ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2020 р. Справа№ 910/330/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 20.01.2020

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 (повний текст рішення складено 16.09.2019)

у справі №910/330/18 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард»

про стягнення 299 700, 00 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У січні 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (далі - ПАТ «Агрохолдинг Авангард») про стягнення 299 700,00 грн.

Позовні вимоги про стягнення обґрунтовані тим, що відповідач у порушення норм чинного законодавства України та домовленостей між сторонами не виконав взяті на себе зобов`язання з поставки оплаченого товару, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 299 700, 00 грн.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ «Агрохолдинг Авангард» на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 299 700, 00 грн, судовий збір у сумі 4495, 50 грн, витрати на проведення експертизи у сумі 6 149, 00 грн, витрати на правову допомогу у сумі 13 500, 00 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази поставки відповідачем позивачу товару, вартість якого оплачена позивачем на підставі рахунку №138 від 12.11.2015 (яйця 1 категорія біле). А тому суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність підстав повернення суми 299 700, 00 грн, сплаченої як попередньої оплати за товар.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У жовтні 2019 року ПАТ «Агрохолдинг Авангард» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 та ухвалити нове, яким відмовити в позові в повному обсязі. Також скаржник просив покласти судові витрати, пов`язані з розглядом справи на позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Агрохолдинг Авангард» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019. Надано учасникам справи час для подачі відзиву, заперечень, клопотань та заяв. Призначено до розгляду апеляційну скаргу у судовому засіданні на 18.11.2019.

18.11.2019 відкладено розгляд справи на 16.12.2019.

Також 18.11.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від представника позивача електронною поштою (з посвідченням електронним цифровим підписом) надійшла заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій представник просив відшкодувати позивачці витрати на адвоката в розмірі 5 000, 00 грн.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) - Коротун О.М. в період з 04.12.2019 до 18.12.2019, розгляд справи, призначений на 16.12.2019, не відбувся.

20.12.2019 ухвалою Північного апеляційного господарського суду було продовжено строк розгляду апеляційної скарги, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.01.2020 в режимі відеоконференції (враховуючи попереднє клопотання позивача).

20.01.2020 у судове засідання з`явилися представник сторін.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ПАТ «Агрохолдинг Авангард» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на таке.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що відповідно до ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві. Так, відповідач на підставі наданих позивачем документів у відповідності до видаткової накладної № 1609 від 13.11.2015 відвантажив перевізникові готову продукцію на суму 299 520, 00 грн, яку, від імені позивача отримав ОСОБА_2 за довіреністю № 01 від 13.11.2015.

Також, на переконання скаржника, судом першої інстанції не враховано те, що за заявою керівника товариства було порушено кримінальне провадження (заволодіння шахрайським шляхом готовою продукцією), яке було закрито у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Наведене, на думку сторони, свідчить про вжиття останнім всіх заходів аби з`ясувати фактичні обставини «неотримання» товару позивачем.

Крім того, скаржник вважає, що, заявивши під час судових дебатів про відшкодування витрат на правничу допомогу, позивач фактично змінив предмет позову, що суперечить порядку зміни предмету позову, передбаченому ч. 3 ст. 46 ГПК України. Також скаржник зазначив, що під час судового засідання докази, що підтверджують витрати на правову допомогу, судом не досліджувалися, у зв`язку з чим скаржник був позбавлений можливості перевірити обґрунтованість суми витрат.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

14.11.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Відзив прийнято в порядку ст. 263 ГПК України.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було здійснено передоплату за товар. Однак, поставка товару (яєць) так і не відбулася. Довіреність від 13.11.2015 на ім`я ОСОБА_2 позивачем не видавалася, таку особа вона не знає. А підпис на зворотній стороні довіреності біля слів: «Керівник підприємства» виконано не позивачем, що підтверджується судовою почеркознавчою експертизою. Стосовно печатки, яка відображена на довіреності на довіреності, позивач зазначає, що взагалі не має печатки.

Наведене, на переконання позивача означає, що скаржник не може стверджувати, що належним чином виконав обов`язок по поставці, відвантаживши товар (у випадку якщо таке відвантаження взагалі мало місце) неуповноваженій особі.

У разі не здійснення поставки, покупець вправі обрати один із таких способів відновлення порушеного права: вимагати передання оплаченого товару від продавця або вимагати повернення суми попередньої оплати. Остання можливість і була обрана позивачем, що відповідає позиції Верховного Суду, висланій в постанові від 26.10.2018 у справі № 910/1775/18.

Щодо заперечень скаржника відносно заявленого відшкодування на правничу допомогу, позивач зазначає, що відповідна заява, разом із відповідними доказами, була направлена до суду завчасно - 05.08.2019 (отримана судом 08.08.2019), тобто майже за місяць до ухвалення рішення. При цьому, не зазначення орієнтовного розрахунку судових витрат у жодному разі не позбавляє позивачку права на стягнення таких судових витрат. Докази на підтвердження понесених витрат було додано до такої заяви.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, позов обґрунтовано тим, що 13.11.2015 ФОП ОСОБА_1 перераховано 299 700 грн ПАТ «Птахогосподарство «Червоний прапор» (перейменоване на ПАТ «Агрохолдинг Авангард») на підставі рахунку №138 від 12.11.2015 в оплату товару (яйця 1 категорія біле), який отримано не було.

Згідно з рахунком №138 від 12.11.2015 (преамбула) оплата даного рахунку означає згоду з умовами поставки товару. Повідомлення про оплату обов`язкове, інакше не гарантується наявність товару на складі. Товар відпускається по факту надходження грошей на розрахунковий рахунок постачальника, самовивозом, за наявності доручення та паспорту.

Відповідно до квитанції № 0.0.460658161.1 13.11.2015 ФОП ОСОБА_1 перераховано ПАТ «Птахогосподарство «Червоний прапор» 299 700 грн, призначення платежу: оплата за товар (яйця 1 категорії біле) згідно рахунку №138 від 12.11.2015. Оплата також підтверджується випискою по рахунку відповідача за 13.11.2015 та не спростовано скаржником під час апеляційного перегляду.

Скаржник стверджує, що відповідно до видаткової накладної № 1609 від 13.11.2015 товар на суму 299 520, 00 грн від імені позивача отримав ОСОБА_2 за довіреністю № 01 від 13.11.2015.

Так, у матеріалах справи наявна відповідь філії відповідача від 10.10.2016 № 28 на вимогу позивача від 30.09.2016 про повернення коштів у сумі 299 700, 00 грн, у якій скаржник повідомив, що зі слів ФОП ОСОБА_1 йому стало відомо, що підприємець продукцію не отримав та наполягав на поверненні коштів. У зв`язку з викладеним філія відповідача звернулася із заявою до правоохоронних органів, за наслідками чого було порушено кримінальне провадження. З огляду на викладене, скаржник залишив заяву позивача без задоволення.

Водночас, матеріали справи не містять належних доказів отримання товару саме позивачем

Як встановлено судом першої інстанції, у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою до ПАТ «Агрохолдинг Авангард» про повернення безпідставно набутого майна (справа № 759/14849/16). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.04.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.09.2017 у справі №759/14849/16 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Судові рішення мотивовані тим, що спірні кошти перераховані позивачем на забезпечення договору поставки та між сторонами договору виникли господарські правовідносини.

Претензією від 08.12.2017 ФОП ОСОБА_1. звернулася до ПАТ «Агрохолдинг Авангард», в якій стверджувала, що поставка товару так і не була здійснена. Також у зв`язку з відсутністю потреби в отриманні товару ФОП ОСОБА_1. просила повернути їй суму попередньої оплати. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення відповідач отримав претензію 12.12.2017.

Звертаючись до господарського суду, ФОП ОСОБА_1. стверджувала, що не видавала довіреність від 13.11.2015 на ім`я ОСОБА_2 та підпис, виконаний біля слів: «Керівник підприємства» на довіреності від 13.11.2015, виданої на ім`я ОСОБА_2 , позивачу не належить.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини щодо поставки товару. Спір стосується належного виконання зобов`язань з поставки товару та відповідно до встановленого наслідків дотримання або ж не дотримання таких зобов`язань.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За загальним правилом ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи скаржником було виставлено позивачці рахунок на оплату № 138 від 12.11.2015 (оферта). Указаним рахунком передбачено, що оплата даного рахунку означає згоду з умовами поставки товару. Повідомлення про оплату обов`язкове, інакше не гарантується наявність товару на складі. Товар відпускається по факту надходження грошей на розрахунковий рахунок постачальника, самовивозом, за наявності доручення та паспорту.

Так, 13.11.2015 позивачем було здійснено оплату товару (акцепт), що підтверджується квитанцією від 13.11.2015 та випискою по рахунку відповідача за 13.11.2015. Наведені обставини сторонами не заперечувалися.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Преамбулою рахунку № 138 від 12.11.2015 сторони узгодили, що оплата даного рахунку означає згоду з умовами поставки товару.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 662, 692 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи (квитанцією від 13.11.2015 та випискою по рахунку від 13.11.2015), на виконання умов договору, на підставі рахунку №138 від 12.11.2015 позивач перерахувала на користь скаржника грошові кошти у сумі розмірі 299 700 грн, як оплату за товар (яйця 1 категорія біле).

Нормою ст. 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, факт проведення сторонами у справі господарських операцій щодо виконання ними зобов`язань, повинен підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Як стверджував скаржник, у суді першої, так і суді апеляційної інстанції, виконання зобов`язань з поставки позивачу товару на суму 299 520, 00 грн підтверджується видатковою накладною № 1609 від 13.11.2015.

Так, згідно з видатковою накладною № 1609 від 13.11.2015 товар від імені позивача отримував ОСОБА_2 за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 01 від 13.11.2015.

Водночас, позивач як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції стверджує, що не видавала довіреність від 13.11.2015 на ім`я ОСОБА_2 та підпис, виконаний біля слів: «Керівник підприємства» на довіреності від 13.11.2015, виданої на ім`я ОСОБА_2 позивачці не належить.

Наведене стало підставою для призначення судом першої інстанції судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставлено питання: чи належить ФОП ОСОБА_1 підпис, виконаний біля слів: «Керівник підприємства» на довіреності від 13.11.2015, виданої на ім`я ОСОБА_2

Згідно з висновком експертів №8470-8472/18-32, складеного 22.03.2019 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи експертами надано висновок щодо поставленого на вирішення експертів питання, а саме: підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «Керівник підприємства» на зворотній стороні довіреності від 13.11.2015, виданої на ім`я ОСОБА_2 на отримання від ПАТ «Агрохолдинг Авангард» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особо з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .

Заперечень щодо проведеної експертизи та наданого за результатами її проведення висновку, скаржником не висловлено.

А тому суд першої інстанції, дослідивши указаний висновок судової експертизи (з урахуванням інших доказів, наявних в матеріалах справи) правильно зазначив, що останній містить докладний опис проведених експертами досліджень, не викликає сумнівів у його правильності, не містить розбіжностей і відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі, стосовно критеріїв повноти, ясності, обґрунтованості. У зв`язку з чим правомірно прийняв його в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст. 76, 77 ГПК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності, погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що наявна в матеріалах справи видаткова накладна № 1609 від 13.11.2015 не може бути належним та допустимим доказом поставки позивачці та отримання останньою товару на суму 299 520, 00 грн в розумінні ст. 73, 80, 269 ГПК України, оскільки за результатами судової експертизи, зокрема, встановлено, що підписи на довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей № 01 від 13.11.2015 виконані не ФОП ОСОБА_1, а іншою особою.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем товару (яйця 1 категорія біле) на загальну суму 299 700, 00 грн.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зверталася до скаржника із вимогами від 30.09.2016, 08.12.2017 щодо повернення перерахованих грошових коштів в розмірі 299 700,00 грн.

