ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4173/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 4А)
до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (63501, Харківська обл., м. Чугуїв, Мікрорайон Авіатор)
про стягнення 8847,93 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" про стягнення 8847,93 грн. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором №ПЕ13/05-19 від 13.05.2019 в частині повної та своєчасно оплати товару, з урахуванням чого, до стягнення заявлено суму основного боргу у розмірі 7527,60 грн., 3 % річних у розмірі 105,80 грн., інфляційні втрати у розмірі 112,91 грн. та пеню у розмірі 1136,16 грн.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається із суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 1921,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5100,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.12.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив

09.01.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив (вх. № 337) з додатковими документами, які досліджено оригінали документів, копії яких подано разом із позовною заявою.

Заяв або клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 20.12.2019, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

13.05.2019 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (постачальник) та відповідачем - Державним підприємством "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (покупець) було укладений Договір № ПЕ 13/05-19 (далі - Договір) (а.с. 27-29), відповідно до умов п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити покупцю (товар) згідно Специфікації (Додаток № 1), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору.

Асортимент товару, його обсяг (кількість) та вартість передбачається у специфікації, які є невід`ємною частиною даного Договору (п. 2.1. Договору).

Загальна вартість Договору складає 7527,60 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 1254,60 грн. (п. 2.2. Договору).

Відповідно до умов умовами пунктів 4.3., 4.4. Договору, передача-приймання товару за кількістю здійснюється в пункті поставки. Приймання товару за якістю здійснюється на підприємстві покупця.

Згідно з п. 5.1. Договору, покупець здійснює оплату наступним чином: 5.1.1. 100% вартості товару перераховує постачальнику після отримання товару та проходження вхідного контролю.

Розрахунки за отриманий товар здійснюються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок постачальника (п. 5.2. Договору).

Із обставин справи вбачається, що на виконання умов вищевказаного Договору, та з урахуванням умов Специфікації (а.с. 30), позивачем було складено та надіслано відповідачу відповідний Рахунок-фактуру №СФ-0000673 від 13.05.2019 на суму 7527,60 грн. із врахуванням ПДВ (а.с. 31).

З наявної у матеріалах справи видаткової накладної № РН-0000895 від 24.06.2018 вбачається, що постачальником (позивачем) на виконання умов Договору 24.06.2018 було здійснення постачання товару на загальну суму 7527,60 грн. із врахуванням ПДВ (а.с. 32). Вказана видаткова накладна підписана сторонами Договору поставки товару, без збудь-яких претензій та зауважень.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому наголошує про те, що відповідач товар від позивача отримав, натомість у порушення умов п.п. 5.1., 5.2. Договору у встановлений строк оплату товару своєчасно та повністю не здійснив.

Умовами п. 7.2. Договору сторони передбачили, що у випадку виявлення дефектів в поставленому товарі покупець має право заявити рекламацію, та надає постачальнику рекламаційний акт.

При цьому, позивачем у позові наголошено про те, що на адресу позивача (постачальника) від відповідача (покупця) будь-яких зауважень, претензій чи передбачених умовами Договору актів рекламації щодо кількості, номенклатури, якості або невідповідності стандартам України, технічним умовам, відповідним ДСТУ діючим в Україні - не надходило, що, у свою чергу свідчить про належну якість прийнятого від позивача у власність товару.

З урахуванням наведеного, станом на 13.12.2019 поставлений відповідачу товар на суму 7527,60 грн. за Договором № ПЕ 13/05-19 від 13.05.2019 останнім залишився не сплаченим.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, ( ч. 2 ст.11 ЦК України)

Як свідчать матеріали справи, спір між сторонами по цій справі, виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором № ПЕ 13/05-19 від 13.05.2019, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У даному разі, умовами пунктів 5.1., 5.2. Договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків за Договором.

Так, покупець здійснює оплату наступним чином:

5.1.1. 100% вартості товару перераховує постачальнику після отримання товару та проходження вхідного контролю.

Розрахунки за отриманий товар здійснюються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок постачальника.

