ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1165/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотортех"

до відповідача: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 273088 грн 42 к.

за участю:

від позивача: Парфан Т.Д.

від відповідача: Біян Б.Р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мотортех" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 273088 грн 42 к.

Ухвалою суду від 24.10.19 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.11.19.

У зв"язку з неявкою представників сторін у підготовче засідання ухвалою суду від 14.11.19 підготовче засідання відкладено на 10.12.19, за наслідками якого закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.12.19.

Ухвалою суду від 24.12.19 розгляд справи по суті відкладено на 09.01.20.

В судовому засіданні 09.01.20 оголошувалася перерва до 16.01.20.

Позиція позивача.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що згідно з технічним актом від 04.03.2013 р., актом приймання-передачі на відповідальне зберігання від 13.02.2013 р., а також актом приймання передачі запасних запчастин для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500 від 15.07.2015 р., позивачем передано на зберігання відповідачу запасні запчастини згідно переліку, вказаному у акті, та здійснено аварійний ремонт двигуна, проте відповідач відмовився підписувати договір на виконання ремонтних робіт та не здійснив оплату за аварійний ремонт (виконані роботи) газового двигуна-генератора ДвГ1а зав. № 32-375 і за отримані запчастини. З посиланням на ст.205, 207 Цивільного та 180,181 Господарського кодексів України зазначає, що між сторонами у справі виникли правовідносини зобов"язального характеру, що випливають із договорів підряду та зберігання, укладених між сторонами у справі у спрощений спосіб. Звертає увагу, що факти укладення між сторонами договорів у спрощений спосіб, передача відповідачу на зберігання запасних частин для виконання ремонтних робіт та виконання ремонтних робіт встановлені судом під час розгляду справи №909/75/17(постанова Західного апеляційного господарського суду від 19.03.19) та в силу ст.75 ГПК України не потребують доказування. Щодо вартості робіт та їх оплати зазначає, що згідно зі ст.854 ЦК України замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, а фактично заявлена позивачем сума позову (273088 грн 42 к.) є вартістю запасних частин, що були використані під час ремонту двигуна, розрахованої виходячи з ринкової вартості запасних частин згідно висновку експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017 р. Звернув увагу, що вартість ремонтних робіт до ціни позову не включена та зауважив, що згідно зі ст.843 Цивільного кодексу України ціна роботи визначається з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами, та включає в себе відшкодування витрат підрядника, якими у даному випадку є запчастини. Щодо тверджень відповідача про застосування позовної давності та те, що строк виконання зобов"язань не настав, зазначає, що ці твердження є взаємовиключними, оскільки якщо строк виконання зобов"язань не настав, то застосування позовної давності є передчасним. Щодо тверджень відповідача про неправильно обраний спосіб захисту звертає увагу, що відносини зберігання припинилися, оскільки запчастини, що були передані відповідачу на зберігання, були використані під час ремонту двигуна. Вказує на те, що остання юридично значуща дія відбулася 15.07.2015 (підписання сторонами акта прийому-передачі запасних частин для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500), відтак з цього моменту починається обрахунок строку позовної давності, а зверненням позивача до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом (справа №909/75/17) строк позовної давності перервався та почався заново.

Позиція відповідача.

