РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

28.01.2020Справа № 910/14254/19
За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО КЛАСС»

про стягнення 307 724, 54 грн

Суддя Карабань Я.А.
Секретар судових засідань Саницька Б.В.
Представники учасників справи:
від позивача: Петрик Т.В.;

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Міністерство оборони України (надалі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО КЛАСС» (надалі відповідач) про стягнення 218 895, 80 грн пені та 88 828, 74 грн штрафу.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.193 ГК України, ст. 526, 550, 610, 611 ЦК України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №286/2/18/102 від 11.09.2018 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України), в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/14254/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 19.11.2019.

01.11.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній посилається на необґрунтованість вимог позивача та зазначає, що товар був доставлений своєчасно, що підтверджується видатковою накладною, проте акт приймання-передачі був оформлений та підписаний позивачем несвоєчасно, крім того зазначає, що позивач самостійно відмовився від прийняття іншої частини товару, а тому нарахування пені та штрафу останнім є безпідставним, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Також представником відповідача було подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк», оскільки зобов`язання відповідача за договором №286/2/18/102 від 11.09.2018 було забезпечено банківською гарантією №4945-0918/ від 07.09.2018 виданою вказаним товариством на суму 63 449, 10 грн, а тому рішення у справі в подальшому може вплинути на його права та обов`язки за виданою банківською гарантією, у задоволенні якої судом було відмовлено, з підстав недоведеності, яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки зазначеного товариства.

У підготовче засідання 19.11.2019 з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 підготовче засідання відкладено на 11.12.2019.

05.12.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що саме акт приймання-передачі №1214 від 20.12.2018 свідчить про відправлення та надходження товару, крім того вказаний акт підписаний відповідачем без будь-яких зауважень, Також зазначив, що оскільки відповідачем були порушені умови договору та товар вчасно не надійшов, позивачем 23.11.2018 було надіслано лист про відмову від договору, однак в зв`язку з наявністю невідкладної потреби у товарі за договором його частину було прийнято після відмови від договору.

09.12.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначає, що в зв`язку з тим, що позивач листом №286/6/6159 від 23.11.2018 відмовився від договору, останній припинив свою дію з 23.11.2018, а тому позивач немає правових підстав для нарахування штрафних санкцій за 181 добу та загалом за порушення зобов`язання, якого не було.

Засідання призначене на 11.12.2019 не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, підготовче засідання призначено на 14.01.2020.

У підготовче засідання 14.01.2020 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання 14.01.2020 не з`явився, повідомлений був належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2020, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.01.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 28.01.2020 надала пояснення по суті позовних вимог, позов просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 21.01.2020 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином ухвалою суду, направленою на адресу місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в позові, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд дійшов висновку, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 28.01.2020 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
11.09.2018 між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) було укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/18/102 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язувався у 2018 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) ) (Обладнання для їдалень та м`ясорізки): 1. Казан електричний для варіння їжі, КВК-150; 2. Казан електричний для варіння їжі, КВЕ-250; 3. Казан електричний для варіння їжі, КВЕ-400; 4. Сковороди електричні з чашею СЭМ-0,2; 5. М`ясорубки механічні М`ясорубка МИМ-350 (далі товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.

Згідно з п. 1.2 договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, викладеною в наступній редакції: найменування товару - 1. Казан електричний для варіння їжі, КВК-150; 2. Казан електричний для варіння їжі, КВЕ-250; 3. Казан електричний для варіння їжі, КВЕ-400; 4. Сковороди електричні з чашею СЭМ-0,2; 5. М`ясорубки механічні М`ясорубка МИМ-350; нормативно-технічна документація; строк постачання протягом 45 календарних днів з дати підписання договору (в термін до 26.10.2018 включно), загальна кількість - 31 шт.; ціна за одиницю виміру продукції в грн. (без ПДВ з тарою витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами); загальна сума вартості продукції в грн (без ПДВ з тарою, витратами на завантаження продукції в місцях) 1 057485, 00 грн; ціна товару з ПДВ 1 268982, 00 грн.

У відповідності до пунктів 2.2, 2.3 договору військова частина (далі - одержувач замовника) розпочинає приймання товару при наявності у постачальника супровідних документів, що підтверджують його кількість та якість. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.

Пунктом 2.4. договору визначено, що приймання товару за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі, який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару.

Ціна договору становить 1 268 982, 00 грн, у тому числі: без ПДВ 1 057 485,00 грн, ПДВ - 211 497,00 грн (за загальним фондом) (п. 3.1 договору).

У відповідності до п. 4.1 договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі), але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.

Відповідно до п. 5.1 договору товар постачається на умовах DDP- склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс у редакції 2010 року згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 5.2 договору місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною цього договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.

Постачальнику надається право, за попередньою письмовою згодою замовника, на дострокове постачання товару в обсягах, передбачених договором.

