СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2020 р. Справа № 922/3173/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пушай В.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (вх. № 3820 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2019 по справі № 922/3173/19 (суддя Погорелова О.В.; повне рішення підписано 28.11.2019)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Первомайського комунального підприємства «Тепломережі», м. Первомайський, Харківська область

про стягнення 128244,91 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Первомайського комунального підприємства «Тепломережі», м. Первомайський, Харківська область (далі ПКП «Тепломережі», відповідач) про стягнення боргу у загальній сумі 128244,91 грн., у тому числі: пеня у сумі 80210,62 грн., 3% річних у сумі 11061,15 грн., інфляційні втрати у сумі 36973,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору №2636/1617-КП-32 купівлі-продажу природного газу від 31.10.2016 в частині своєчасної оплати поставленого природного газу. Судові витрати, які складаються із суми оплаченого судового збору у розмірі 1923,70 грн., позивач просив суд покласти на відповідача.

Господарський суд Харківської області рішенням від 26.11.2019 по справі № 922/3173/19 позов задовольнив частково та стягнув з ПКП «Тепломережі» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 12031,59 грн. пені, 11061,15 грн. 3% річних, 36973,14 грн. інфляційних втрат та 1923,70 грн. судового збору, а в решті позову - відмовив.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване доведеністю матеріалами справи факту виконання позивачем умов Договору №2636/1617-КП-32 купівлі-продажу природного газу від 31.10.2016 щодо передачі у власність відповідача, як споживача, природного газу на загальну суму 1540700,47 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017, 28.02.2017. При цьому, суд, встановивши, що розрахунки за поставлений природний газ проводились відповідачем із порушенням пункту 6.1. Договору, про що свідчить надана позивачем довідка по операціях по підприємству відповідача за період з 01.10.2016 по 31.05.2018, та перевіривши арифметичну правильність заявлених до стягнення пені у сумі 80210,62 грн., 3% річних у сумі 11061,15 грн. та інфляційних втрат у сумі 36973,14 грн., дійшов висновку про їх обґрунтованість. Водночас, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, суд на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та частини першої статті 233 Господарського кодексу України зменшив розмір пені на 85%, як про це просив відповідач.

АТ «НАК «Нафтогаз України» із даним рішенням суду щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру неустойки не погодилось, звернулось до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, вважає, що рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2019 по справі № 922/3173/19 в частині відмови в задоволенні позову про стягнення неустойки у сумі 68179,03 грн. підлягає скасуванню з одночасним прийняттям по справі в цій частині нового рішення про задоволення позову. Водночас, позивач просить судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн. покласти на відповідача.

Підставами для задоволення апеляційних вимог позивач зазначає неврахування судом першої інстанції того факту, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу та його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком, а отже й підставою для зменшення неустойки. Крім того, позивач вказує, що судом першої інстанції не надано належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не взято до уваги інтереси позивача, який є стратегічно важливим підприємством та має особливий статус, а також не виконано вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що й призвело до порушення судом норм матеріального права, зокрема статті 233 Господарського кодексу України та статей 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України.

Позивач вважає, що відповідач повинен самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення, адже укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені. На переконання позивача відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання зобов`язань, в тому числі шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат, тощо, тому зменшення судом першої інстанції розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості, добросовісності, що призводить до зловживання з боку боржника.

Також позивач вказує на те, що оскільки сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, тому суд першої інстанції неправомірно самостійно визначив розмір пені.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2019 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий (суддя-доповідач) Барбашова С.В., судді Істоміна О.А., Пушай В.І.

Частиною тринадцятою статті 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини десятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (128244,91 грн.), розгляд апеляційної скарги у даній справі повинен здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Відповідного клопотання про розгляд справи з викликом учасників справи від сторін спору не надходило, а колегією суддів не знайдено підстав з власної ініціативи розглядати апеляційну скаргу з викликом учасників справи.