Проти позову заперечує з підстав, викладених у письмових поясненнях вих.№11/26 від 09.01.2020(вх.№217/20), які прийнято судом до розгляду з огляду на приписи ст.42 та 165 ГПК України. Зокрема, вказує на те, що між сторонами існували два види зобов"язальних відносин, зокрема, відносини, що випливають з договору на виконання робіт (підряду) та договору зберігання. Зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого майнового права, оскільки позивач мав би звернутися до суду з позовом про примусове виконання відповідачем обов"язку по поверненню речей (запасних частин) в натурі, як це передбачено ст.949 Цивільного кодексу України, а не про стягнення з відповідача вартості цих запасних частин. Щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт по ремонту двигуна вказує на те, що оскільки між сторонами у справі укладено договір у спрощений спосіб, строку виконання відповідачем обов"язку по оплаті цих робіт сторонами не узгоджено, відтак з огляду на приписи ст.530 Цивільного кодексу України строк виконання цього обов"язку у відповідача не настав. Звертає увагу, що позивачем необґрунтовано визначено вартість робіт на основі вартості запасних частин, встановлених висновком експерта від 31.07.17, оскільки судова експертиза у справі №909/75/17 призначалася на іншій правовій підставі. Щодо долучених позивачем до позовної заяви документів зазначив, що ці докази є неналажними, оскільки не містять усіх обов"язкових реквізитів, а деякі з них, як-от технічний акт від 19.02.13, не підписані відповідачем. Крім того, на підставі ст.267 Цивільного кодексу України заявив про застосування позовної давності. Щодо переривання позовної давності, звернув увагу, що позов у справі №909/75/17 заявлявся позивачем з інших правових підстав, ніж у даній справі, відтак твердження позивача про переривання позовної давності є безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

13.02.13 згідно акту приймання-передачі на відповідальне зберігання, підписаного представниками обох сторін, позивачем передано відповідачу на відповідальне зберігання запасні частини, необхідні для проведення аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А- 500зав. №32-375 (далі - двигун) згідно наведеного в акті опису.

15-16 лютого 2013 року позивачем проведено роботи по встановленню причини аварії двигуна, про що складено технічний акт від 19.02.2013. Зазначений акт підписано тільки позивачем.

04.03.2013 між ТОВ «Мотортех» та ДМП "ІФТКЕ" підписано технічний акт з проведення ремонту двигун - генератора ДвГ1А 500 зав. №32-375, яким сторони зафіксували виконання робіт з нижченаведеним переліком.

15.07.2015 між сторонами підписано акт приймання-передачі запасних запчастин для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500, що підтверджується «Технічним актом з проведення ремонту двигун-генератора ДВГ1А-500, зав. №32-375». Даним актом зафіксовано факт передачі майна згідно акту приймання-передачі на відповідальне зберігання від 13.02.2013 (таблиця № 1); перелічено запчастини, які додатково виникла необхідність використати в процесі ремонтних робіт (таблиця № 2); перелічені запчастини, передані замовнику - ДМП «Івано-Франнківськтеплокомуненерго" для виконання робіт з капітального ремонту турбокомпресора-генератора ДВГ1А-500, зав. № 32-375 (таблиця №3).

Згідно вказаного акту сторони підтвердили той факт, що роботи по «Договору на виконання робіт аварійного ремонту» двигун-генератора ДвГ1А-500, зав. №32-375, виконані в повному обсязі, з належною якістю та в строк. Замовник зі своєї сторони підтвердив відсутність будь-яких претензій технічного, технологічного характеру, тощо.

З огляду на те, що відповідач не оплатив кошти за передані запасні частини і виконані роботи, позивач у січні 2017 року звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення боргу у розмірі 273088,42грн. (справа №909/75/17). Підставою заявленого позову була відмова відповідача здійснити оплату за проведений позивачем аварійний ремонт газового двигуна та отримані запчастини, яку позивач обґрунтовував положеннями ст.1212-1214 Цивільного кодексу України з огляду на відсутність між сторонами договірних відносин.

Під час розгляду справи №909/75/17 судом призначалася судова товарознавча експертиза. Згідно висновку експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017 р. ринкова вартість запасних частин, зазначених в акті прийому-передачі від 15.07.2015, до двигуна-генератора ДвГ1А-500, зав. №32-375п згідно переліку наведеного в таблиці 2 висновку судового експерта станом на 27.03.2017 могла становити 64638,66 грн., згідно переліку наведеного в таблиці 3 висновку судового експерта станом на 07.03.2017 могла становити 208449,76 грн. При цьому, відповідно до даного висновку, визначити вартість деяких запчастин не є можливим, оскільки цінова інформація відносно вказаних об`єктів у наданих на дослідження вихідних даних відсутня.

Вищенаведені факти встановлені судом під час розгляду справи №909/75/17(постанова Західного апеляційного господарського суду від 19.03.19) та в силу ст.75 ГПК України не потребують доказування.

Позивач звертався до відповідача щодо повернення запасних частин, використаних під час ремонту двигуна, проте відповідач листом вих.№17/1023 від 05.08.19 підтвердив, що запасні частини були використані під час ремонту двигуна, відтак зазначив, що вимоги позивача щодо повернення цих запчастин є безпідставними.

Оскільки постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.03.19 у справі №909/75/17 у позові відмовлено з огляду на те, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з даним позовом.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Зі змісту приписів ст.11 ЦК України, вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договорів та інші правочинів.

Відповідно до ч.1ст.67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Згідно зі ст.173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1ст.509 ЦК України та ч.1ст.193 ГК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

В силу ст.ст.626, 627, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч.1ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, з урахуванням ч.2ст.205 ЦК України, договір може вважатися здійсненим за умови вчинення сторонами таких дій, що засвідчують їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові( ст.837 ЦК України).

Згідно з технічним актом від 04.03.2013 р., актом приймання-передачі на відповідальне зберігання від 13.02.2013 р., а також актом приймання передачі запасних запчастин для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500 від 15.07.2015 р., позивачем передано на зберігання відповідачу запасні запчастини згідно переліку, вказаному у акті, та здійснено аварійний ремонт двигуна.

В контексті наведеного, суд констатує, що між сторонами у справі виникли правовідносини зобов"язального характеру, що випливають із договору підряду,укладеного між сторонами у справі у спрощений спосіб, та зберігання.

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (ст. 853 ЦК України).

Зі змісту акта приймання передачі запасних запчастин для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500 від 15.07.2015 р. вбачається, що роботи по ремонту вищезазначеного двигуна виконані у повному обсязі, з належною якістю та в строк. Зазначений акт містить усі необхідні реквізити документа, підписаний сторонами та скріплений їх печатками, відтак є належним, допустимим та достовірним доказом у справі, який підтверджує факт здійснення позивачем ремонтних робіт з використанням запчастин, які були передані відповідачу на зберігання, та відсутність заперечень з боку відповідача. Слід зазначити, що акт прийому-передачі на відповідальне зберігання було укладено сторонами не для звичайного зберігання майна, а з ціллю виконання аварійного ремонту двигун-генератора ДВГ1А-500, зав. №32-375. При цьому суд приймає до уваги, що факти укладення між сторонами догову у спрощений спосіб, передача відповідачу на зберігання запасних частин для виконання ремонтних робіт та виконання ремонтних робіт встановлені судом під час розгляду справи №909/75/17(постанова Західного апеляційного господарського суду від 19.03.19) та в силу ст.75 ГПК України не потребують доказування. Щодо тверджень відповідача про те, що технічний акт від 19.02.13 не підписаний відповідачем та не містить усіх необхідних реквізитів, відтак не є належним та допустимим доказом у справі, суд констатує, що цей акт не спростовує факту передачі відповідачу запчастин та виконання позивачем ремонтних робіт.

За змістом ст.843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Фактично заявлена позивачем сума позову (273088 грн 42 к.) являє собою розмір витрат підрядника(позивача), якими у даному випадку є запчастини. Вартість ремонтних робіт у цю суму позивачем не включено.

Враховуючи приписи ст.843 Цивільного кодексу України, згідно якої ціна роботи визначається з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами, та включає в себе відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу, визначена позивачем вартість ремонтних робіт у розмірі 273088 грн 42 к. є обґрунтованою. Твердження відповідача про те, що позивачем необґрунтовано визначено вартість робіт на основі вартості запасних частин, встановлених висновком експерта від 31.07.17, оскільки судова експертиза у справі №909/75/17 призначалася на іншій правовій підставі, суд не приймає до уваги з огляду на те, що правова підстава призначення експертизи не спростовує визначеної експертом ринкової вартості запчастин. При цьому суд враховує, що висновок експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017 р. оцінювався судом під час розгляду справи №909/75/17.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем вартості виконаних позивачем робіт (наданих послуг) на суму 273088 грн 42 к.

