ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. Справа№ 910/11361/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Перетятько С.М. за довіреністю від 11.12.2019;

від відповідача: Чугунов М.В. адвокат за договором від 18.04.2018;

від третьої особи: не з`явився;

від органу ДВС: не з`явися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 11.11.2019 (повний текст складно 18.11.2019)

у справі №910/11361/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за скаргою (стягувача) Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденко В.В.,

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка В.В

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити його скаргу на дії державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки державний виконавець незаконно відмовив у відкритті виконавчого провадження та повернув виконавчий документ заявнику.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що виконавчий документ у даній справі підлягає виконанню органами державної казначейської служби.

Третя особа та орган ДВС представників у судове засідання не направили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників третьої особи та органу ДВС.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2019 року касаційну скаргу Національного банку України залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки у справі №910/11361/17 залишено без змін.

Стягнуто з Національного банку України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" 12400,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

24 травня 2019 року на примусове виконання зазначеної постанови господарським судом міста Києва був виданий наказ, який пред`явлений відповідачем для виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

24 липня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденком Віталієм Володимировичем було винесено повідомлення №20-1/59622449/25 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на те, що виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю.

Не погоджуючись із вказаними діями державного виконавця відповідач звернувся до господарського суду міста Києва зі скаргою, у якій просив:

- визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка Віталія Володимировича щодо відмови у відкритті виконавчого провадження у формі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 20-1/59622449/25 від 24.07.2019 щодо заяви ТОВ "Станіславська торгова компанія" щодо примусового виконання за наказом Господарського суду міста Києва у справі № 910/11361/17, який видано 24.05.2019 незаконними;

- зобов`язати Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка Віталія Володимировича відкрити виконавче провадження за заявою ТОВ "Станіславська торгова компанія" щодо примусового виконання судового рішення за наказом Господарського суду м. Києва у справі № 910/11361/17, який виданий 24.05.2019 року.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду міста Києва від 11 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні скарги з посиланням на те, що державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки виконання рішення у даному випадку належить до компетенції Державної казначейської служби.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про Національний банк України" НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, НБУ (боржник згідно виконавчого документа у даній справі) є органом державної влади.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з державних органів визначається, зокрема, Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

Так, відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Отже, є вірним висновок державного виконавця та суду першої інстанції, про те, що наказ у даній справі підлягає виконанню Державною казначейською службою.

Зазначений висновок також відповідає правовим позиціям Верховного Суду які, зокрема, викладені у постанові від 03.07.2018 у справі №910/13057/16.

Пунктами 9, 10 ч. 4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу відбулось у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, місцевий господарський суд прийшов до юридично вірного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги відповідача на дії державного виконавця.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.01.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко