СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2020 р. Справа № 917/965/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача Оприсняк Б.Р., адвокат, за довіреністю та свідоцтвом;

від відповідача Самоходський Є.О., адвокат, за довіреністю та свідоцтвом;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс», м. Київ вх. № 3762 П/З на рішення господарського суду Полтавської області від 23.10.2019 р. у справі № 917/965/19 (суддя Іванко Л.А., повний текст складено та підписано 04.11.2019 р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс», м. Київ

до Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», м. Горішні Плавні

про стягнення 583 779,58 грн.

ВСТАНОВИЛА:

10.06.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» (далі ТОВ «Рейл Лоджистікс», позивач) звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПГЗК», відповідач) заборгованості в сумі 583 779,59 грн. за договором транспортно-експедиторського обслуговування № 1680 від 20.09.2017 р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.10.2019 р. в позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано, зокрема, з тих підстав, що позивачем не надано доказів звернення відповідача до нього як до експедитора із заявкою на додатковий об`єм перевезення вантажу у січні 2019 року, а також не доведено факту відправки вагонів під завантаження після отримання відмови відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

За доводами апеляційної скарги, погодження заявок на перевезення шляхом введення їх в АС МЕСПЛАН хоча прямо й не передбачено умовами договору, але випливає із вимог планування перевезення вантажів, а сама лише відсутність прямої умови про погодження заявок на перевезення шляхом їх введення в АС МЕСПЛАН не спростовує факту погодження між відповідачем та залізницею відповідного обсягу перевезення.

На думку позивача, відповідач не спростував факту погодження сторонами обсягів перевезення, зазначених у витязі з АС МЕСПЛАН, а лише стверджував, що такий порядок не передбачений умовами договору.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилається на відсутність доказів відправлення вагонів, оскільки сторонами у справі цей факт не заперечується. До того ж, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до позивача з вимогою про надання доказів відправлення вагонів або висловлював свої сумніви щодо таких обставин.

Крім того, скаржник посилається на невірне ототожнення місцевим господарським судом у тексті оскаржуваного рішення заборгованості та збитків.

У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 р. строк (враховуючи її отримання ПрАТ «ПГЗК» 23.12.2019 р.) від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким жодного додаткового погодження об`єму перевезення вантажу не було, а навпаки, листом № 337/4648 від 23.01.2019 р. відповідач повідомив позивача про відсутність необхідності подачі вагонів під завантаження, а погоджений об`єм вантажу у кількості 30 000 тон вже було перевезено.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2017 р. між ТОВ "Рейл Лоджистікс", як експедитором, та ПрАТ ПГЗК, як клієнтом, укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № 1680, за умовами якого експедитор зобов`язався за плату організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів у поданих експедитором вагонах.

Відповідно до заявок клієнта, експедитор організує виконання передбачених договором послуг на території України, країн СНД, Балтії й далекого зарубіжжя.

Права та обов`язки сторін визначені в розділі 2 договору. До обов`язків експедитора, серед іншого, віднесено:

- приймати і розглядати, виходячи з поточних можливостей здійснення організації перевезень вантажів у приватних вагонах, заявки клієнта. За результатами розгляду заявок, надавати залізниці відправлення письмові повідомлення (підтвердження) перевезень у погоджених об`ємах (п. 2.2.1 договору);

- організовувати подачу клієнтові вагонів у кількості, необхідному для виконання підтверджених об`ємів перевезень (п. 2.2.2 договору).

Відповідно до п. 2.2.13 договору, експедитор має право змінювати порядок виконання договору, діючи в інтересах клієнта.

Згідно з п. 3.1 договору, ціна послуг з договору (вартість ТЕО) визначається експедитором на підставі погоджених сторонами заявок з урахуванням об`єму перевезень, роду вантажу, а також маршруту проходження вагонів. ПДВ нараховується на ціну послуг по договору відповідно до чинного законодавства України.

За умовами п. 3.2 договору, вартість ТЕО за звітний період відображає акт, що підписується сторонами в порядку, передбаченому договором.