Приписами ст.854 ЦК України визначено порядок оплати роботи, згідно якої, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Двосторонній характер договору підряду зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору підрядник бере на себе обов`язок виконати певну роботу, і водночас замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Таким чином, виконання позивачем робіт за відсутності заперечень відповідача щодо якості таких робіт, надає позивачу "законне очікування", що виконані ним роботи за цим договором будуть оплачені. Невиплата замовником таких коштів виконавцю прирівнюється до порушення права останнього на "мирне володіння майном" (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору абоактів цивільного законодавства.

З огляду на приписи ст.854 ЦК України, згідно яких замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, суд не погоджується із твердженням відповідача з посиланням на ст.530 Цивільного кодексу України про те, що строк виконання зобов"язання відповідача по оплаті виконаних позивачем ремонтних робіт не настав, оскільки обов`язок виконання зобов"язання у спірному випадку випливає із актів цивільного законодавства, а саме ст.854 ЦК України, і настав після остаточної здачі роботи, а саме 15.07.2015.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2 ст.614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Слід зазначити, що відповідач не заперечує факт виконання позивачем аварійного ремонту та передачі запчастин.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1).

Враховуючи той факт, що відповідач не виконав належним чином своє зобов"язання щодо оплати вартості ремонтних робіт, зокрема відшкодування витрат позивача у вигляді вартості використаних під час ремонту запчастин, вимога позивача про стягнення з відповідача 273088 грн 42 к. є обґрунтованою.

Щодо позовної давності, суд виходить з того, що відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.864 Цивільного кодексу України якщо договором підряду або законом встановлений гарантійний строк і заява з приводу недоліків роботи зроблена у межах гарантійного строку, перебіг позовної давності починається від дня заявлення про недоліки. Якщо відповідно до договору підряду роботу було прийнято замовником частинами, перебіг позовної давності починається від дня прийняття роботи в цілому.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що остання юридично значуща дія відбулася 15.07.2015 (підписання сторонами акта прийому-передачі запасних частин для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500), відтак з цього моменту починається обрахунок строку позовної давності. Водночас, зі зверненням позивача до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом (справа №909/75/17) строк позовної давності перервався та почався заново, відтак суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом пропущено строк позовної давності. Щодо тверджень відповідача про те, що позовна давність не була перервана, оскільки позов у справі №909/75/17 заявлявся позивачем з інших правових підстав, суд не приймає їх до уваги з огляду на те, що приписи ст.264 Цивільного кодексу України не ставлять в залежність переривання позовної давності від підстав заявленого позову.

Висновок суду.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено факт виконання позивачем прийнятих на себе зобов"язань належним чином, що не заперечується відповідачем, та факт несплати відповідачем їх вартості, відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 273088 грн 42 к. документально підтверджені, обгрунтовані та підлягають до задоволення.

Щодо твердження відповідача про неправильно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Оскільки між сторонами у справі укладено договір на виконання робіт у спрощений спосіб, а кошти, які просить стягнути позивач, є витратами позивача у відповідності до приписів ст. 843 Цивільного кодексу України, враховуючи встановлені судами факт виконання позивачем ремонту двигуна, наявні порушення прав та законних інтересів позивача, а обраний позивачем спосіб захисту відповідає способам, визначеним законодавством. За наведених обставин, твердження відповідача судом відхиляються.

Судові витрати.

Згідно з приписами ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 4096,33грн.

За змістом ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач в позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 16500,00грн.

За змістом ч. 8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В судовому засіданні представник позивача до закінчення судових дебатів заявив про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи наведене, слід призначити судове засідання для вирішення питання про витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.55, 124, 129, 129-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотортех" до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 273088 грн 42 к.

Стягнути з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотортех" 273088,42 (двісті сімдесят три тисячі вісімдесят вісім гривень сорок дві копійки) заборгованості, 4096,33(чотири тисячі дев"яносто шість гривень тридцять три копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотортех" до розгляду в судовому засіданні на 30.01.20 о 12:30 год.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.01.2020

Суддя Матуляк П. Я.