Згідно із ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, з якою кореспондуються норма ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та вірогідні докази поставки скаржником позивачці товару, вартість якого оплачена останньою на підставі рахунку №138 від 12.11.2015 (яйця 1 категорія біле), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність підстав повернення суми передоплати в розмірі 299 700, 00 грн.

Посилання скаржника на ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України визнаються необґрунтованими з огляду на те, що належно передачею товару є його здача уповноваженому перевізникові або ж уповноваженій особі. Водночас, матеріали справи не містять доказів здачі товару уповноваженій на це особі, а тому такий довід є безпідставним.

Отже, скаржник належними та допустимими доказами факту поставки позивачці товару у сумі 299700, 00 грн не підтвердив, обставин наведених позивачем у позові не спростував. Доказів повернення позивачці грошових коштів у сумі 299700, 00 грн скаржником не надано.

При цьому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04.04.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.09.2017 у справі №759/14849/16, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що спірні кошти перераховані позивачем на забезпечення договору поставки та між сторонами договору виникли господарські правовідносини. До того ж, підставою заявлення та, відповідно, розгляду позовної вимоги було повернення безпідставно набутих коштів (ст. 1212 Цивільного кодексу України), у той час як підставою даного позову є повернення передоплати за договором поставки (ст. 693 Цивільного кодексу України), що не є тотожними підставами.

Водночас, під час вирішення указаного вище спору між сторонами, експертиза щодо належності позивачці підпису на довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей № 01 від 13.11.2015 не проводилася.

Святошинським районним судом м. Києва та Апеляційним судом міста Києва встановлено, що грошові кошти не можна визнати як безпідставно набуте майно, а питання виконання чи невиконання домовленості між сторонами не входить до предмету розгляду наведеної справи, з огляду на те, що між сторонами договору виникли господарські правовідносини.

Наведене і стало причиною звернення позивача з даним позовом до господарського суду про стягнення 299 700,00 грн на підставі ст. 663, 693 Цивільного кодексу України ст. 181, 265, 267 Господарського кодексу України, у зв`язку із невиконанням скаржником зобов`язань з поставки оплаченого позивачем товару.

Щодо посилань скаржника на те, що позивач заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу змінила позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначає відхиляє їх через таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас предметом позову є частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Сума, заявлена на відшкодування витрат на правничу допомогу, не входить до ціни позову (не становлять матеріально-правової вимогу позивача до відповідача), а є урегульованою нормами процесуального права можливістю відшкодування (повернення) витрат на адвоката, понесених у зв`язку з розглядом справи. А тому посилання скаржника на зміну предмету позову відхиляється як безпідставне.

Що стосується строків заявлення вимоги про відшкодування судових витрат, то таке було здійснено позивачем 05.08.2019, що підтверджується відтиском штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла заява.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем було заявлено про витрати на правничу до судових дебатів. Тобто відповідну заява було подано в строк, встановлений законом, яку правомірно прийнято судом першої інстанції до розгляду та розглянуто.

Так, Господарським судом міста Києва встановлено, що на підтвердження понесення таких витрат позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 05.06.2019; рахунок від 30.07.2019, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 30.07.2019 на суму 13 500, 00 грн, квитанцію про сплату витрат на правову допомогу на загальну суму 13 500,00 грн. Клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу скаржником не заявлялося. А тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з правомірності заявлених витрат та наявності підстав для їх задоволення.

Посилання ж скаржника на не дослідження таких доказів у судовому засіданні відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що відповідні докази було долучено позивачем до матеріалів справи завчасно (майже за місяць до ухвалення судового рішення). Скаржник, у разі наявності заперечень міг їх надати суду (враховуючи те, що 13.08.2019 представник сторони був у судовому засіданні та мав можливість ознайомитися з такою заявою). А тому такі посилання відхиляються як необґрунтовані.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ФОП ОСОБА_1 до ПАТ «Агрохолдинг Авангард» про стягнення 299 700, 00 грн.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 126, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Крім того, 18.11.2019 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу засобами електронного зв`язку (електронною поштовою) з накладенням цифрового підпису, в якій сторона просила відшкодувати витрати на адвоката в розмірі 5 000, 00 грн. До заяви долучено копію додаткової угоди № 1 від 13.11.2019, копію рахунку від 13.11.2019, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 13.11.2019, копію виписки з рахунку АО «Греца і Партнери» за 14.11.2019.

09.12.2019 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надсилання скаржникові заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

13.12.2019 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло заперечення на заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій сторона заявила про відсутність підстав для задоволення такої заяви. Так, скаржник зазначає, що представником позивача складено та подано відзив, зміст якого відтворює зміст його письмових пояснень від 24.06.2018 та позовної заяви від 05.01.2018; складено та подано два клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; прийнято участь в одному судовому засіданні 18.11.2019; складено та подано заяву про розподіл витрат на правничу допомогу. Однак такі послуги та розмір заявлених до відшкодування витрат, на переконання скаржника, є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Також скаржник зазначає, що договір про надання правової допомоги підписано адвокатам Олійником Р.Б., однак, оскільки кошти перераховано адвокатському об`єднанню «Греца і Пратнери», то вказаний адвокат не може діяти самостійно.

Так, згідно з рахунком та актом наданих послуг позивачці було надано такі послуги: підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 2, 5 год. вартістю 2 500, 00 грн, участь у судовому засіданні - 1 год. вартістю 2 500 грн. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відзив на апеляційну скаргу містить заперечення та доводи по відношенню саме до апеляційної скарги (що об`єктивно може відображати і позицію сторони в суді першої інстанції), що не може нівелювати трати певного часу на підготовку такого відзиву. Так само суд апеляційної інстанції враховує участь представника в судовому засіданні, що також потребує часу та підготовки представника. Крім того, слід врахувати і складність справи (доказова база, обставини, що підлягали доказуванню, тощо) і розмір заявлених вимог (стягнення 299 700, 00 грн).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду 13.12.2018 у справі № 816/2096/17 та від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18 та від 09.07.2019 у справі № 923/726/18.

Враховуючи усі наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заявлені до стягнення витрати на адвоката (5 000, 00 грн), з урахуванням витраченого часу, є співмірними та пропорційними як по відношенню до складності справи, так і до предмету спору (5 000, 00 грн складає 1,67 % від суми позову). А тому така вимоги підлягає задоволенню.

Посилання скаржника про те, що надані послуги надано Олійником Р.Б. як індивідуально зайнятою особою спростовуються матеріалами справи, оскільки сам договір про надання правової допомоги від 05.06.2019 і додаткову угоду № 1 зі сторони адвокатського об`єднання підписано Грецию Я.В. Ордер на представництво інтересів видано Олійнику Р.Б. При цьому доказів здійснення представництва як само зайнята особа або ж в інтересах іншого адвокатського об`єднання скаржником не надано. Норми права, яка б вимагала зазначення в ордері адвокатського об`єднання, в якому здійснює діяльність адвоката, скаржником не наведено. А тому посилання скаржника відхиляються як безпідставні.

Суд також враховує, що 2 500, 00 грн судових витрат було заявлено за участь представника сторони в судовому засіданні 18.11.2019, в яке представник скаржника не з`явився, що і зумовило відкладення розгляду справи. При цьому судові витрати на правничу допомогу за судове 20.01.2020 представником позивача не заявлялися.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 у справі № 910/330/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 у справі №910/330/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» на користь ФОП ОСОБА_1 5000, 00 грн судових витрат, понесених на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 23.01.2020

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім