ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року Справа №924/761/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Миханюк М.В.,

суддя Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: Єгоров В.С. (довіреність №14-143 від 13.05.2019);

відповідача: Семенов С.В. (№14-143 від 13.05.19);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" і Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року, м. Хмельницький, суддя Вибодовський О.Д., повний текст виготовлено 13 листопада 2019 року, у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик"

про стягнення 2 557 226, 34 грн.

Судом роз`яснено представникам сторін права та обов`язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2019 року, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовом до ВКПТМ "Тепловик" про стягнення 2 557 226,34 грн., з яких 1 688 788,53 грн. - основний борг, 242 761,37 грн. - пеня, 126 662,42 грн. - 3% річних та 499 014,02 грн. - інфляційних втрат.

11 листопада 2019 року, рішенням господарського суду Хмельницької було даний позов було частково задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 121 380,68 грн. - пені, 126 662,42 грн. - 3% річних, 499 014,02 грн. - інфляційних втрат і 11 205, 85 грн. - витрат зі сплати судового забору, закрито провадження у справі про стягнення 1 688 788,53 грн. - основного боргу, а у решті позову про стягнення 121 380,68 грн. - пені відмовлено.

ВКПТМ "Тепловик", не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині задоволених вимог щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат і пені та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову в частині, у якій провадження не закривалось, - відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки судом не застосовано ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" тому, що заборгованість за поставлений в жовтні 2016 року природний газ була погашена повністю станом на 30 листопада 2016 року.

Крім того, була договірно погоджена зміна порядку та строків проведення розрахунків за природний газ, поставлений за Договором №2557/1617-БО-34 від 27 жовтня 2016 року на підставі нових умов, викладених в Договорі про організацію взаєморозрахунків від 23 жовтня 2018 року.

Тому вважає, що ним не було порушено узгоджених порядку і строків оплати встановлених цими договорами і застосування штрафних санкцій є безпідставними вимогами.

АТ "НАК "Нафтогаз України", також, не погоджуючись з ухваленим рішенням звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить, рішення господарського суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення неустойки у сумі 121 380,68 грн. і постановити нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" і в цій частині, оскільки суд, зменшуючи розмір пені, не врахував інтересів позивача.

11 грудня 2019 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження за скаргою ВКПТМ "Тепловик" на рішення господарського суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року, розглчд скарги на 23 грудня 2019 року.

19 грудня 2019 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду АТ "НАК "Нафтогаз України" було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року, відкрито провадження за його скаргою, розгляд скарги призначено на 23 грудня 2019 року, та вирішено розглядати апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" в одному провадженні із апеляційною скаргою ВКПТМ "Тепловик".

23 грудня 2019 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду, в судовому засіданні було оголошено перерву до 23 січня 2020 року.

У судовому засіданні представник ВКПТМ "Тепловик" надав свої пояснення відносно доводів та вимог апеляційних скарг, просить скаргу товариства задоволити, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення 121 380,68 грн. - пені, 126 662,42 грн. - 3% річних, 499 014,02 грн. - інфляційних втрат - скасувати, постановивши в цій частині нове судове рішення - про відмову у позові, натомість вважає скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні представник АТ "НАК "Нафтогаз України" надав свої пояснення відносно доводів та вимог апеляційних скарг, просить скаргу товариства задоволити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення неустойки у сумі 121 380,68 грн. - скасувати, постановивши в цій частині нове судове рішення - про задоволення позову, натомість вважає скаргу ВКПТМ "Тепловик" необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

27 жовтня 2016 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та Волочиським КПТМ "Тепловик", як споживачем, було укладено Договір постачання природного газу №2557/1617-БО-34, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ в обсязі 632,3 тис. м3, для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, за ціною 7 099,20 грн. з ПДВ за 1000 м3 а споживач зобов`язався прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 8.2 Договору №2557/1617-БО-34 сторони встановили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п.10.3 Договору №2557/1617-БО-34).

31 жовтня 2016 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Волочиським КПТМ "Тепловик" було підписано Додаткову угоду №1 до Договору №2557/1617-БО-34, якою змінено ціну газу за 1000 м3 з 01 листопада 2016 року на 8 182,80 грн. з ПДВ.

