ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" січня 2020 р. Справа№ 910/6181/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Тищенко А.І.
Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Білоус О.О.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 14.01.2020,

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 (повний текст складено та підписано 02.10.2019)
у справі №910/6181/19 (суддя Удалова О.Г.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»
до Військової частини НОМЕР_1
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Міністерство оборони України;
2) ОСОБА_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 ;
про відшкодування шкоди 63 143,50 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі, позивач або ТДВ «Експрес Страхування») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 63 143,50 грн.
27.06.2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява, в якій, у зв`язку з невірним зазначенням найменування відповідача, сторона просить прохальну частину позовної заяви, текст якої викладено в заяві про зміну неналежного відповідача та зміну (уточнення) предмету позову від 24.06.2019, читати в наступній редакції:
- «Стягнути з відповідача військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Страхування» (, вул. Велика Васильківська, 15/2, м. Київ, 01004) відшкодування у розмірі 63 143 (шістдесят три тисячі сто сорок три) грн. 50 коп.;
- стягнути з відповідача військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Страхування» (, вул. Велика Васильківська, 15/2, м. Київ, 01004) суму всіх понесених судових витрат, у тому числі судовий збір 1 921,00 грн.».
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 здійснено заміну відповідача Міністерства оборони України на належного - Військову частину НОМЕР_1 , залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 судом залучені до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 (далі, третя особа-3) та на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі, третя особа-2).
Позовні вимоги ТДВ «Експрес Страхування» у даній справі мотивовані тим, що внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля Mercedes Benz CLE 400, реєстраційний номер НОМЕР_3 , у зв`язку з чим до позивача, відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1172, 1187 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, тобто до Військової частини НОМЕР_1 .

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6181/19 позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 63 143 (шістдесят три сто сорок три) грн 50 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач, як власник транспортного засобу, водієм якого ( ОСОБА_1 , який перебував на військовій службі у відповідача) було допущено порушення правил дорожнього руху, внаслідок якого автомобіль особи, застрахованої за договором добровільного страхування у позивача, зазнав пошкоджень, зобов`язаний відшкодувати позивачу суму страхового відшкодування, сплаченого позивачем власнику пошкодженого автомобіля Mercedes Benz CLE 400, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, 21.10.2019 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6181/19 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до Військової частини НОМЕР_1 у повному обсязі. Розгляд справи скаржник просив здійснити у судовому засіданні за участю представника Військової частини НОМЕР_1 .
Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:
- відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача виплаченого позивачем страхового відшкодування, оскільки відсутня встановлена судом вина водія ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, внаслідок якої завдано механічних пошкоджень автомобілю Mercedes Benz CLE 400, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
- існують обґрунтовані сумніви спричинення внаслідок ДТП, яка сталася 22.01.2018, всіх технічних ушкоджень автомобіля Mercedes Benz CLE 400, реєстраційний номер НОМЕР_3 , відображених у протоколі огляду транспортного засобу, складеному оцінювачем ОСОБА_3 16.03.2018, оскільки з часу ДТП до часу огляду автомобіля пройшло майже два місяці, а відомості про те, що автомобіль за цей період не експлуатувався, відсутні;
- необґрунтованим є включення до вартості відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , заміни правої відеокамери та колісного диска, оскільки у виданій Управлінням патрульної поліції в Житомирській області довідці про дорожньо-транспортну пригоду відсутні відомості щодо пошкодження правої відеокамери та колісного диска. Відсутня така інформація також в протоколі огляду транспортного засобу, складеному 16.03.2018 оцінювачем ОСОБА_3 ;
- порушено умови пункту 9.7. Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів щодо участі ОСОБА_1 в огляді транспортного засобу;
- у страховому акті № 3.18.124-2-В йдеться про автомобіль «Mercedes Benz CLE 350d 4 Vatic Coupe», а в доданих позивачем актах виконаних робіт по усуненню ушкоджень транспортного засобу, зазначено автомобіль «Mercedes Benz CLE 400 4 Мatic Coupe». Аналогічні відмінності містяться і в звіті про оцінку автомобіля №207, де визначено транспортний засіб марки «Mercedes Benz CLE 400 4 Мatic» (бензиновий), в той час як в заяві на страхування транспортного засобу від 02.08.2017 та в Договорі добровільного страхування наземних транспортних засобів йдеться про застрахований автомобіль марки «Mercedes-Benz/CLE 350d 41 VІ Coupe» (дизельний). Зазначене може бути підставою для висновку про те, що оцінювався внаслідок ДТП не той автомобіль, який було застраховано.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