З урахуванням наведеного, укладаючи спірний Договір, його умовами сторонами чітко було погоджено, що розрахунок за товар проводиться після отримання товару та проходження вхідного контролю.

При цьому, товар загальною вартістю 7527,60 грн. отримано відповідачем 24.06.2019, про що свідчить наявна у матеріалах справи Видаткова накладна № РН-0000895 (а.с. 32).

Вимогами статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Також, вимогами статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормами ч.1 ст.202 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, з огляду на погоджені сторонами умови Договору, де сторони чітко погодили та встановили ціну товару, а також погодили порядок його оплати, не можна погодитися з доводами відповідача про відсутність у останнього обов`язку зі своєчасної оплати товару у встановленому розмірі та встановлені Договором строки з підстав, викладених відповідачем у відзиві на позов, як такі, що не спростовують позовні вимоги в частині заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 7527,60 грн.

Таким чином, вимогу про стягнення 7527,60 грн. заборгованості суд визнав обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення пені у розмірі 1136,16 грн., суд вирішив наступне.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У даному разі, враховуючи, що відповідачем добровільно, у передбачений законом спосіб, було укладено із позивачем спірний Договір, у відповідача з`явився обов`язок його виконання з урахуванням погоджених сторонами штрафних санкцій за порушення строків виконання цього Договору.

Умовами пункту 8.3. Договору сторони встановили, що при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення, але не більше 1% від вартості товару.

За розрахунком позивача, пеня нарахована за період з 25.06.2019 по 13.12.2019 та становить 1136,16 грн.

Водночас, позивачем під час здійснення відповідного розрахунку залишено поза увагою умови вищевказаного пункту 8.3. Договору, де сторони обмежили розмір пені - не більше 1% від вартості товару.

З урахуванням наведеного, перевіривши надані позивачем нарахування пені, суд встановив, що дані нарахування суперечать умовам пункту 8.3. Договору, у зв`язку з чим, вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в сумі 75,28 грн., в частині стягнення 1060,88 грн. суд відмовляє.

Вирішуючи вимогу про стягнення 105,80 грн. 3 % річних та 112,91 грн. інфляційних втрат, суд вирішив наступне.

Вимогами статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи вимоги статті 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення 105,80 грн. 3 % річних та 112,91 грн. інфляційних втрат суд визнав обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Окрім того, звертаючись з даним позовом до господарського суду, позивач, визначаючи у позовній заяві попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести в зв`язку із розглядом справи, позивачем було зазначено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі у розмірі 5100,00 грн.

Приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У даному разі, в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано належним чином засвідчені копії наступних документів (а.с. 33-45). А саме:

- договір-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019;

- додаткова угода № 1 від 01.20.2019 до договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019;

- свідоцтво про право на зайняття гр. Баркова В.О. адвокатською діяльністю;

- ордер на надання правової допомоги серії ЗП № 105021;

- акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 13.12.2019 до договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019;

- розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 13.12.2019 на суму 5100,00 грн.;

- рахунок-фактура № СФ-0000138 від 13.1.2019 на суму 5100,00 грн.;

- платіжне доручення №6794 від 16.12.2019 на суму 5100,00 грн. (призначення платежу: за надання правової допомоги зг. рахунку №138 від 13.12.19; акту №134 позов до ЧАРЗ без пдв).

Приписами ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У даному разі, з наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач ані у відзиві, ані окремо із відповідним клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в порядку ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України до суду не звертався.

Порядок розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, врегульовано статтею 129 ГПК України, згідно приписів частини 4 якої встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 9 наведеної статті передбачено, зокрема, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З урахуванням наведеного, згідно з ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи висновки суду про часткове задоволенні позову, судові витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (63501, Харківська обл., м. Чугуїв, Мікрорайон Авіатор, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 4А, ) - 7527,60 грн. заборгованості; 75,28 грн. пені; 105,80 грн. 3 % річних; 112,91 грн. інфляційних витрат; 1691,56 грн. судового збору та 4490,88 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 1060,88 грн. пені - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "22" січня 2020 р.

Суддя Є.М. Жиляєв