Згідно частини першої статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 922/3173/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2019. Відповідачу встановлено строк для подання до канцелярії Східного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу позивача та доказів надсилання (надання) скаржнику копії відзиву та доданих до нього документів до 16.01.2020 (включно). Учасникам справи роз`яснено, що апеляційний розгляд справи № 922/3173/19 відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

15.01.2020 відповідачем через канцелярію суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу (вх. № 341), в якому ПКП «Тепломережі» вважає, що аргументація заявника апеляційної скарги жодним чином не спростовує законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, тому просить рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2019 по справі № 922/3173/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Відповідач наголошує, що суд першої інстанції не звільняв відповідача від відповідальності та самостійно не визначав розмір пені, натомість вірно застосував норми спеціального правового інституту (зменшення неустойки), виходячи з балансу інтересів сторін, врахувавши інтереси як позивача (підприємства з мільярдними прибутками), так і відповідача (збиткового підприємства місцевого рівня).

Посилання позивача на те, що відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання за договором та погодився з його умовами щодо пені, на переконання відповідача не спростовують висновку суду про зменшення пені, оскільки відповідач обмежений у виборі постачальника природного газу, адже позивач є монополістом у цій сфері. Відповідач зазначає, що в ході розгляду справи позивач не надав жодних доказів понесення ним збитків, непокритих сумами інфляції та 3 % річних. При цьому посилання позивача на практику ВГСУ відповідач вважає недоречною, оскільки остання не визнається джерелом права.

Відповідач також посилається на правову позицію Касаційного господарського суду, що викладена у постанові від 30.05.2019 по справі №916/2268/18, в якій суд погодився з тим, що пеня, яка підлягала стягненню з комунального підприємства - теплопостачальника, підлягає зменшенню на 90%. При винесенні рішення суд у даній справі врахував суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та відіграння нею особливої соціальної ролі та довідку про стан заборгованості споживачів за надані послуги з теплопостачання, а також те, що основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання є населення.

Окремо відповідач зазначив, що тарифи на теплопостачання за чинним законодавством встановлюються на місцевому рівні з урахуванням фінансового результату діяльності відповідних комунальних підприємств-теплопостачальників, тому стягнення з відповідача надмірного рівня пені (яка має штрафний, а не компенсаційний характер) призведе до підвищення тарифів на теплопостачання для населення, що матиме негативні соціальні наслідки. Наведене свідчить про виключний характер ситуації, що склалася.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 11, статті 629 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини, які є обов`язковими для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, 31.10.2016 між позивачем - ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та відповідачем ПКП «Тепломережі» було укладено Договір №2636/1617-КП-32 постачання природного газу, відповідно пункту 1.1. якого позивач, як постачальник, зобов`язується поставити споживачеві (відповідачу) у 2016-2017 роках природний газ, а останній зобов`язується оплатити цей газ, на умовах цього договору (далі - Договір) (том 1 аркуші справи 20-28).

Згідно пункту 1.2. даного Договору, газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).

Також між сторонами у справі були укладені додаткові угоди до Договору №2636/1617-КП-32, а саме: № 1 від 31.10.2016, № 2 від 22.11.2016, № 3 від 21.12.2016, №4 від 23.01.2017, №5 від 24.01.2017, №6 від 24.02.2017 та №7 від 27.02.2017 (то 1 аркуші справи 29-36).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінено тип Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з Публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». При цьому, зміна типу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не є його реорганізацією (перетворенням, злиттям, приєднанням) у розумінні статей 104, 106-109 Цивільного кодексу України та не передбачає правонаступництва.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 662, статті 663 та частини першої статті 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частин першої та другої статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору, позивач, як постачальник, передав у власність відповідача, як споживача, природний газ на загальну суму 1540700,47 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017, 28.02.2017 (том 1 аркуші справи 37-41).