02.01.2020 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому ТДВ «Експрес Страхування» просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення залишити без змін. У відзиві позивач наголосив на наступному: у постанові Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2018 у справі № 686/14469/18 встановлено порушення водіями ОСОБА_4 та ОСОБА_1 пункту 13.1. Правил дорожнього руху України, наслідком якого стало нанесення власнику автомобіля «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , майнової шкоди, а тому дії ОСОБА_4 та ОСОБА_1 породжують деліктне зобов`язання; щодо огляду транспортного засобу позивач зазначив, що огляд пошкодженого транспортного засобу проводився неодноразово, в тому числі й у день дорожньо-транспортної пригоди, однак ОСОБА_1 можливістю для огляду транспортного засобу не скористався, як і не скористався такою можливістю на додатковому огляді; застрахований транспортний засіб марки «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , має єдиний унікальний реєстраційний номер кузова VIN НОМЕР_4 , посилання на який міститься в довідці про дорожньо-транспортну пригоду, свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, звіті про оцінку транспортного засобу та акті виконаних робіт. Крім цього, позивач вказує, що в постанові Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2018 у справі № 686/14469/18 зазначено, що одним з учасників спірної ДТП був автомобіль марки «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 , що в сукупності, на переконання позивача, свідчить про безпідставність тверджень відповідача; заміна колісного диску була необхідною та обґрунтованою, оскільки колісний диск був пошкоджений, мав потертості, подряпини і не міг бути відновлений вручну з причин особливого матеріалу, потребував заміни на новий оригінальний; до матеріалів справи додано роздруківку з каталогу автозапчастин до транспортного засобу «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яка доводить, що права та ліва відеокамери є тотожними приладами; законодавчого обов`язку виклику будь-кого на огляд транспортного засобу у експерта не має.
Треті особи відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2019 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Скрипки І.М., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 у справі №910/6181/19 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6181/19 залишено без руху. Роз`яснено Військовій частині НОМЕР_1 , що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції належні докази на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу та третім особам у справі листом з описом вкладення та належні докази на підтвердження посадового становища особи, що підписала апеляційну скаргу.
09.12.2019 представник апелянта через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №910/6181/19, до якої додано листи з описом вкладення на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу та третім особам у справі та витяг з наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.05.2019 № 201 про призначення ОСОБА_6 командиром військової частини НОМЕР_1 , наданий на підтвердження посадового становища особи, що підписала апеляційну скаргу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 у справі №910/6181/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6181/19. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6181/19 в судовому засіданні на 14.01.2020.
У зв`язку із перебуванням судді Скрипки І.М.., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці у період з 08.01.2020 по 21.01.2020, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/75/20 від 11.01.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2020 справу №910/6181/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.
З метою здійснення подальшого розгляду апеляційної скарги визначеним складом суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 прийнято апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6181/19 до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.; розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 14.01.2020.
У судовому засіданні 14.01.2020 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 14.01.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.
Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.
Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третіх осіб про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на те, що неявка їх представників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку оскарженого рішення в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третіх осіб.
Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив оскаржене рішення суду залишити без змін.
Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6181/19 та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

02.08.2017 Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) уклали Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів ПРОГРАМА «VIP» №777.17.2365109 (далі Договір страхування), предметом якого, з урахуванням умов Додаткової угоди №1 до Договору страхування, є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом, автомобілем марки «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 (дизель), 2017 року випуску. Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, дорожньо-транспортна пригода. Строк дії договору встановлено з 03.08.2017 по 02.09.2018.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2018 о 07 год. 40 хв. по автодорозі Бердичів-Хмільник 14 км. + 20 м. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою №9113/41/28-2018 про дорожньо-транспортну пригоду, протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №036291 та постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2018 у справі №686/14469/18.
Із вказаних документів слідує, що 22.01.2018 о 07 год. 40 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_1 , а останній, у свою чергу, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого було пошкоджено обидва автомобілі, чим порушено пункт 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто вчинили адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2018 у справі № 686/14469/18 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
16.02.2018 страхувальник ( ОСОБА_5 ) звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Договором №777.17.2365109 від 02.08.2017 на рахунок СТО СП ТОВ «АДУ Mercedes-Benz».
Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №207 від 22.03.2018, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Укравтолізинг» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 1/1616 від 09.07.2016), вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, складає 128 824,17 грн.
19.03.2018 позивачем був складений та підписаний страховий акт №3.18.124-2-В, згідно з яким пошкодження транспортного засобу марки «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в сумі 126 287,17 грн.
На підставі складеного страхового акту позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів ПРОГРАМА «VIP» №777.17.2365109 від 02.08.2017, перерахував на рахунок СТО СП ТОВ «АДУ Mercedes-Benz» суму страхового відшкодування в розмірі 126 287,17 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № ЦО00925 від 19.03.2018.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що виплативши страхове відшкодування особі, якій завдано шкоду внаслідок настання 22.01.2018 страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивач в силу положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993, статей 1172, 1187 Цивільного кодексу України отримав право звернення з регресним позовом до власника транспортного засобу (автомобіля марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 ).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Як встановлено вище, 16.02.2018 страхувальник ( ОСОБА_5 ) звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Договором №777.17.2365109 від 02.08.2017 на рахунок СТО СП ТОВ «АДУ Mercedes-Benz».
Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №207 від 22.03.2018, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Укравтолізинг» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 1/1616 від 09.07.2016), вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, складає 128 824,17 грн.
19.03.2018 позивачем був складений та підписаний страховий акт №3.18.124-2-В та на підставі складеного страхового акту позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів ПРОГРАМА «VIP» №777.17.2365109 від 02.08.2017, перерахував на рахунок СТО СП ТОВ «АДУ Mercedes-Benz» суму страхового відшкодування в розмірі 126 287,17 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № ЦО00925 від 19.03.2018.
Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Так, Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області у постанові від 26.06.2018 у справі № 686/14469/18 встановлено, що ДТП 22.01.2018 на автодорозі Бердичів-Хмільник 14 км. + 20 м. сталося з вини водіїв транспортних засобів «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 , та «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які порушили п. 13.1 Правил дорожнього руху. Разом з тим, провадження у справі № 686/14469/18 про притягнення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було закрито за закінченням строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Водночас, колегія суддів зазначає, що відсутність в матеріалах справи доказів притягнення судом учасника дорожньо-транспортної пригоди до відповідальності за її скоєння не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому незалежно від того, чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2018 у справі №686/14469/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито на підставі п. 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до пункту 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.
Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що їх застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Відтак, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16.
Таким чином, вина особи, яка керувала, зокрема, автомобілем марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 , підтверджується постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2018 у справі № 686/14469/18.
Вина ОСОБА_1 підтверджується також довідкою Національної поліції України від 26.07.2018 №9113/41/28-2018, у якій зазначено про порушення третьою особою-2 пункту 13.1. Правил дорожнього руху.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зі змісту листа Департаменту патрульної поліції №6926/41/2/02-2018 від 22.06.2018 вбачається, що автомобіль «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 , належить військовій частині пп В-4252 у м. Хмельницький.
Крім цього, факт перебування автомобіля «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 , у власності військової частини пп В-4252 у м. Хмельницький також встановлено Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області під час розгляду справи №686/14469/18.
Матеріалами справи (витяг з наказу командира військової частини пп НОМЕР_6 (по стройовій частині) №275 від 16.12.2015) підтверджується, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі у військовій частині польова пошта НОМЕР_6 , найменування якої на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_6 № 140 від 30.06.2017 анульовано та введено в дію умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 ».
Перебування ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди на військовій службі у військовій частині пп В-4252 у м. Хмельницькому також встановлено у постанові Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2018 у справі №686/14469/18.
Також, судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №794 від 26.12.2017 «Про закріплення озброєння, автомобільної та спеціальної техніки за особовим складом на 2018 рік», транспортний засіб «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 , закріплено за молодшим сержантом ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.
Згідно з частиною 2 статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 1 статті 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.
Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Як підтверджується матеріалами справи, автомобіль «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 , належить військовій частині НОМЕР_1 .
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 , не застрахована, про що вказано позивачем у позові та підтверджується довідкою Національної поліції України від 26.07.2018 №9113/41/28-2018. Протилежного судом не встановлено.
В силу наведених положень законодавства та встановлених обставин справи, відповідальність за шкоду, заподіяну автомобілю «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , має нести відповідач як юридична особа, з винних та неправомірних дій водія якої сталася ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_5 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, на момент ДТП застрахована не була.
