ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020м. ДніпроСправа № 904/4721/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Уперєвої Д.В.

та представників:

позивача: Пясецький Д.В., адвокат;

відповідача: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація", м. Нікополь, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості у сумі 1 561 592,68 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" заборгованості у сумі 1 561 592,68 грн, з яких: 1 416 057,14 грн - пеня, 98 104,94 грн - 3% річних, 47 430,60 грн - інфляційні втрати.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу № 4255/16-БО-3/ПТ від 15.12.2015 в частині своєчасного розрахунку за природний газ, отриманий у січні березні 2016 року.

11.11.2019 представником відповідача подано до суду відзив на позов.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що його підприємство є ліцензіатом НКРE, що затверджує тариф на виробництво теплової та електричної енергій та ліцензіатом Національної Комісії, яка здійснює державне врегулювання у сфері комунальних послуг, затверджує тарифи на транспортування теплової енергії, що виробляє та реалізує Товариство.

Відповідач посилається на те, що основним та вирішальним фактором неможливості своєчасного виконання грошових зобов`язань є затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2015 № 1086 „Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217" порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки (далі - порядок, Постанова № 217).

Даний порядок не забезпечує рівноцінних прав та інтересів всіх учасників, задіяних у процесі виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

Встановлений законодавцем порядок розподілу нормативу коштів унеможливлює одночасне виконання вимог Кодексу законів про працю, Конституції України щодо виплати заробітної плати та сплату нарахованих пені, 3% річних, інфляційних нарахувань за природний газ, джерело покриття яких відсутнє у структурі тарифу на теплову енергію в гарячій воді та парі.

Відповідач також зазначає, що Законом України від 03.11.2016 № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон № 1730-VIII) реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Частиною третьою статті 7 зазначеного Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що на момент прийняття Закону № 1730-VIII поточна заборгованість перед відповідачем була відсутня, позивач вважає, що правові підстави для нарахування й стягнення з нього неустойки (штрафу, пені), 3% річних, інфляційних втрат відсутні.

02.12.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній, посилаючись на Закон № 1730-VIII, звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів про його включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак, на його думку, застосування частини третьої статті 7 цього Закону неможливе.

У запереченні, що надійшло до суду 16.12.2019, відповідач позицію позивача, викладену у відповіді на відзив, вважає такою, що не відповідає частині третій статті 7 Закону № 1730-VIII.

Позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям провадження у справі за правилами загального позовного провадження ухвалою суду від 21.10.2019. Підготовче засідання було призначено на 20.11.2019.

Ухвалою суду від 20.11.2019 підготовче засідання відкладалось до 16.12.2019 за усним клопотанням позивача про продовження строку для подання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 16.12.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 23.12.2019, після чого у засіданні оголошувалась перерва до 20.01.2020.

У судове засідання 20.01.2020 представник відповідача не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно з частиною першою статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 20.01.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи по суті представники сторін надали пояснення, аналогічні за змістом поданим заявам по суті справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Теплогенерація" (далі споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 4255/16-БО-3/ПТ (далі договір).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» перейменовано в АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Дата набрання чинності постанови 20.03.2019.

При цьому, ідентифікаційний код юридичної особи залишився незмінним.

Відповідно до пункту 6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996 (із змінами та доповненнями), ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код.

Отже, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720) є належним позивачем.

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти й оплатити його на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціями та іншим споживачам (пункт 1.2 договору).

Згідно з пунктом 3.4 договору приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

За змістом пунктом 6.1 договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 31.12.2015) оплата планових обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За додатковою угодою № 4 від 28.03.2016, що діє з 01.04.2016, сторони змінили строк остаточного розрахунку за отриманий природний газ та визначили його до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 договору сторони передбачили за невиконання споживачем пункту 6.1 договору сплату, крім суми заборгованості, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 вересня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 28.03.2016).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ:

за актом від 31.01.2016 на загальну суму 21 589 477,69 грн (з урахуванням вартості транспортування) зі строком оплати не пізніше 15.02.2016;

за актом від 29.02.2016 на загальну суму 15 703 625,92 грн (з урахуванням вартості транспортування) зі строком оплати не пізніше 14.03.2016;

за актом від 31.03.2016 на загальну суму 12 437 128,90 грн (з урахуванням вартості транспортування) зі строком оплати не пізніше 25.04.2016 (а.с. 38 - 40).

За розрахунком позивача, що не оспорюється відповідачем, фактична повна оплата отриманого природного газу відповідачем була здійснена з порушенням договірного строку:

за актом від 31.01.2016 на загальну суму 21 589 477,69 грн (з урахуванням вартості транспортування) у період з 24.02.2016 по 27.04.2016;

за актом від 29.02.2016 на загальну суму 15 703 625,92 грн (з урахуванням вартості транспортування) у період з 27.04.2016 по 29.04.2016;

за актом від 31.03.2016 на загальну суму 12 437 128,90 грн (з урахуванням вартості транспортування) 29.04.2016 (а.с. 16 - 18).

Порушення строків оплати отриманого відповідачем природного газу за цими актами стала підставою для нарахування за період прострочки заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Відповідач заперечує проти їх сплати з підстав, зазначених у відзиві на позов, що і є причиною виникнення спору.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 цього Кодексу встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

30.11.2016 набрав чинності Закон № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 цього Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ч. 1 статті 3 Закону № 1730-VIII).

Відповідач у спірний період здійснював діяльність з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, право на що підтверджується виданою йому ліцензією НКРЕ серії АГ № 578442 та ліцензією Дніпропетровської обласної державної адміністрації серії АД № 037011 (а.с. 63-64). Тобто, в розумінні Закону № 1730-VIII відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією.

За приписами частини першої статті 5 Закону № 1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Частинами першою другою статті 7 цього Закону визначено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

На заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, послуг централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб:

неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню;

неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, щодо якої відповідно до цього Закону укладено договір про реструктуризацію, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення договору про реструктуризацію заборгованості.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених нормативних приписів, зокрема частини третьої статті 7 Закону №1730-VIII, дає підстави для висновку, що її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності цим Законом (30.11.2016).

Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону № 1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Законом № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 цього Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII.

Зазначений висновок відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у його постановах від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18.

На момент набрання чинності Законом № 1730-VIII заборгованість відповідача за поставлений йому природний газ у період з січня по березень 2016 була сплачена повністю.

За наведених обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір у сумі 23 423,89 грн покладається на позивача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" про стягнення заборгованості у сумі 1 561 592,68 грн - відмовити.

Судовий збір у сумі 23 423,89 грн поклаcти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Рішення суду може бути оскаржене протягом 20-ти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.01.2020.

Суддя І.І. Колісник