ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Справа № 925/1154/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від позивача - Олененко О.В. - адвокат,

від відповідача - Слинько М.Г. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи - підприємця Капінус Марини Олегівни, м. Черкаси

до Черкаської міської ради, м. Черкаси

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулася фізична особа - підприємець Капінус Марина Олегівна до Черкаської міської ради про визнання недійсним договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 13 грудня 2017 року №541 укладеного між позивачем та відповідачем.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 01 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05 листопада 2019 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 05 листопада 2019 року відкладено підготовче засідання на 28 листопада 2019 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 28 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 14 січня 2020 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 14 січня 2020 року було оголошено перерву до 14 год. 30 хв. на 15 січня 2020 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

При зверненні до суду в обґрунтування поданого позову позивач вказував, що спірний договір направлений не на реальне настання правових наслідків - сторонами не визначено, яка саме земельна ділянка знаходиться в користуванні позивача. Необґрунтовано наявність збитків для відповідача, які сплачував позивач на підставі спірного договору, який також суперечить земельному законодавству. Будь яких відомостей, що земельна ділянка по вул. Сурікова. 12 в м. Черкаси належить саме відповідачу, в спірному договорі немає.

Також позивач зазначав, що в момент підписання спірного договору - 13 грудня 2017 року у відповідача не виникло прав на земельну ділянку по вул. Сурікова. 12, оскільки право комунальної власності на земельну ділянку у відповідача виникло лише 12 вересня 2018 року.

Таким чином при укладанні спірного правочину відповідач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зокрема зазначав, що на момент укладення спірного договору відповідач мав необхідний обсяг повноважень.

Також відповідач вказував, що з урахуванням вимог ст. ст. 6, 627, 628, 639 ЦК України сторони договору не обмежені в укладені даного виду договорів, і чинним законодавством не передбачено заборони на їх укладення.

Позивач не надав належних та допустимих доказів та не навів фактів, які б вказували на порушення сторонами під час укладання договору вимог чинного законодавства.

Щодо доводів позивача на те, що оспорюваний договір не містить площі земельної ділянки, то відповідач вказував, що площа земельної ділянки визначена в додатку до договору, який у відповідності до п. 16 договору є невід`ємною його частиною.

Посилання на те, що договір містить інший код платежу не є предметом дослідження судом в рамках розгляду справи про визнання договору недійсним.

Враховуючи вищенаведене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач зазначав, що відповідач не користується земельною ділянкою площею 2,3795 га.

Вказана площа стосувалась колишнього комплексу, що знаходився по вул. Сурікова, 12 в м. Черкаси та належав попередньому землекористувачу закритому акціонерному товариству "Агрошляхбуд".

В момент укладення спірного договору не існувало кадастрового номеру земельної ділянки і у відповідача не виникло прав на землю, за яку відповідач частково отримав відшкодування збитків (упущену вигоду) за спірним договором. Земельні ділянки зареєстровані лише 19 вересня 2018 року, хоча договір складено та підписано 13 грудня 2017 року.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач не погоджується з доводами позивача зазначеними у відповіді на відзив.

В судовому засіданні, яке відбулося 15 січня 2020 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1154/19.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 2016 року позивач придбав у закритого акціонерного товариства "Агрошляхбуд" комплекс приміщень, що знаходяться по вул. Сурікова. 12 в м. Черкаси.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 6785.

Відповідно до п. 1 вказаного договору купівлі-продажу комплекс розташовано на земельній ділянці площею 2,3795 га, кадастровий номер :05:026:0011.

Зазначена земельна ділянка знаходилась в постійному користуванні у закритого акціонерного товариства "Агрошляхбуд", на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (Серія ЧР №24-86). виданого Виконавчим комітетом Черкаської міської Ради народних депутатів від 09 листопада 1995 року.

Закрите акціонерне товариство "Агрошляхбуд" заявою від 10 серпня 2016 року відмовився від вказаної земельної ділянки на користь позивача.

Рішенням Черкаської міської ради від 22 грудня 2016 року №2-1568 "Про надання ФОП Капінус М.О. дозволу на розроблення документації із землеустрою по вул. Сурікова,12" надано дозвіл позивачу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,3795 га в оренду по вул. Сурікова,12 під нежитлові будівлі.

Рішенням Черкаської міської ради від 07 червня 2017 року №2-2144 "Про припинення закритому акціонерному товариству "Агрошляхбуд" права постійного користування земельною ділянкою по вул. Сурікова,12", яким було припинено закритому акціонерному товариству "Агрошляхбуд" право постійного користування земельною ділянкою по вул. Сурікова,12 площею 2.3795 га ( кадастровий номер :05:026:0011).

13 грудня 2017 року між Черкаською міською радою (власник) та фізичною особою - підприємцем Капінус Мариною Олегівною (землекористувач) було укладено договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) №541.

Слід зазначити, що в матеріалах справи містяться копії примірників оспорюваного правочину, в яких відсутні номер та дата укладення договору.

В судовому засіданні, яке відбулося 15 січня 2020 року, суд дослідив оригінали примірників договору.

З оригіналу примірника договору відповідача вбачається, що спірний договір було укладено між сторонами 13 грудня 2017 року, номер договору - 541.

Також суд дослідив журнал реєстрації договорів про відшкодування збитків, з якого вбачається, що спірний договір зареєстровано 13 грудня 2017 року за №541.

Даний факт позивач визнав, що також вбачається зі змісту позову.

Згідно п. 1 договору землекористувач погоджується, що він з 11 серпня 2016 року використовував земельну ділянку по вул. Сурікова, 12 з порушенням вимог статті 125. 126 та 206 Земельного кодексу України.

Землекористувач не заперечує, що за весь період використання ним земельної ділянки без документів, що посвідчують право користування землею, та відсутності плати за користування даною земельною ділянкою, власник не одержував доходи за час тимчасового невикористання земельної ділянки у розмірі орендної плати, яку він реально міг би отримати при належному використанні землекористувачем земельної ділянки з дотриманням вимог Земельного кодексу України та податкового законодавства (п. 2 договору).

Згідно п. 3. договору землекористувач не заперечує щодо права власника на нарахування плати у вигляді неодержаного доходу за час тимчасового невикористання земельної ділянки у розмірі орендної плати, яка діяла на момент виникнення неодержаного доходу, з урахуванням положень ст.ст. 156 та 157 Земельного кодексу України, положень Цивільного кодексу України.

Землекористувач погоджується добровільно без складання акта визначення збитків та розгляду питання в суді, сплатити кошти в сумі 48 365 грн. 41 коп. до 10 числа місяця, наступного за завітним на розрахунковий рахунок Черкаської міської ради за період з 07 червня 2017 року по 31 жовтня 2017 року (п. 7 договору).

Пунктом 8 договору визначено, що з 01 листопада 2017 року щомісячна плата за користування земельною ділянкою складає 9 055 грн. 02 коп., згідно рішення Черкаської міської ради від 16 грудня 2016 року №2-1515 "Про міський бюджет на 2017 рік".

Договір діє з дати його реєстрації в управлінні земельних ресурсів та землеустрою Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради до дати державної реєстрації права власності або оренди, за умови повної сплати суми зазначеної в пунктах 7 та 8 договору (п. 12 договору).

Позивач вказував, що на виконання спірного договору здійснив на користь відповідача наступні платежі:

- 08 лютого 2018 року, платіжне доручення №48 орендна плата за користування земельною ділянкою - 61 574,04 грн.; (в тому числі 48 365,41 грн. за період з 07 червня 2017 року по 31 жовтня 2017 року відповідно до п. 7 спірного договору);

- 01 березня 2018 року, платіжне доручення №50, орендна плата за користування земельною ділянкою - 18 110,04 грн.;

- 26 квітня 2018 року, платіжне доручення №64, орендна плата за користування земельною ділянкою - 18 110,.04 грн.;

- 12 червня 2018 року, платіжне доручення №75, орендна плата за користування земельною ділянкою - 9 055,02 грн.;

- 15 лютого 2019 року, платіжне доручення №157, орендна плата за користування земельною ділянкою - 81 495,.18 грн.:

Загальна сума сплачених платежів за спірним договором становить 188 344, 32 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, а об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Відповідно до положень Податкового кодексу України плата за землю може здійснюватись у вигляді земельного податку та орендної плати.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Отже, наведені норми передбачають різні види та форми відшкодування за землекористування.

Принцип свободи договору закріплений у статті 627 Цивільного кодексу України, за приписами якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (частина 3 статті 631 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач є належним орендодавцем земельної ділянки по вул. Сурікова, 12, м. Черкаси, оскільки у відповідності до п. п. "а", "б" ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 вересня 2012 року №5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Позивач користується земельною ділянкою по вул. Сурікова, 12 в м. Черкаси, оскільки на ній розміщений об`єкт його господарської діяльності - комплекс приміщень.

Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При цьому дана норма Земельного кодексу України не звільняє набувача майна від обов`язку належного оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розміщені об`єкти нерухомості, оскільки відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ч. 1 ст. 377 ЦК України).

Відповідно до п.16 договору невід`ємною його частиною є розрахунок збитків за час фактичного користування земельною ділянкою.

З додатку до договору (розрахунку) вбачається, що плаща земельної ділянки, яку використовує позивач складає 12 909 кв.м. Категорія земель - землі промисловості, а грошова оцінка землі становить 3 622 007 грн. 22 коп.

Тобто, договір містить узгоджені обома сторонами предмет, ціну та строк дії договору.

Зокрема, розмір плати, що підлягає відшкодуванню за фактичне користування землею, площу земельної ділянки, якою користується позивач та на якій розміщено його нерухоме майно, а також місце розташування земельної ділянки.

Також судом встановлено, що умови оспорюваного договору були узгоджені сторонами та позивач не заперечував проти таких умов договору, протокол розбіжностей до договору про відшкодування збитків (неодержавного доходу) не складав.

Договір частково позивачем виконано.

За приписом статті 22 ЦК України упущена вигода є одним із можливих видів збитків, конкретний розмір якої може встановлюватися договором, а відповідно до частини 3 статті 631 цього Кодексу сторони можуть домовитися про поширення умов договору до відносин між ними, які виникли до його укладення.

В Земельному кодексі України, Законі України "Про оренду землі", Типовому договорі оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03 березня 2004 року, відсутня вказівка про те, що учасники земельних відносин не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства щодо порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі шляхом укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, у розумінні наведених приписів законодавства, договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Слід вказати, що приписи земельного та цивільного законодавства не містять заборони для сторін врегулювати відносини із відшкодування неодержаних доходів у договірному порядку, а тому оспорюваний договір, за наведених позивачем підстав, не суперечить приписам законодавства.

Крім того, спірний договір не суперечить статтям 152, 156, 157 Земельного кодексу України щодо того, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, та що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки.

Інші доводи сторін судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищенаведеного та не мають значення для прийняття судом рішення з даного спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним договору не має, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові фізичної особи - підприємця Капінус Марини Олегівни до Черкаської міської ради про визнання недійсним договору - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 22 січня 2020 року.

Суддя А.В.Васянович