22 листопада 2016 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Волочиським КПТМ "Тепловик" було підписано Додаткову угоду №2 до Договору №2557/1617-БО-34, якою змінено ціну газу за 1000 м3 01 грудня 2016 року до 8 577,60 грн. з ПДВ.

16 грудня 2016 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Волочиським КПТМ "Тепловик" було підписано Додаткову угоду №3 до Договору №2557/1617-БО-34, якою змінено обсяг газу до 933,0 тис. м3.

30 грудня 2016 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Волочиським КПТМ "Тепловик" було підписано Додаткову угоду №4 до Договору №2557/1617-БО-34, якою було змінено ціну газу за 1000 м3 з 23 грудня 2016 року до 5 930,40 грн.

23 січня 2017 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Волочиським КПТМ "Тепловик" було підписано Додаткову угоду №5 до Договору №2557/1617-БО-34, якою вирішено, що споживач самостійно визначає необхідний плановий обсяг природного газу.

На виконання умов Договору №2557/1617-БО-34, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" поставило Волочиському КПТМ "Тепловик" природній газ за актами приймання-передачі газу:

- від 31 жовтня 2016 року - 33,000 тис. м3 газу на суму 234 273,60 грн.;

- від 30 листопада 2016 року - 160,000 тис. м3 газу на суму 1 309 248,00 грн.;

- від 31 грудня 2016 року - 177,580 тис. м3 газу на суму 1 384 086,61 грн.;

- від 31 січня 2017 року - 214,861 тис. м3 газу на суму 1 274 211,67 грн.;

- від 28 лютого 2017 року - 178,396 тис. м3 газу на суму 1 057 959,64 грн.;

- від 31 березня 2017 року - 85,020 тис. м3 мна суму 504 202,61 грн., а всього передано та прийнято природній газ на загальну суму 5 763 982,13 грн.

ВКПТМ "Тепловик", отримавши зазначену кількість природного газу, свої зобов`язання за Договором №2557/1617-БО-34, в частині оплати, виконало частково та перерахувало відповідачу з 01 жовтня 2016 року по 30 червня 2018 року 3 670 973,60 грн.

23 жовтня 2018 року, між ГУ ДКС України у Хмельницькій області як стороною першою, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, як стороною другою, ВКПТМ "Тепловик", як стороною третьою, НАК "Нафтогаз України", як стороною останньою, було укладено Договір №90/110 про організацію взаєморозрахунків, предметом якого сторони визначили організацію проведення взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною ст. 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", відповідно до Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №110 від 14 лютого 2018 року.

Пунктом 3 цього Договору, сторони визначили суму договору в розмірі 404 220,00 грн.

Пунктом 6 Договору №90/110, сторони погодили, що сторона третя перераховує стороні останній (четвертій) кошти у сумі 404 220 грн., у тому числі ПДВ - 67 370,00 грн., для погашення заборгованості за природний газ за 2017 рік згідно з Договором №2557/1617-БО-34 від 27 жовтня 2016 року. При цьому, сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "стаття 21 ЗУ "Про державний бюджет України на 2018 рік" або "субвенція що надається із спеціального фонду державного бюджету відповідно до постанови КМУ від 14 лютого 2018 р. №110", а також дату укладення і номер договору.

У відповідності до пп.2 п.9 даного Договору №90/110, сторони погодили не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

22 листопада 2018 року, ВКПТМ "Тепловик" перерахувало ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 404 220,00 грн., в порядку виконання Договору №90/110 про організацію взаєморозрахунків.

06 травня 2019 року, у зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості отриманого природного газу за Договором №2557/1617-БО-34 від 27 жовтня 2016 року, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовом до Волочиського КПТМ "Тепловик" про стягнення 2 557 226,34 грн., з яких 1 688 788,53 грн. - основний борг, 242 761,37 грн. - пеня, 126 662,42 грн. - 3% річних та 499 014,02 грн. - інфляційних втрат.

02 жовтня 2019 року, ВКПТМ "Тепловик" звернулось до господарського суду Хмельницької області з клопотанням про зменшення пені на 90%.

Також, ВКПТМ "Тепловик", в частині стягнення 1 688 788,53 грн. - основного боргу, просило суд, в порядку п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, закрити провадження у справі, у зв`язку з оплатою суми боргу платіжними дорученнями №542 від 04 вересня 2019 року на суму 948 000,00 грн., №573 від 07 серпня 2019 року на суму 128 090,75 грн. і №631 від 06 вересня 2019 року на суму 612 697,78 грн.

11 листопада 2019 року, рішенням господарського суду Хмельницької даний позов було частково задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 121 380,68 грн. - пені, 126 662,42 грн. - 3% річних, 499 014,02 грн. - інфляційних втрат і 11 205, 85 грн. - витрат зі сплати судового забору, закрито провадження у справі про стягнення 1 688 788,53 грн. - основного боргу, а у решті позову про стягнення 121 380,68 грн. - пені відмовлено.

При розгляді позову в частині стягнення пені, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість її зменшення на 50%.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволення апеляційних скарг слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи встановлено, що між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та Волочиським КПТМ "Тепловик", як споживачем, було укладено Договір постачання природного газу №2557/1617-БО-34, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ в обсязі 632,3 тис. м3, для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, за ціною 7 099,20 грн. з ПДВ за 1000 м3 а споживач зобов`язався прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу, а остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 Договору).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в повній мірі виконав свої зобов`язання за Договором №2557/1617-БО-34 та поставив відповідачу природний газ у жовтні 2016 року-березні 2017 року на загальну суму 5 763 982,13 грн., а ВКПТМ "Тепловик" отримавши зазначену кількість природного газу, свої зобов`язання за Договором №2557/1617-БО-34, в частині оплати, виконав не в повному обсязі та перерахував відповідачу з 01 жовтня 2016 року по 30 червня 2018 року 3 670 973,60 грн., чим допустив заборгованість у розмірі 2 093 008,53 грн. 22 листопада 2018 року, ВКПТМ "Тепловик" перерахувало ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 404 220,00 грн., в порядку виконання Договору №90/110 про організацію взаєморозрахунків. Тому, на час звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з позовом до суду, борг відповідача перед позивачем складав 1 688 788,53 грн.

Господарський суд першої інстанції встановивши розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 1 688 788,53 грн., вірно закрив провадження у справі в цій частині позову, на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку відсутністю предмету спору через сплату цієї частину боргу відповідачем під час розгляду справи.

Не заперечуючи проти закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу, ВКПТМ "Тепловик" просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат і пені.

Згідно ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарг.

Так, відповідач, вважає, що між сторонами по справі на підставі Договору №90/110 про організацію взаєморозрахунків від 23 жовтня 2018 року було погоджено зміни порядку та строків проведення розрахунків за природний газ, поставлений за Договором №2557/1617-БО-34 від 27 жовтня 2016 року, що виключає можливість нарахування 3% річних, інфляційних втрат і пені, посилаючись на правову позицію, висловлену Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 31 травня 2019 у справі №924/296/18, яка узгоджується з позицією Верховного Суду наведену у постановах від 22 січня 2019 року у справі №908/868/18 та від 18 червня 2019 року у справі №914/891/16.

Проте, висновки, викладені у вищезазначених постановах Верховного Суду не можуть бути застосовані при розгляді даної справи, оскільки предметом спору у даних справах було стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат і пені за договором купівлі-продажу природного газу, остаточний розрахунок за яким проводився згідно укладених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ і теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11 січня 2005 року, в той час як у справі №924/761/19 предметом Договору №90/110 про організацію взаєморозрахунків від 23 жовтня 2018 року предметом цього договору сторони визначили організацію проведення взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною ст. 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", відповідно до Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №110 від 14 лютого 2018 року.