За таких обставин, військова частина НОМЕР_1 є відповідальною за відшкодування позивачу понесених ним збитків.
При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки №9113/41/28-2018 про дорожньо-транспортну пригоду, водій автомобіля «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , також є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, про що також свідчить постанова Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2018 у справі №686/14469/18.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за наступними правилами: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування.
Таким чином, розмір частки відшкодування шкоди визначається відповідно до ступеня вини кожного з учасників ДТП.
Як вбачається з позову, при визначенні розміру відшкодування шкоди позивач виходив з наявності вини обох водіїв у скоєнні ДТП та визначив, що до відшкодування підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 50 відсотків 63 143,50 грн.
Матеріалами справи також підтверджено розмір страхового відшкодування в сумі 63 143,50 грн., що сплачений позивачем власнику автомобіля «Mercedes Benz CLE 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 згідно з платіжним дорученням № ЦО00925 від 19.03.2018. Розмір понесених позивачем витрат відповідачем не спростований.
При цьому, доводи скаржника про невідповідність марки та технічних характеристик пошкодженого транспортного засобу судом відхиляються з наступних підстав.
У пункті 5 Договору страхування визначено марку, модель та модифікацію транспортного засобу, який застраховано, а саме бензиновий легковий автомобіль «Mercedes-Benz/CLE 350 d 4М Coupe», чорного кольору, 2017 року випуску, без реєстраційного номера.
У той же час, відповідно до пункту 1.5. Інструкції про порядок проведення криміналістичних досліджень транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, працівниками Експертної служби МВС України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №537 від 31.05.2013, ідентифікаційний номер транспортного засобу (vehicle identification number - VIN) - структурне поєднання буквено-цифрових символів. Присвоюється виробником ТЗ з метою ідентифікації останнього та наноситься на деталі кузова, шасі (рами) згідно зі стандартами.
Отже, ідентифікаційний номер транспортного засобу є унікальним кодом транспортного засобу, в якому міститься інформація про виробника та характеристики транспортного засобу.
Як вбачається зі змісту пункту 5 Договору страхування, ідентифікаційним номером транспортного засобу (номером кузова/шасі) є НОМЕР_4 , посилання на який міститься в довідці про дорожньо-транспортну пригоду, свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, звіті про оцінку транспортного засобу та акті виконаних робіт.
Крім цього, судом встановлено, що 03.08.2017 за заявою власника застрахованого транспортного засобу ОСОБА_5 , у зв`язку з наявністю технічних описок в Договорі страхування, сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів ПРОГРАМА «VIP» №777.17.2365109 від 02.08.2017, якою сторони внесли зміни до пункту 5 Договору, зазначивши вірну марку, модель та модифікацію застрахованого транспортного засобу, а також його державний номер, що в сукупності спростовує зазначені твердження відповідача.
При цьому, доводи скаржника про необґрунтованість включення до вартості відновлювального ремонту транспортного засобу заміни правої відеокамери та колісного диска, спростовуються листом СП ТОВ «Автомобільний Дім Україна-Мерседес-Бенц» від 30.07.2019, в якому зазначено про допущення в акті виконаних робіт № друкарської помилки в частині зазначення про заміну правої відеокамери замість вірної лівої, оскільки відеокамера, зазначена в акті, підходить як на ліву так і на праву сторони.
Аналогічна ситуація має місце й у випадку з колісним диском, при цьому, його заміна є правом страхувальника, яке не ставиться в залежність від можливості або неможливості його використання за призначенням.
Посилання скаржника на порушення позивачем умов пункту 9.7. Договору страхування (щодо відсутності ОСОБА_1 при проведенні оцінювачем ОСОБА_3 огляду транспортного засобу) колегією суддів відхиляються, оскільки не впливають та не спростовують вищевстановлених судом обставин справи. При цьому, згідно умов пункту 9.7. Договору, відсутність страхувальника та іншої третьої особи, відповідальної за заподіяний збиток, чи їх представників при проведенні експертизи не є підставою для визнання експертизи недійсною.
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, та правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
За таких обставин решту аргументів відповідача (скаржника), окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.
Позивачем доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.
Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у даній справі підлягає залишенню без змін.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6181/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6181/19 залишити без змін.
Матеріали справи №910/6181/19 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 286 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.01.2020.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова