ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 справа № 914/2199/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., при секретарі судового засідання Зусько І.С., розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Нова», Волинська обл., Горохівський район, с.Ватин

до відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України», Львівська обл., Радехівський район, с.Сабанівка

про стягнення 350445,08 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Нова» до Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» про стягнення 350445,08 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2019 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 05.12.2019 р.

05.12.2019 р. представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№5110/19) та заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№51105/19).

Ухвалою суду від 05.12.2019 р., занесеною до протоколу судового засідання від 05.12.2019 р., підготовче засідання відкладено на 23.12.2019 р.

Ухвалою суду від 23.12.2019 р., занесеною до протоколу судового засідання від 23.12.2019 р., закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21.01.2020 р.

21.01.2020 р. до початку судового засідання представник позивача подав клопотання (вх.№3413/20), в якому просив суд долучити до матеріалів справи з метою відшкодування понесених судових витрат копію договору про надання правової допомоги, додаток до договору про надання правової допомоги та копію платіжного доручення, а також зазначив, що позивач поніс судові витрати на професійну правову допомогу на загальну суму 10135 грн, і просив у випадку задоволення позову стягнути зазначені витрати з відповідача.

В судове засідання 21.01.2020 р. сторони явку повноважних представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Факт належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи по суті підтверджується протоколом судового засідання від 23.12.2019р., з якого вбачається присутність представника позивача в судовому засіданні, та відміткою представника на відповідному бланку про призначення справи до судового розгляду по суті на 21.01.2020 р.

Відправлення на адресу відповідача ухвали суду про виклик в судове засідання з розгляду справи по суті на 21.01.2020 р. підтверджується списком рекомендованих листів №1684 від 27.12.2019 р. та списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (штрихкодовий ідентифікатор поштового відправлення 418). Як вбачається з інформації на веб-сайті АТ «Укрпошта», поштове відправлення за відповідним штрихкодовим ідентифікатором вручено 20.01.2020 р.

Обізнаність відповідача про пред`явлення до нього позову додатково підтверджується поданням його представником 05.12.2019 р. клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про ознайомлення.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, а відповідач знав про існування даної справи, мав достатньо часу для виконання вимог ухвал суду щодо встановленого строку на подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Проаналізувавши зібрані у справі докази, врахувавши, що сторони були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та у зв`язку із відсутністю підстав для відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, на виконання умов якого позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 236708,34 грн, проте відповідач в порушення умов договору оплату поставленого товару не здійснив, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з нього 236708,34 грн основного боргу, 71012,51 грн штрафу та 42724,23 грн пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

21.08.2018 р. між Державним підприємством «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (покупець, відповідач у справі) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Нова» (продавець, позивач у справі) було укладено договір купівлі-продажу №2108/29520, за умовами п.1.1. якого продавець в порядку та на умовах нього договору зобов`язується продати у власність покупця засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, зернові та олійні культури, дизпаливо, мікродобрива, інший товар, зазначений в накладних та/або специфікаціях до цього договору (надалі товар), а покупець в свою чергу зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Кількість товару, ціна, умови продажу (переходу права власності на товар) товару обумовлюються сторонами в договорі та в накладних та/або специфікаціях на товар (додатках до цього договору), які є невід`ємними частинами цього договору (п.1.2. договору).

Відповідно до п.9.1. договору, цей договір набрав чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018 р., а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з п.3.1. договору, вартість однієї одиниці товару на кожну конкретну партію товару зазначається в специфікаціях на товар та/або у видаткових накладних.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що передача товару у власність покупця здійснюється окремими партіями, згідно правил Інкотермс-2010, на складі продавця або покупця за домовленістю сторін. Відвантаження товару здійснюється узгодженими партіями транспортом та за рахунок покупця або продавця за домовленістю сторін. Під партією розуміється відповідна кількість товару, зазначена в одній специфікації та /або видатковій накладній.

Як встановлено п.4.4. та п.4.5. договору, підписана покупцем видаткова накладна свідчить про погодження покупцем кількості та якості отриманого товару по такій накладній. Передача кожної партії товару підтверджується оригіналами наступних документів відповідно на кожну партію товару: видаткова накладна на відповідну кількість товару, виписана на ім`я покупця; документ, що підтверджує якість товару.

Приймання-передача кожної партії товару здійснюється по кількості та якості у місці навантаження кожної партії товару згідно з встановленими вимогами про порядок приймання: по кількості (відповідно до кількості, що зазначена у накладній); по якості (згідно документа, шо підтверджує якість) і оформляться накладними (п.5.1. договору).

Відповідно до п.5.4. договору, товар вважається переданим покупцю з моменту фактичного отримання покупцем товару.

Пунктами 3.3. 3.5. договору передбачено таке.

Розрахунки між сторонами по цьому договору здійснюються у національній грошовій одиниці України (гривні), шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний продавцем в цьому договорі. Моментом оплати покупцем вартості кожної конкретної партії товару є дата поступлення цих коштів на поточний рахунок продавця. Покупець зобов`язується провести оплату кожної партії товару в термін, зазначений у специфікації до цього договору.

Як вбачається зі специфікації до договору №48 від 11.09.2018 р., загальна вартість товару (озимої пшениці врожаю 2018 р.) згідно даної специфікації складала 236708,34 грн, в т.ч. ПДВ 39451,39 грн.

У специфікації також зазначено, що вона є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу; набирає чинності з моменту підписання її сторонами; складена в двох екземплярах, які мають однакову юридичну силу; сторони претензій одне до одного не мають; термін оплати всієї кількості товару, переданого за цією специфікацією до 15.10.2018 р.

За видатковою накладною №48 від 11.09.2018 р. покупцю було передано визначений у специфікації товар на загальну суму 236708,34 грн.

Вказані специфікація та видаткова накладна підписані без зауважень директорами сторін та скріплені печатками відповідних юридичних осіб.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо здійснення покупцем оплати поставленого товару, а сторони не заявляли про існування таких доказів.

В позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 236708,34 грн заборгованості за поставлений та неоплачений товар.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати (невиконання умов договору) покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару. Крім того, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця вартість неоплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми.

Пунктом 7.4. договору визначено, що за порушення термінів оплати покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день існування прострочення оплати.

Керуючись згаданими пунктами договору, позивач здійснив відповідачеві нарахування штрафу у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого товару на суму 71012,51 грн та пені за період з 16.10.2018 р. по 16.04.2019 р. включно на суму 42724,23 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України).

Як встановлено ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.5 ст.626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Як передбачено ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У специфікації до договору сторони встановили, що термін оплати всієї кількості товару, переданого за цією специфікацією, до 15.10.2018 р.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказано у ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення боргу за поставлений товар в сумі 236708,34 грн.

Як визначено частиною першою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч.1 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписам, встановленим Господарським кодексом України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати (невиконання умов договору) покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару, а пунктом 7.4. що за порушення термінів оплати покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день існування прострочення оплати.

Суд здійснив перерахунок заявлених до стягнення штрафу (236708,34 грн х 30% = 71012,51 грн) та пені за період з 16.10.2018 р. по 16.04.2019 р. включно (236708,34 грн х 36% / 365 днів х 183 дні = 42724,23 грн), внаслідок чого встановив, що їх розмір відповідає розміру, визначеному позивачем в позовній заяві.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи все наведене, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені, а позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Як передбачено п.2 ч.5 ст.238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Оскільки згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 165, 233, 236, 237, 238, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України», Львівська область, Радехівський район, с.Собанівка, вул.Широка, 1А (ідентифікаційний код 20760248) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Нова», Волинська область, Горохівський район, с.Ватин (ідентифікаційний код 05531943) 236708,34 грн основного боргу, 71012,51 грн штрафу, 42724,23 грн пені та 5256,68 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частини рішення підписано 21.01.2020 р. Повне рішення складено 31.01.2019 р.

Суддя Гоменюк З.П.