Як вбачається зі змісту Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" затверджених постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання з відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Також, у наведених апелянтом постановах Верховного Суду встановлено, що під час підписання відповідних спільних протокольних рішень сторони керувалися положеннями п.1.2 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03 серпня 2015 року та підписавши їх, виявили згоду здійснити розрахунки відповідно до цього Порядку

В той же час, п.6 Договору №90/110 про організацію взаєморозрахунків від 23 жовтня 2018 року, сторони погодили, що ВКПТМ "Тепловик" перераховує стороні ПАТ "НАК "Нафтогаз України" кошти у сумі 404 220 грн., у тому числі ПДВ - 67 370,00 грн., для погашення заборгованості за природний газ за 2017 рік згідно Договору №2557/1617-БО-34 від 27 жовтня 2016 року. При цьому, сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "стаття 21 ЗУ "Про державний бюджет України на 2018 рік" або "субвенція що надається із спеціального фонду державного бюджету відповідно до постанови КМУ від 14 лютого 2018 р. №110", а також дату укладення і номер договору.

Підпунктом 2 п.9 Договору №90/110, сторони погодились не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Частину грошових коштів у розмірі 404 220,00 грн. була сплачена ВКПТМ "Тепловик" перерахувало ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 22 листопада 2018 року, в порядку виконання Договору №90/110 про організацію взаєморозрахунків від 23 жовтня 2018 року.

Таким чином, ознайомившись з умовами Договору №90/110 про організацію взаєморозрахунків від 23 жовтня 2018 року, укладеного між сторонами, судова колегія не погоджується з відповідачем, що укладаючи даний договір, сторони погодились зі зміною порядку, умов та строків сплати заборгованості за Договором №2557/1617-БО-34 від 27 жовтня 2016 року.

Посилання відповідача, як на ще одну підставу відсутності у позивача права на застосування до спірних правовідносин наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, на те, що оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених постановою КМУ №217 від 18 червня 2014 року, судом оцінюються критично і відхиляються як безпідставні, оскільки порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затверджений постановою КМУ від 18 червня 2014 року №217 визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку з спеціальним режимом використання, і жодним чином не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та ніяк не впливає на них.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №918/1395/18 та від 21 лютого 2018 року у справі №910/16072/16.

Що ж до посилань відповідача на ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, то даний закон регулював правовідносини заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30 листопада 2016 року.

А, за Договором №2557/1617-БО-34 від 27 жовтня 2016 року поставки відбувались в жовтні 2016 року, а термін оплати їх був до 25 листопада 2016 року. До цієї дати позивачем не нараховувались 3% річних та пеня. На наступні поставки, починаючи з листопада 2016 року, строк оплати за якими встановлено з 25 грудня 2016 року, дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не розповсюджувалася.

Таким чином, перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія вважає, що зазначені нарахування здійснені в можливих межах, а тому вимоги про стягнення 126 662,42 грн. - 3% річних та 499 014,02 грн. - інфляційних втрат є підставними і підлягають задоволенню.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не погоджуючись у частині рішення щодо зменшення на 50% пені, також просить в цій частині рішення скасувати та задоволити повністю його позовні вимоги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі пункту 8.2 Договору постачання природного газу №2557/1617-БО-34 від 27 жовтня 2016 року просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 242 761,37 грн.

ВКПТМ "Тепловик" до суду першої інстанції було подано клопотання, у якому відповідач, через скрутне фінансове становище підприємства, дебіторську заборгованість споживачів фізичних та юридичних осіб, просив суд на підставі ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України, зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій (пені) до 10% від заявленої позивачем суми.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.2 Договору №2557/1617-БО-34 сторони визначили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно з збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Згідно із ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, який виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного ним виконання зобов`язання, періоду прострочення виконання зобов`язання, наслідків його порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, а також те, що відповідач є підприємством, яке створене з метою надійного і безперервного виробництва та забезпечення населення, підприємстві організацій тепловою енергією, вправі був зменшити розмір заявленої і підставно наразхованої пені на 50% до 121 380,685 грн., а тому апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз "України" слід залишити без задоволення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення 126 662,42 грн. - 3% річних, 499 014,02 грн. - інфляційних втрат та 121 380,68 грн. - пені. В частині стягнення 121 380,68 грн. пені належить відмовити, а в частині стягнення з відповідача 1 688 788,53 грн. - основного боргу, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Інші заперечення, викладені у апеляційних скаргах, також не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі наведеного, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази, надані сторонами, перевіривши об`єктивність прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Судові витрати за подачу апеляційних скари, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року у справі №924/761/19 - залишити без змін, а апеляційні скарги Комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити бе задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/761/19 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.