Відповідно до пункту 6.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. Договору було передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов пунктів 6.1. та 6.6 цього Договору він зобов`язується сплатити позивачу крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 10.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Судом першої інстанції встановлено, що розрахунки за поставлений природний газ проводились відповідачем з порушенням пункту 6.1. Договору, підтвердженням чого є довідка по операціях по підприємству відповідача за період з 01.10.2016 по 31.05.2018 (том 1 аркуші справи 43-44).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати вартості поставленого природного газу позивачем заявлено до стягнення:

-пеню в сумі 80210,62 грн. (за зобов`язаннями грудня 2016 року, період прострочення з 26.01.2017 по 14.03.2017, пеня - 8398,25 грн.; за зобов`язаннями січня 2017 року, період прострочення з 28.02.2017 по 26.09.2017, пеня - 24842,39 грн.; за зобов`язаннями лютого 2017 року, період прострочення з 28.03.2017 по 02.01.2018, пеня - 46969,98 грн.);

-3% річних у сумі 11061,15 грн. (за зобов`язаннями грудня 2016 року, період прострочення з 26.01.2017 по 14.03.2017, 3% річних - 899,82 грн.; за зобов`язаннями січня 2017 року, період прострочення з 28.02.2017 по 26.09.2017, 3% річних - 3127,26 грн.; за зобов`язаннями лютого 2017 року, період прострочення з 28.03.2017 по 02.01.2018, 3% річних - 7034,07 грн.);

-інфляційних втрат у сумі 36973,14 грн. (за зобов`язаннями грудня 2016 року, період прострочення з 01.02.2017 по 28.02.2017, інфляційні втрати 1230,70 грн.; за зобов`язаннями січня 2017 року, період прострочення з 01.03.2017 по 31.08.2017, інфляційні втрати 10738,88 грн.; за зобов`язаннями лютого 2017 року, період прострочення з 01.04.2017 по 31.12.2017, інфляційні втрати 25003,56 грн.).

До позовної заяви позивачем надано відповідні розрахунки заявлених до стягнення сум (том 1 аркуші справи 15-19), які відповідачем не спростовані.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, враховуючи порушення відповідачем свого грошового зобов`язання, а також перевіривши надані позивачем розрахунки пред`явлених до стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, дійшов висновку про законність та обґрунтованість вказаних сум та, відповідно, підстав для задоволення позову.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що відповідачем у справі заявлене клопотання про зменшення розміру пені на 85% на підставі статті 551 Цивільного кодексу України та статті 223 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції за заявою відповідача зменшив заявлену до стягнення суму пені на 85 %, що дорівнює 12031,59 грн.

Причиною апеляційного перегляду справи стала незгода позивача із зменшенням судом першої інстанції заявленого до стягнення розміру пені.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені на 85% відповідач послався на те, що:

-зобов`язання відповідачем за Договором виконане повністю;

-позивачем не доведена наявність збитків, а якщо вони наявні, то останні компенсуються стягненням трьох процентів річних та інфляційних втрат;

-прострочення не мало тривалого часу, але стосувалося значних сум грошових коштів;

-Договором встановлений розмір пені на рівні подвійної облікової ставки НБУ, що є граничним розміром штрафної санкції (при цьому позивач є монополістом поставки газу, тому відповідач у зобов`язанні виступає більш слабкою стороною та фактично не може пропонувати внести зміни до запропонованого проекту договору);

-ступінь вини відповідача у порушенні зобов`язання є незначною, оскільки відповідач є комунальним підприємством, реалізує теплову енергію за тарифами, які не покривають вартість енергоносіїв;

-стан розрахунків підприємства відповідача напряму залежить від виконання зобов`язань споживачами;

-відповідно до постанови КМУ №1108 від 26.10.2011 м. Первомайський є депресивною територією, що свідчить про скрутне матеріальне становище населення (основного споживача теплової енергії). При цьому вся оплата за природний газ здійснювалася відповідачем шляхом розподілу коштів, отриманих від споживачів (в порядку постанови КМУ №217);

-відповідач є комунальним підприємством та виконує важливу соціальну функцію з теплопостачання населення та бюджетних організацій, в тому числі навчальних закладів, державних органів.

Дослідивши надані до клопотання докази у їх сукупності, суд першої інстанції з огляду на складну економічну ситуацію, що склалася на підприємстві відповідача, погодився із його доводами про винятковість ситуації для зменшення розміру пені на 85%.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи наступне.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції самостійно визначено розмір пені, є безпідставними, оскільки встановлення конкретного розміру зменшення за умов наявності підстав для його застосування, є дискреційним повноваженням суду, який застосовує таке зменшення.

Діюче законодавство не містить норми, яка б визначала конкретну формулу для визначення розміру відсотку зменшення, що зумовлює використання судом загальних принципів, визначених, зокрема, у статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Під час апеляційного розгляду справи підтверджується, що судом першої інстанції було дотримано принцип розумного та справедливого балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи, скрутний фінансовий стан відповідача, специфіка його діяльності, а також інтереси позивача, як об`єкта, що має стратегічне значення для економіки держави.

У вирішенні питання щодо зменшення розміру пені судом першої інстанції було досліджено майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інші фактори, які вплинули на неможливість своєчасної оплати відповідачем вартості природного газу.

В ході розгляду справи відповідач надав низку документів щодо свого фінансового стану та фінансового стану позивача, копію статуту підприємства, довідки про заборгованість споживачів перед позивачем, які досліджені судом і їм надана належна правова оцінка. При цьому відповідно до наданих позивачем документів відповідач мав лише опосередкований вплив на порядок розрахунків, оскільки такі проводилися відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №217. Згідно наданих відповідачем документів, незважаючи на заборгованість теплопостачальників, відповідно до фінансової звітності позивач має чистий прибуток: у 2017 році - 39,449 млрд. грн., у 2018 році - 11,567 млрд. грн., а відповідач - збиток у 2017 році - 3,096 млн. грн., у 2018 році - 4,029 млн. грн. Вказані обставини позивачем не спростовані.

Поряд із цим колегія суддів вважає, що в даному спірному випадку є безпідставними аргументи позивача про те, що укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

Відповідач з цього приводу обґрунтовано зауважує, що його підприємство обмежене у свободі розсуду щодо укладення договорів поставки природного газу та пропонування їх умов, оскільки АТ «НАК «Нафтогаз України» є монополістом у цій сфері; також, підприємство відповідача є «залежним» від газопостачання і в разі неукладення договору поставки не зможе виконувати статутну функцію з теплопостачання регіону (в тому числі, населення, шкіл, дитячих садочків, лікарень, приміщень органів влади, в т.ч. судів).

Доводи позивача про те, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання зобов`язань, в тому числі шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат, колегією суддів відхиляються, оскільки ПКП «Тепломережі» є комунальним підприємством, тому має обмежений перелік способів своєчасно виконати зобов`язання, особливо в умовах, коли поточні видатки фінансуються лише за рахунок споживачів, тарифи на теплопостачання не відповідають ринковим умовами, а відповідач має усувати зношеність тепломереж з використанням цих же самих коштів.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було обґрунтовано рішення щодо зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, застосовуючи власні повноваження щодо зменшення заявленої до стягнення пені, при повному дослідженні усіх необхідних на те умов, дійшов обґрунтованого висновку, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної з відповідача суми пені на 85% на підставі статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, тому підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність виняткового випадку для зменшення неустойки (пені), не спростовують висновку суду першої інстанції щодо наявності зазначених вище підстав для зменшення розміру неустойки.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач не довів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення.

Разом з тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, які викладені ним в апеляційній скарзі та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2019 по справі № 922/3173/19 залишити без задоволення, а оскаржуване позивачем судове рішення у справі - без змін як таке, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції судові витрати згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2019 по справі № 922/3173/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 26.11.2019 у справі № 922/3173/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.01.2020.

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя В.І. Пушай