Постачання товару одержувачу замовника постачальником зобов`язаний провести з обов`язковим виконанням передбачених вимог щодо асортименту, кількості, якості, черговості поставок у кожній окремо відвантаженій партії.

Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем замовника несе постачальник. Розвантаження товару в місці приймання здійснюється одержувачем замовника. (п.5.2. договору).

Пунктом 6.1.2 договору визначено, що замовник зобов`язаний прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймання-постачання (додаток 22 до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440).

У відповідності до п. 6.2.4 договору замовника має право у разі порушення постачальником порядку постачання товару, його кількості, якості та строків, які визначені у специфікації, та/або рознарядці, при зміні постачальником в односторонньому порядку умов договору чи відмови від виконання договору замовник, в односторонньому порядку має право, зокрема відмовитись від подальшого виконання зобов`язань постачальником за договором.

Пунктом 6.3.1 договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені договором.

Згідно з п. 7.3.6 договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальником додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості недопоставленого товару.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1 договору).

Додатком 12.1.1 до договору сторонами узгоджено рознарядку за специфікацією.

Як зазначає позивач, відповідач товар на суму 84 960, 00 грн поставив з порушенням термінів, узгоджених сторонами, та взагалі не здійснив поставку товару на суму 1 184 022, 00 грн в зв`язку з чим, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за період з 27.10.2018 по 27.03.2019 у розмірі 218 895, 80 грн та штраф у розмірі 88 828, 74 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

За умовами п. 1.2 договору кінцевим строком поставки товарів є 26.10.2018 включно.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем поставлено позивачу товар на суму 84 960, 00 грн згідно акта приймання № 1214 від 20.12.2018.

Водночас, відповідач, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву зазначає, що поставив товар на суму 84 960, 00 грн своєчасно, що підтверджується видатковою накладною №393 віл 26.10.2018, тобто у межах строку, узгодженого сторонами, а від іншої частини товару на суму 1 184 022, 00 грн позивач листом від 23.11.2018 №286/6/6159 відмовився на підставі підпункту 6.2.4 умов договору.

Однак, пунктом 2.4 договору узгоджено, що приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (додаток 22 до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440), який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - одержувачу замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністерства оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Так, умовами договору було передбачено, що моментом прийняття товару є оформлення наступних документів: акту приймання, видаткової накладної постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України № 757 від 31 грудня 2016 р.

В матеріалах справи наявний акт приймання №1214 від 20.12.2018 на суму 84 960, 00 грн.

Вказаний акт підписаний представником відповідача без заперечень та зауважень.

Також матеріали справи містять повідомлення-підтвердження про отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України від 20.12.2018.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з п. 2.4. Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, складання видаткової накладної не свідчить про те, що зазначений у ній товар був переданий того ж дня.

Отже, відповідно до умов договору датою поставки товару слід вважати дату, коли оформлені всі первинні документи: видаткова накладна, акт приймання-передачі та повідомлення-підтвердження.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.3.6 договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальником додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості недопоставленого товару.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Так пунктом 6.2.4 договору сторони погодили право замовника у разі порушення постачальником порядку постачання товару, його кількості, якості та строків, які визначені в специфікації, та/або рознарядці, при зміні постачальником в односторонньому порядку умов договору чи відмови від виконання договору замовник, в односторонньому порядку має право: відмовитися від подальшого виконання зобов`язань постачальником за договором; відмовитися від встановлення на майбутнє господарських відносин з постачальником; достроково розірвати договір, повідомивши про це постачальника у строк 5 робочих днів з дня настання таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 23.11.2018 листом №286/6/6159 позивач повідомив відповідача про відмову від прийняття подальшого виконання зобов`язань постачальником на загальну суму 1 184 022, 00 грн на підставі пункту 6.2.4 договору (а.с.34).

Таким чином суд приходить до висновку, що договір №286/2/18/102 від 11.09.2018 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України), в частині своєчасної поставки товару, розірвано позивачем в односторонньому порядку в зв`язку з останній припинив свою дію 23.11.2018.

Згідно з ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Таким чином, оскільки відповідачем порушено строки поставки товару згідно договору на загальну суму 1 268 982, 00 грн, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня за період з 27.10.2018 по 22.11.2018 (27 днів) в розмірі 34 262, 51 грн.

В порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача та користь позивача пені в розмірі 34 262, 51 грн.

Судовий збір у розмірі 513, 94 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача, а решта судових витрат позивача зі сплати судового збору у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО КЛАСС» (02002, місто Київ, вулиця Степана Сагайдака, будинок 101, ідентифікаційний код 36068718) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) 34 262 (тридцять чотири тисячі двісті шістдесят дві) грн 51 коп. пені та 513 (п`ятсот тринадцять) грн 94 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частині позову відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 31.01.2020.

Суддя Я.А.Карабань