ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
(вул. Шевченка,16, м. Івано-Франківськ)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2020 Справа № 909/1190/19
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.

секретар судового засідання Тузін Г.П.

За участю:

представника позивача Майстришин С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "Торгівельно - логістичний центр", вул. В.Великого, буд.16,м. Львів,79053

до відповідача -1: Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, вул. Лобачевського, буд. 23 - В, м. Київ,02090

до відповідача -2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергокомплект", вул. Галицька, буд. 119, м. Рогатин, Івано-Франківська область,77000

про солідарне стягнення плати за фактичне зберігання майна у розмірі 200000 грн. та 7001,45 грн. - 3% річних,

встановив, що Приватне підприємство "Торгівельно - логістичний центр" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною та товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергокомплект" про солідарне стягнення плати за фактичне зберігання майна у розмірі 200000 грн. та 7001,45 грн. - 3% річних.

В обґрунтування заяви позивач послався на те, що Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною як поклажодавець, а ТОВ "Газенергокомплект", як поручитель, всупереч вимогам ЦК України, ГК України, не виконали обов`язку, передбаченого п. 3.1 договору відповідального зберігання № 07/01 від 01.07.2013 стосовно повернення майна, що передавалось на зберігання. Як наслідок їм нараховано плату за фактичне зберігання майна у розмірі 200000 грн. та 7001,45 грн. 3% - річних за прострочення виконання такого обов`язк , як оплати послуг зберігання. .

04.11.2019, Господарський суд Івано-Франківської області відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання суду на 03.12.2019.

26.12.2019, Господарським судом Івано-Франківської області винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи №909/1190/19 до судового розгляду по суті на 23.01.2020.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задоволити.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, відзивів на позов не подали, хоча про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином ухвалами суду, направленими за їх юридичними адресами, про що свідчать відмітка відділу документального забезпечення суду на зворотному боці ухвал.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд, враховуючи приписи ст.178 ГПК України, зокрема, право суду розглянути

справу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, за наявними в ній матеріалами, розглянув матеріали справи, заслухав представника позивача та вважає, що позов слід задоволити частково.

При цьому суд врахував наступне:

01.07.2013, між ПП "Торгівельно-логістичний центр" (надалі - зберігач) та Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (надалі-поклажодавець) укладено договір відповідального зберігання №07/01, відповідно до умов якого поклажодавець передав, а зберігач прийняв на зберігання протягом строку дії цього договору майно згідно з додатками. (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що поклажодавець передає, а зберігач приймає майно згідно з актом прийому-передачі майна, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п.1.4. Договору, вартість послуг із зберігання майна за цим договором становить 20000 грн 00 коп. з ПДВ за один місяць зберігання.

Відповідно до п.3.1 Договору, поклажодавець зобов`язаний після закінчення строку дії договору забрати у зберігача майно передане на зберігання.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2013 року (п. 6.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 30.12.2013 сторони погодили викласти: - п.1.4. Договору в наступній редакції: "Вартість зберігання майна за цим Договором становить 25000,00 без ПДВ."; - п.6.1 Договору в наступній редакції: "Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2014 року ."

Також, 01.07.2013, між ТОВ "Газенергокомплект" (поручитель) та ПП "Торгівельно-логістичний центр" (кредитор) укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання всіх зобов`язань Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (боржник) по оплаті вартості послуг із зберігання майна, що надаються боржнику кредитором відповідно до договору відповідального зберігання №07/01 від 01.07.2013 із відшкодуванням збитків, пов`язаних із невиконанням боржником договору відповідального зберігання.

У випадку невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов`язань перед кредитором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання боржником по оплаті наданих кредитором послуг по зберіганню майна в межах ліміту відповідальності поручителя, а саме у розмірі, що дорівнює 0,1% від заборгованості боржника. При отриманні вимоги кредитора, поручитель зобов`язаний в триденний строк сплатити кредитору суму в розмірі 0,1% від боргу боржника шляхом перерахування цієї суми на розрахунковий рахунок кредитора (п.п. 1.1, 2.1, 2.2, ,3.2 договору).

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов`язальні відносини.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст.ст.179, 193 ГК України.

В силу ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 946 ЦК України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема, порукою (п.1 ст.546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

З матеріалів справи, зокрема, з актів прийому-передачі від 01.07.2013 до договору відповідального зберігання №07/01, підписаних та скріплених печатками обох сторін, вбачається, що Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною передало, а позивач прийняв на зберігання майно - сортувальний комплекс МСЛ-1/50, інвентарний номер 104-3505, прес пакетувальний канальний AVERMANNАVOS 88, серійний номер 60173S.

Однак, відповідач 1, в порушення договірних зобов`язань, не забрав майно зі зберігання, після закінчення строку дії договору, як наслідок, судовими рішеннями у справах: №914/4262/14, №909/1397/15, №909/766/16, №909/48/17, №909/152/19, після встановлення такого факту, стягнуто на користь позивача плату за фактичне зберігання майна по лютий 2019 року, включно.

В період з березня 2019 року по жовтень 2019 року, зберігач надав поклажодавцю послуги зі зберігання майна на загальну суму 200000 грн., що підтверджується рахунками - акти надання послуг №3 від 01.04.2019, №4 від 08.04.2019, №5 від 06.05.2019, №6 від 03.06.2019, №7 від 02.07.2019, №8 від 01.08.2019, №9 від 02.09.2019, №10 від 09.10.2019, направленими на адресу відповідача 1.

Приписами ст.530 ЦК України визначено, що, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Так, позивач звертався до відповідачів з вимогами №15/10/2019 від 15.10.2019 та №16/10 від 16.10.2019 про сплату боргу, в трьохденний термін від дня отримання вимоги, з яких 200000 грн. - плати за фактичне зберігання майна за період з березня 2019 по жовтень 2019, яка отримана, зокрема, Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною - 21.10.2019.

Проте, відповідачі, як стверджує позивач, залишили вказані вимоги поза увагою.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачі доводів позивача належними і допустимими доказами не спростували, в жодне судове засідання не з`явились, доказів в підтвердження плати за фактичне зберігання майна за період з березня 2019 по жовтень 2019 не подали, вимога позивача є обґрунтованою.

Вимогу про стягнення 7001,45 грн. - 3% річних, слід задоволити частково, виходячи з приписів ст.625 ЦК України, якими встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При перерахунку здійсненого судом самостійно, судом встановлено, що до стягнення підлягають 4961 грн. - 3% річних.

В силу ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, у відповідності до ст.129 ГПК України, слід покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (вул. Лобачевського, 23-В, м. Київ, 02090, ) на користь приватного підприємства "Торгівельно-логістичний центр" (вул. В. Великого, 16, м. Львів, 79053, ) - 199800,00 (сто дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот гривень) основного боргу, 4956,04 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість гривень чотири копійки) 3% річних, 3074,41 (три тисячі сімдесят чотири гривні сорок одну копійку) - судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергокомплект" (вул. Галицька, 119, м. Рогатин, Івано-Франківська область, 77000, ) на користь приватного підприємства "Торгівельно-логістичний центр" (вул. В. Великого, 16, м. Львів, 79053, ) 200,00 (двісті гривень) основного боргу, 4,96 (чотири гривні дев`яносто шість копійок) 3% річних, 3,07 (три гривні сім копійок) - судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Скапровська І. М.

Повне рішення складено 30.01.2020.