Як зазначено у п. 3.3 договору, орієнтовна сума договору складає 15 000 000,00 грн.

Пунктом 3.6.1 та п. 3.7 договору сторонами погоджено порядок оплати наданих експедитором послуг, а саме:

- для організації погоджених перевезень вантажів клієнт сплачує авансові платежі, які повинні бути сплачені клієнтом до початку перевезення вантажу з урахуванням попередніх розрахунків виходячи із планового обсягу перевезень на підставі наданого рахунку експедитора протягом 5 банківських днів з дати отримання рахунку;

- плата експедиторові винагорода оплачується клієнтом на підставі рахунку експедитора протягом 3 банківських днів з дати підписання акта наданих послуг;

- остаточні розрахунки проводяться сторонами на підставі акта, наданого експедитором до 05 числа місяця, що слідує за звітним в електронному виді, з наступним наданням оригіналів до 08 числа місяця, що слідує за звітним.

Відповідно до п.4.1 договору, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених договором, винна сторона несе матеріальну відповідальність перед добросовісною стороною за всі наслідки, які виникли, шляхом відшкодування добросовісній стороні збитків, спричинених невиконанням чи неналежним виконанням договору.

Умовами п. 4.6 договору сторонами встановлено, що у випадку відмови від раніше заявленого й погодженого перевезення (перевезення, що не відбулось) клієнт протягом 3 банківських днів з дати виставляння рахунку, відшкодовує експедиторові всі видатки, пов`язані з її організацією, у тому числі видатки пов`язані з порожнім пробігом вагонів для подачі їх під навантаження на станцію зазначену клієнтом, і передислокацією цих вагонів до нового місця навантаження й сплачує експедиторові плату за користування вагоном по ставках, установлених для вагонів інвентарного парку УЗ розділом V Тарифного керівництва № 1 з дати відправлення зі станції, зазначеної клієнтом до дати прибуття вагонів до нового місця навантаження, зазначеного експедитором.

За неналежне виконання обов`язків, прийнятих на себе за договором, експедитор несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.4.7 договору).

Згідно з п.7.1, п.7.2 договору, він набуває чинності з 01.10.2017 року та діє по 31.12.2017 року. Даний договір може бути пролонгований за узгодженням сторін. Строк, на який продовжується дія договору, обумовлюється сторонами в додатковій угоді.

Додатковою угодою № 1 від 08.12.2017 року строк дії договору продовжено до 31.12.2018 року, а додатковою угодою № 4 від 10.12.2018 року - до 31.12.2019 року.

Договір та додаткові угоди до нього підписані представниками сторін без зауважень чи заперечень, підписи яких скріплені печатками їхніх підприємств.

01.11.2018 року сторонами підписано додаток №3 до договору, відповідно до якого експедитор, на підставі заявок клієнта, організовує перевезення окатишів залізорудних у власних (орендованих) залізничних вагонах-хоперах та напіввагонах на маршрутах: ст. Золотнишино Південної залізниці - Західні прикордонні переходи.

14.12.2018 року відповідачем направлена позивачу заявка №283/4648 на подачу вагонів на станцію Золотнишино Південної залізниці під завантаження ПрАТ ПГЗК за напрямками:

- на станцію Батьово (експ. МАВ) Львівської залізниці - 870 вагонів (60 000 т);

- на станцію Ужгород (експ. ЖСР/ЧД), Чоп (експ. ЧД/ЖСР/ОББ) - 142 вагона (10 000 т).

Листом № 2311 від 28.12.2018 р., адресованим начальнику РФ «Південна залізниця», начальнику ст. Золотнишино Південної залізниці, начальнику відділу збуту ПрАТ «ПГЗК», позивач частково (з можливістю подальшого збільшення після виконання підтверджених об`ємів) підтвердив заявку № 283/4648 від 14.12.2018 р. та гарантував в січні 2019 року оплату залізничного тарифу з коду ТОВ «Рейл Лоджистікс» при перевезенні вантажів у власних вагонах/оперативного управління ТОВ «Рейл Лоджистікс» за наступними реквізитами:

- станція відправлення Золотнишино Південної залізниці (425603);

- станція призначення через п/п Батьово (експ.МАВ);

- станція призначення через п/п Чоп/Ужгород (експ. ЧД/експ. ЖСР);

- вантаж окатиші залізорудні;

- об`єм 435 вагонів (30 000 тон).

23.01.2019 р. ПрАТ «ПГЗК» звернулося до ТОВ «Рейл Лоджистікс» з листом № 337/4648, в якому просило не подавати вагони-хопери на ПрАТ «ПГЗК» до отримання письмових інструкцій з його сторони у зв`язку з відмовою австрійського отримувача від заявлених об`ємів січня внаслідок критичної ситуації на станції Батьово (експ. МАВ) скупчення завантажених та порожніх вагонів, браку угорських вагонів для перезавантаження окатишів, несприятливих погодних умов. В цьому листі відповідач також просив з метою запобігання тривалого простою в найкоротші строки надати інструкції на відправлення в порожньому стані зі ст. Золотнишино всіх вагонів-хоперів, які знаходяться на путях ПрАТ «ПГЗК».

У відповідь на лист № 337/4648 від 23.01.2019 р., позивач листом № 0114 від 23.01.2019 р. повідомив відповідача про те, що станом на 23.12.2019 р. по станції Золотнишино Південної залізниці знаходяться 15 ок, на підході (по станції Кременчук Південної залізниці) 65 ок. У зв`язку з відмовою ПрАТ «ПГЗК» від направлених вагонів позивач просив письмово прогарантувати відшкодування витрат та видатків позивача при передислокації даного парку на іншу станцію завантаження згідно з умовами договору.

Відповідач листом № 339/4648 від 24.01.2019 р. відмовився від гарантування відшкодування витрат та видатків на передислокацію 76 вагонів-хоперів, які були подані понад нормативну кількість, посилаючись на наступне:

- підтверджений позивачем об`єм для виконання на січень 2019 року, згідно з листом № 2311 від 28.12.2018 р., складає 30 000 т (435 вагонів), а за 24 дні січня 2019 року у вагонах оператора ТОВ «Рейл Лоджистікс» вже відвантажено 31 417 т (462 вагона), що на 1 417 т перевищує підтверджений позивачем місячний об`єм перевезень;

- на путях ПрАТ «ПГЗК» знаходиться 74 вагона (11 окт + 63 пв), непридатних в комерційному відношенні до завантаження окатишів і які ст. Золотнишино не приймає в ремонт. Скупчення цих вагонів суттєво ускладнює маневрування та роботу комбінату в цілому;

- з-поміж 80 вагонів зі списку, наданого позивачем в листі № 0114 від 23.01.2019 р., є 4 вагона-хопера, які перебувають завантаженими на путях ПрАТ «ПГЗК» і в порядку виключення, для запобігання тривалого простою, вони цього ж дня (24.01.2019 р.) будуть відправлені призначенням БАТ Австрія.

У відповідь позивач листом № 0115 від 24.01.2019 р. сповістив, що на підставі заявки ПрАТ «ПГЗК» № 283/4648 від 14.12.2018 р., а також заявлених та погоджених в АС МЕСПЛАН планів об`єм перевезення окатишу жр в січні 2019 року за напрямом Золотнишино Південної залізниці Батьово Львівської залізниці склав 466 ок/32580 тон. Виконання об`єму перевезення станом на 24.01.2019 р. склало 375 ок/25268 тон, тому зазначені в листі № 0114 від 23.01.2019 р. вагони-ок управління ТОВ «Рейл Лоджистікс» направлялися під заявлений та підтверджений об`єм 91 ок/7312 тон.

В цьому листі позивач звернув увагу, що сумарний заявлений та погоджений в АС МЕСПЛАН об`єм перевезення окатишу жр в операторі ТОВ «Рейл Лоджистікс» становить 640 вагонів/44760 тон.

