.А .?, Швейцарська Конфедерація, м. Женева є недійсним, оскільки зазначений договір надає Акціонерному товариству ? Рисоіл С.А .? право користування частиною причалу № 11 (довжиною 200 пог.м.), що розташований за адресою: вул . Сухолиманська, 30 А , м . Чорноморськ , зокрема для здійснення будівництва шляхом встановлення мобільної інженерної споруди, та наслідком встановлення вказаного сервітуту є позбавлення інших портових операторів можливості користування вказаним майном, що в свою чергою порушує приписи Закону України ?Про морські порти України? щодо недопущення дискримінації у доступі до об`єктів портової інфраструктури загального користування.

Як установлено господарськими судами, позовні вимоги ОСОБА_1 як третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору не стосуються того самого предмета спору, що і вимоги позивача за первісним позовом (правовідносини користування об`єктами інфраструктури порту), а стосуються визнання недійсним договору про встановлення сервітуту від 25.09.2017 № 79-Пд-ІлФ-17, укладеного між Державним підприємством ?Адміністрація морських портів України? та Акціонерним товариством ? Рисоіл С.А .?, Швейцарська Конфедерація, м. Женева.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку, що на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмету спору у справі. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Третя особа може бути допущена до участі у справі лише у тому випадку, коли її самостійна вимога спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Вимога, спрямована на будь-що поза предметом спору, не може бути розглянута як вимога третьої особи. Водночас така вимога може бути заявлена у самостійному позові.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правомірно повернув ОСОБА_1 позовну заяву, оскільки вона не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в розумінні частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Обґрунтовуючи підстави відкриття касаційного провадження, скаржник зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове для нього значення, а касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Суд зазначає, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду, відображені у постановах від 05.06.2018 у справі № 916/2980/17, від 17.07.2019 у справі № 910/12449/18, від 09.09.2019 у справі № 915/697/19, від 28.10.2019 у справі № 916/3245/17, від 13.11.2019 у справі № 918/687/18, суд касаційної інстанції вважає безпідставними, оскільки цими постановами підтверджується позиція правомірності повернення позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами з огляду на положення статей 49 і 180 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.18 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі №916/1251/18.

Керуючись статтями 233, 234, 235, абзацом 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.18 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі № 916/1251/18.

2. Матеріали касаційної скарги на 10 (десяти) аркушах повернути скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

К. М. Пільков