Водночас, листом № 145 від 24.01.2019 р.адресованим начальнику РФ «Південна залізниця», начальнику станції Золотнишино Південної залізниці та начальнику відділу збуту ПрАТ «ПГЗК», позивач частково (з можливістю подальшого збільшення після виконання підтверджених об`ємів) підтвердив заявку № 283/4648 від 14.12.2018 р. та гарантував в січні 2019 року оплату залізничного тарифу з коду ТОВ «Рейл Лоджистікс» при перевезенні вантажів у власних вагонах/оперативного управління ТОВ «Рейл Лоджистікс» за наступними реквізитами:

- станція відправлення Золотнишино Південної залізниці (425603);

- станція призначення через п/п Чоп/Ужгород (експ. ЧД/експ. ЖСР);

- вантаж окатиші залізорудні;

- об`єм 145 вагонів (10 000 тон).

Листом № 340/4648 від 25.01.2019 р. відповідач повторно звернув увагу на те, що підтверджений позивачем об`єм для виконання на січень 2019 року, згідно з листом № 2311 від 28.12.2018 р., склав 30 000 тон (435 вагонів), а за 25 днів січня 2019 року в вагонах оператора ТОВ «Рейл Лоджистікс» вже відвантажено 31 681 тон (466 вагонів), що на 1 681 тон перевищує підтверджений ним місячний об`єм перевезень.

В даному листі також зазначено, що:

- з огляду на багатолітню та продуктивну співпрацю між підприємствами, ПрАТ «ПГЗК» відвантажило 1 681 тон (31 вагон) понад погодженого позивачем місячного об`єму перевезень, а також прийняло на власні під`їзні колії 63 ремонтних напіввагона без стягнення будь-яких компенсацій з підприємства позивача за простой. Ці ремонтні напіввагони та 11 окатишевозів в даний момент суттєво ускладнюють маневрування та роботу комбінату в цілому;

- ПрАТ «ПГЗК» за проханням ТОВ «Рейл Лоджистікс» неодноразово сприяло та надавало свої під`їзні колії для відстою ремонтних вагонів оператора ТОВ «Рейл Лоджистікс», які ПТО ст. Золотнишино відмовлялося брати в ремонт, і для вагонів, які очікували закриття митного режиму «тимчасове ввезення». Строк простою таких вагонів часом досягав 30 діб.

Відповідно до листа відповідача № 4648/1832 від 07.02.2019 р.:

- в січні 2019 року під час організації та здійснення перевезень жодні додаткові об`єми перевезень сторонами не погоджувалися, авансові платежі в рамках договору здійснювалися ПрАТ «ПГЗК» виходячи з погоджених об`ємів у кількості 30 000 тон. Станом на 23 січня загальний об`єм перевезень по погодженій заявці на січень в рамках договору склав 31 417 тон;

- ТОВ «Рейл Лоджистікс» без погодження з відповідачем направляло на станцію Золотнишино вагони для подальшого здійснення перевезень. Незважаючи на відсутність погодження додаткових об`ємів на перевезення, відповідач стверджує, що здійснив всі можливі заходи для організації перевезень у вагонах, поданих експедитором для перевезення, для того щоб мінімізувати його додаткові витрати. Відповідач посилається на проведення тривалих і складних переговорів з його покупцями задля можливості здійснення перевезень у поданих експедитором вагонах, проте у покупців була відсутня фізична можливість прийняти вантажі в об`ємах, що перевищують попередньо погоджені;

- в лютому відповідач отримав акти виконаних робіт № 02 від 31.01.2019 р. та № 02/19-ПК від 31.01.2019 р., в яких зазначено, що ПрАТ «ПГЗК» має сплатити 407 266,06 грн. та 176 513,52 грн. заборгованості;

- посилаючись на п. 4.6 договору, відповідач зауважує, що погоджені з позивачем об`єми на січень 2019 року ПрАТ «ПГЗК» пред`явило до перевезення в повному обсязі, відтак вимоги цього пункту договору в даному випадку не можуть застосовуватися.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 26.04.2019 р. надіслав відповідачу акти виконаних робіт № 06 від 25.04.2019 р. на суму 407 266,06 грн. (з додатками), № 09/19-ПК від 25.04.2019 р. на суму 176 513,53 грн. (з додатком), а також рахунки на оплату № 524 від 25.04.2019 р. на суму 407 266,06 грн. та № 525 від 25.04.2019 р. на суму 176 513,52 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною підприємства зв`язку. Листом № 4648/6184 від 07.05.2019 р. «Мотивована відмова від підписання актів виконаних робіт № 06 від 25.04.2019 р. та № 09/19-ПК від 25.04.2019 р.» відповідач відмовився від підписання зазначених актів та від їх оплати у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього.

До того ж, відповідач зазначив, що акти виконаних робіт № 06 від 25.04.2019 р. та № 09/19-ПК від 25.04.2019 р. є повністю ідентичними актам № 02 від 31.01.2019 р. та № 02/19-ПК від 31.01.2019 р., за винятком дати складання.

Викладені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 даного Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Відповідно до статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 916 ЦК України).

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ГК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач своїм листом № 2311 від 28.12.2018 р. підтвердив здійснення перевезення вантажу у січні 2019 року об`ємом 435 вагонів (30 000 тон).

Листом № 337/4648 від 23.01.2019 р. відповідач просив позивача не подавати вагони-хопери (окатишевози) на ПрАТ «ПГЗК» до отримання письмових інструкцій. Тобто, відповідач відмовився від здійснення позивачем подальших перевезень вантажу у січні 2019 року.

У зв`язку з такою відмовою позивач двічі (листом № 0114 від 23.01.2019 р. та № 0115 від 24.01.2019 р.) просив відповідача прогарантувати відшкодування витрат та видатків експедитора при передислокації вагонів на іншу станцію.

Відповідач неодноразово наголошував на тому, що позивач за 24 дні січня 2019 року самостійно перевищив погоджений місячний об`єм перевезень на 1 417 тон, тому відсутні підстави для застосування умов п. 4.6 договору, підписання спірних актів та стягнення заборгованості за цими актами в сумі 583 779,58 грн., оскільки умови цього пункту договору можуть бути застосовані лише у випадку відмови відповідача від раніше заявленого та погодженого перевезення.

При цьому, відповідачем до відзиву на позов додано підписаний обома сторонами акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 31.01.2019 р. на суму 16 455 251,24 грн., що свідчить про оплату відповідачем послуг експедитора за перевезення вантажу в погодженому розмірі - 30 000 тон.

Інших заявок відповідача на продовження здійснення позивачем перевезення вантажів після відмови, що мала місце 23.01.2019 р., понад попередньо підтверджений об`єм у 30 000 тон матеріали справи не містять.

Докази погодження відповідачем надання послуг на здійснення перевезення у січні 2019 року позивачем в об`ємі 1 417 тон в матеріалах справи також відсутні.

Викладені обставини свідчать про самостійне та з власної ініціативи перевищення позивачем підтвердженого ним самим (лист № 2311 від 28.12.2018 р.) та погодженого з відповідачем об`єму перевезення у січні 2019 року.

В апеляційній скарзі позивач також підтверджує, що погодження заявок шляхом внесення їх в АС МЕСПЛАН не передбачено умовами договору, але стверджує, що це випливає з вимог Правил перевезення вантажів, а відсутність у договорі такої прямої умови не спростовує факту погодження відповідачем та залізницею відповідного обсягу перевезення.

Відповідно до абз. 1 п. 2.2 Правил планування перевезень вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 9 грудня 2002 р. N 873 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2002 р. за N 1030/7318, згідно з договором про організацію перевезень не пізніше 12 днів до початку наступного місяця відправник надає залізниці відправлення місячне замовлення на перевезення вантажів за формою ГУ-12 або формою ГУ-12К (додатки 1 і 2) через АС МЕСПЛАН або на електронному носії у формі, сумісній з АС МЕСПЛАН, із зазначенням обсягів перевезень у вагонах (контейнерах) і тонах. Замовлення оформляється окремо для кожної номенклатури вантажу (додаток 3), для кожної станції відправлення.

Умовами п. 2.1.1 договору на клієнта (відповідача у справі) покладений обов`язок у випадку місячного планування перевезень по запиту експедитора надавати або організовувати надання експедиторові відправниками вантажу не пізніше, ніж за 16 календарних днів до початку запланованого місяця відомостей, необхідних для планування перевезень у плановому місяці; заявки на позапланові перевезення надавати не пізніше, ніж за 3 календарних дні до початку завантаження.

Скаржником до матеріалів справи не надано такого запиту щодо спірних вагонів.

Натомість пунктами 2.2.1-2.2.3 на експедитора покладено обов`язки відносно надання залізниці відправлення підтвердження перевезень у погоджених об`ємах, організації подачі вагонів клієнту у кількості, необхідній для виконання підтверджених об`ємів перевезення та відносно організації перевезення вантажів клієнта за погодженими сторонами напрямками.

Отже, за умовами договору відповідач на запит позивача має надавати (або організовувати надання) відомості (відомостей), які є необхідними для планування місячного обсягу перевезень. Тобто, незважаючи на те, що у витягу з АС МЕСПЛАН, доданого до позовної заяви, відправником вантажу зазначено ПрАТ «ПГЗК», інформацію залізниці було надано позивачем як експедитором, обов`язок чого прямо передбачений п. 2.2.1 договору.

Таким чином, твердження відповідача, викладене у відзиві на позов, про те, що планування перевезень вантажів через систему МЕСПЛАН відбувається між вантажовідправником та залізницею відправлення, а не між відправником та експедитором є вірним, що в свою чергу, виключає факт погодження клієнтом обсягів перевезень, внесених експедитором у цю систему.

Крім того, позивачем не надано до матеріалів справи залізничних накладних на спірні вагони.

Таким чином, лист позивача № 145 від 24.01.2019 р. щодо підтвердження об`єму перевезень у кількості 145 вагонів (10 000 тон) не є належним доказом погодження цього перевезення відповідачем.

Більше того, в матеріалах справи відсутня відповідь ПрАТ «ПГЗК» на цей лист позивача.

Доказів того, що позивач діяв в інтересах клієнта, змінюючи порядок виконання договору у розумінні п. 2.2.13 договору скаржником суду апеляційної інстанції не надано.

З огляду на наведене, позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги по відношенню до перевезення вагонів понад погоджений відповідачем об`єм, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин умов п. 4.6 договору та обумовлює відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Щодо інших доводів апеляційної скарги враховується наступне.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано посилається на відсутність доказів відправлення вагонів, оскільки сторонами у справі цей факт не заперечується.

Листування сторін у справі свідчить про те, що відповідач заперечує факт погодження перевезення вантажів обсягом 1 417 тон, проте це не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин того, що ці вагони вже були відправлені експедитором на момент отримання відмови відповідача від їхнього перевезення, а не відправлялися після її отримання.

У зв`язку з визнанням відповідачем факту відправлень цих вагонів понад погоджений обсяг у січні 2019 року, дослідженню підлягає наявність або відсутність погодження відповідача на перевезення вагонів, зазначених в додатках до актів № 06 від 25.04.2019 р. та № 09/19-ПК від 25.04.2019 р.

За висновками суду апеляційної інстанції позивачем не доведено наявності такого погодження відповідачем, відтак згадані твердження апеляційної скарги відхиляються.

В оскаржуваному рішенні суду (абз. 5 на стор. 7) зазначено, що матеріали справи не містять належного обґрунтування протиправної поведінки відповідача, на які посилається позивач в позовній заяві, що мала наслідком заподіяння збитків позивачу.

При цьому, господарським судом Полтавської області правильно визначено та застосовано нормативне регулювання до правовідносин сторін у справі, надано обґрунтовану оцінку умовам п. 4.6 договору, тому такий висновок не привів до неправильного вирішення спору, не свідчить про ототожнення судом понять заборгованості та збитків, відтак не є безумовною підставою для скасування рішення у розумінні вимог чинного процесуального законодавства, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про зворотнє також не приймаються до уваги.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 23.10.2019 р. у справі № 917/965/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 24.01.2020 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка