ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.01.2020 Справа №905/2155/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Калітіній К.А.,

за позовом Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області, ,

до відповідача, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, , в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман Донецької області, ,

про стягнення 108839,33 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився, -

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №09-2/86 від 19.11.2019 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман Донецької області, про стягнення збитків у розмірі 108 839,33 грн., що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні на підставі положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, Закону України «Про залізничний транспорт».

З дотриманням приписів ст.32 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2155/19 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 28.11.2019 прийнято позовну заяву №09-2/86 від 19.11.2019 до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2155/19; визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 24.12.2019; встановлено строк позивачу для надання: відповідно до ст.ст.166, 251 Господарського процесуального кодексу України відповіді на відзив до 24.12.2019; встановлено строк відповідачу для надання: відповідно до ст.ст.165, 251 Господарського процесуального кодексу України відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову до 17.12.2019, але не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку судового засідання.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 08.05.2019 Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка Донецької області, (вантажовідправник) на адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області, (вантажоодержувач) за накладною №49676737 відправлено, зокрема, у вагонах №63487060, №56438039, №53589370, №56319320, №55332316 вантаж кокс доменний (вологий), вагою у вагоні №63487060 - 40670 кг., №56438039 - 39050 кг., №53589370 - 40500 кг., №56319320 - 40300 кг., №55332316 - 48050 кг., однак на станції призначення залізницею виявлено недостачу вантажу, про що складено комерційні акти №484809/157 від 10.05.2019, №484809/158 від 10.05.2019, №484809/159 від 10.05.2019, №484809/160 від 10.05.2019, №484809/161 від 10.05.2019.

Обставини викладені в означених актах свідчать про незбереження залізницею вантажу на шляху слідування, що є підставою для матеріальної відповідальності перевізника у вигляді відшкодування збитків в розмірі вартості нестачі вантажу, з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати під час перевезень.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав залізничну накладну №49676737, комерційні акти №484809/157 від 10.05.2019, №484809/158 від 10.05.2019, №484809/159 від 10.05.2019, №484809/160 від 10.05.2019, №484809/161 від 10.05.2019, а також у копіях: акт прийому-передачі №92567547 від 08.05.2019 за договором №107/16Сб від 01.02.2016, рахунок-фактура №92567547 від 08.05.2019 до договору №107/16Сб від 01.02.2016, довідка №02-4452 від 06.11.2019, банківська виписка по особовому рахунку від 28.08.2019, правоустановчі документи позивача, документи у підтвердження повноважень представника позивача, роздруківка з Єдиного державного реєстру судових рішень України постанови Верховного Суду від 11.04.2019 по справі №905/729/18.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст.11, 253-257, 260, 261, 908, 909, 920, 924, 925 Цивільного кодексу України, ст.ст.174, 307, 315 Господарського кодексу України, ст.ст.4, 20, 161, 162, 171 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.6, 31, 32, 110, 113, 114, 115, 129, 134, 136, Статуту залізниць України, ст.ст.12, 23, 26 Закону України «Про залізничний транспорт», п.5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, п.27 Правил видачі вантажу, а також посилається на п.3.8 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» №04-5/601 від 29.05.2002, п.4.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки Верховного Суду викладені у постанові від 11.04.2011по справі №905/729/18.

23.12.2019 від відповідача через канцелярію Господарського суду Донецької області отримано відзив №2022/1611 від 20.12.2019 на позовну заяву разом із заявою №2022/1612 від 20.12.2019 про застосування позовної давності. Додатки згідно переліку.

За змістом представленого суду відзиву відповідач категорично заперечує проти позовних вимог, у зв`язку з тим, що позивачем не надано належним чином засвідчені документи розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме: підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної та доказів оплати рахунку.

У заяві №2022/1612 від 20.12.2019 про застосування позовної давності, посилається на положення ст.134, 136 Статуту залізниць України, вважає строк позовної давності для пред`явлення позовів до залізниць таким, що сплинув. Наведено правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.04.2018 у справі №905/3245/16.

24.12.2019 у судовому засіданні, згідно приписів ч.2 ст.216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва по 22.01.2020, про що сторін повідомлено ухвалою суду від 24.12.2019.

08.01.2020 від представника позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано відповідь №09-2/86 від 27.12.2019 на відзив, на заяву про застосування строків позовної давності по справі №905/2155/19, за змістом якого стверджує про надання всіх документів, які повинні бути надані одержувачем вантажу для підтвердження розміру заподіяних збитків; зазначено, що оскільки дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч.2, 3 ст. 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника; зауважено на зверненні до суду з позовом у належний строк. Наведено правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 28.01.2019 у справі №905/1729/18, від 10.09.2019 у справі №905/2303/18, а також постановах касаційної інстанції від 15.11.2016 по справі №905/4612/16, від 08.11.2016 по справі №904/4161/16.

Беручи до уваги дату відправлення відзиву відповідачем на адресу позивача, а також дотримуючись принципу рівності та змагальності сторін, право надане позивачу в силу приписів ст.166 Господарського процесуального кодексу України, суд приймає відповідь №09-2/86 від 27.12.2019 на відзив та враховує її при розгляді справи.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо такого.

За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Як свідчать матеріали справи, 08.05.2019 за накладною №49676737 Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка Донецької області, (вантажовідправник) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці відвантажило на адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області, (вантажоодержувач), зокрема, у вагонах №63487060, №56438039, №53589370, №56319320, №55332316 вантаж кокс доменний (вологий), насипом, марковано поздовжньою смугою шириною 400-600мм по центру вздовж вагону вапном.

При оформленні вказаних залізничних накладних відправником вказано масу вантажу: у вагоні 63487060 нетто 40670 кг., у вагоні №56438039 нетто 39050 кг., у вагоні №53589370 нетто 40500 кг., у вагоні №56319320 нетто 40300 кг., у вагоні №55332316 нетто 48050 кг

На станції призначення Сартана Донецької залізниці, на підставі ст.24 Статуту залізниць України, була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, на вказаній станції здійснено комісійне переважування спірних вагонів з розчепленням на справних 150т. держповірених 07.09.2018 вагонних вагах вантажоодержувача, за результатами якого складено комерційні акти №484809/157 від 10.05.2019, №484809/158 від 10.05.2019, №484809/159 від 10.05.2019, №484809/160 від 10.05.2019, №484809/161 від 10.05.2019 відповідно до яких, на підставі актів загальної форми №10985, №10986, №10987, №10988, №10992 від 09.05.2019 ст.Волноваха Донецької залізниці, №194/ПП від 09.05.2019 ст.Сартана Донецької залізниці, виявилось:

- у вагоні №63487060 - нетто 36620 кг., тара 23580 кг., брутто 60200 кг., що менше документа на 4050 кг.;

- у вагоні №56438039 - нетто 36000 кг., тара 22200 кг., брутто 58200 кг., що менше документа на 3050 кг.;

- у вагоні №53589370 - нетто 38400 кг., тара 23500 кг., брутто 61900 кг., що менше документа на 2100 кг.;

- у вагоні №56319320 - нетто 37600 кг., тара 23600 кг., брутто 61200 кг., що менше документа на 2700 кг.;

- у вагоні №55332316 - нетто 43700 кг., тара 23500 кг., брутто 67200 кг., що менше документа на 4350 кг.

У комерційному акті №484809/157 від 10.05.2019 у розділі Д також відображено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився. За документом навантаження насипом, вантаж марковано по центру поздовжньою смугою шириною 400-600 мм вздовж вагону вапном. Фактично навантаження у вагоні шапкою, вище бортів на 400 мм. Вантаж марковано однією смугою вапном вздовж вагону. Над 1, 2, 3, 4 люками мається виїмка довжиною 6000 мм, глибиною 500 мм, шириною 1000 мм, маркування порушено. Вагон бездверний, люка зачинені. Технічно справний. Течі вантажу не має. З моменту прибуття і до комерційного переважування вагон перебував під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст.Сартана Донецької залізниці з повідомленням у ВОХР ст.Маріуполь і поліції. Комерційне переважування здійснювали вагар і старший прийомоздавальник комбіната Азовсталь Адинцова, Головацкая, ДСЗ ст.Сартана і комерційний агент ст.Сартана Гнутиков Е.Б., Мищенко С.С.Завідуючий вантажним двором за штатним розписом не значиться. Містить підпис у графі «Начальник станції» із штампом станції Сартана Донецької залізниці.

У комерційному акті №484809/158 від 10.05.2019 у розділі Д відображено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився. За документом навантаження насипом, вантаж марковано по центру поздовжньою смугою шириною 400-600 мм вздовж вагону вапном. Фактично навантаження у вагоні шапкою, вище бортів на 400 мм. Вантаж марковано однією смугою вапном вздовж вагону. Над 2, 3, 4, 5, 6 люками мається виїмка довжиною 7500 мм, глибиною 500 мм, шириною 1000 мм, маркування порушено. Вагон бездверний, люка зачинені. Технічно справний. Течі вантажу не має. З моменту прибуття і до комерційної переважування вагон перебував під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст.Сартана Донецької залізниці з повідомленням у ВОХР ст.Маріуполь і поліції. Комерційне переважування здійснювали вагар і старший прийомоздавальник комбінату Азовсталь Адинцова, Головацкая, ДСЗ ст.Сартана і комерційний агент ст.Сартана Гнутиков Е.Б., Мищенко С.С.Завідуючий вантажним двором за штатним розписом не значиться. Містить підпис у графі «Начальник станції» із штампом станції Сартана Донецької залізниці.

У комерційному акті №484809/159 від 10.05.2019 у розділі Д відображено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився. За документом навантаження насипом, вантаж марковано по центру поздовжньою смугою шириною 400-600 мм вздовж вагону вапном. Фактично навантаження у вагоні шапкою, вище бортів на 400 мм. Вантаж марковано однією смугою вапном вздовж вагону. Над 2, 3, 4, 5, 6 люками мається виїмка довжиною 7500 мм, глибиною 500 мм, шириною 1000 мм, маркування порушено. Вагон бездверний, люка зачинені. Технічно справний. Течі вантажу не має. З моменту прибуття і до комерційного переважування вагон перебував під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст.Сартана Донецької залізниці з повідомленням у ВОХР ст.Маріуполь і поліції. Комерційне переважування здійснювали вагар і старший прийомоздавальник комбіната Азовсталь Адинцова, Головацкая, ДСЗ ст.Сартана і комерційний агент ст.Сартана Гнутиков Е.Б., Мищенко С .С. Завідуючий вантажним двором за штатним розписом не значиться. Містить підпис у графі «Начальник станції» із штампом станції Сартана Донецької залізниці.

У комерційному акті №484809/160 від 10.05.2019 у розділі Д відображено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився. За документом навантаження насипом, вантаж марковано по центру поздовжньою смугою шириною 400-600 мм вздовж вагону вапном. Фактично навантаження у вагоні шапкою, вище бортів на 400 мм. Вантаж марковано однією смугою вапном вздовж вагону. Над 2, 3, 4, 5, 6, 7 люками мається виїмка довжиною 9000 мм, глибиною 500 мм, шириною 1000 мм, маркування порушено. Вагон бездверний, люка зачинені. Технічно справний. Течі вантажу не має. З моменту прибуття і до комерційного переважування вагон перебував під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст.Сартана Донецької залізниці з повідомленням у ВОХР ст.Маріуполь і поліції. Комерційне переважування здійснювали вагар і старший прийомоздавальник комбінату Азовсталь Адинцова, Головацкая, ДСЗ ст.Сартана і комерційний агент ст.Сартана Гнутиков Е.Б., Мищенко С.С. Завідуючий вантажним двором за штатним розписом не значиться. Містить підпис у графі «Начальник станції» із штампом станції Сартана Донецької залізниці.

У комерційному акті №484809/161 від 10.05.2019 у розділі Д відображено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився. За документом навантаження насипом, вантаж марковано по центру поздовжньою смугою шириною 400-600 мм вздовж вагону вапном. Фактично навантаження у вагоні шапкою, вище бортів на 400 мм. Вантаж марковано однією смугою вапном вздовж вагону. Над 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 люками мається виїмка довжиною 10500 мм, глибиною 500 мм, шириною 1200 мм, маркування порушено. Вагон бездверний, люка зачинені. Технічно справний. Течі вантажу не має. З моменту прибуття і до комерційного переважування вагон перебував під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст.Сартана Донецької залізниці з повідомленням у ВОХР ст.Маріуполь і поліції. Комерційне переважування здійснювали вагар і старший прийомоздавальник комбінату Азовсталь Адинцова, Головацкая, ДСЗ ст.Сартана і комерційний агент ст.Сартана Гнутиков Е.Б., Мищенко С.С.Завідуючий вантажним двором за штатним розписом не значиться. Містить підпис у графі «Начальник станції» із штампом станції Сартана Донецької залізниці.

Порядок оформлення та відповідність комерційних актів положенням Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, не заперечується.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Статтею 23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження, втрату, нестачу, псування, пошкодження прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Суд приймає до уваги встановлену актами справність спірних вагонів, сліди доступу до вантажу та порушення у них маркування.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Проте, суду не надано доказів не збереження вантажу не з вини залізниці, з матеріалів справи не вбачається.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладній, засвідчено належними доказами - комерційними актами №484809/157 від 10.05.2019, №484809/158 від 10.05.2019, №484809/159 від 10.05.2019, №484809/160 від 10.05.2019, №484809/161 від 10.05.2019.

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнаються судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до акту прийому-передачі №92567547 від 08.05.2019 за договором №107/16Сб від 01.02.2016 ціна коксу доменного марки КДМ 1, ТУ У 19.1-5:2015, у вагоні №63487060 (квитанція №49676737) визначена у розмірі 7494,59 грн. за 1т. без ПДВ , у вагонах №56438039, №53589370, №56319320, №55332316 (квитанція №49676737) - 7514,42 грн. за 1т. без ПДВ.

В матеріалах справи наявний рахунок - фактура Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) №92567547 від 08.05.2019 до договору №107/16Сб від 01.02.2016 щодо вартості 1т. коксу доменного марки КДМ 1, ТУ У 19.1-5:2015, із відображенням його ціни, обумовленої у акті прийому-передачі №92567547 від 08.05.2019, у тому числі з урахуванням податку на додану вартість.

Згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» №02-4452 від 06.11.2019 із банківською випискою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» за 28.08.2019, платіжним дорученням № від 28.08.2019 на суму 60000000,00 грн. з урахуванням податку на додану вартість позивачем здійснена повна оплата за кокс доменний за договором №107/16Сб від 01.02.2016р. на адресу ПрАТ «АКХЗ» за рахунком №92567547 від 08.05.2019.

Так, виходячи з предмета спору, яким є стягнення збитків, оплату вантажу на підставі рахунку №92567547 від 08.05.2019, а також викладене вище, суду представлено належні та допустимі докази вартості відправленого вантажу.

Доводи відповідача у цій частині є такими, що не відповідають дійсності, а відтак до уваги судом не беруться.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. №862/5083, у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Згідно матеріалів справи, у спірній накладній у графі найменування вантажу зазначено, що спірний вантаж вологий.

Недостача згідно вищезазначених комерційних актів складає: у вагоні №63487060 - 4050 кг., у вагоні №56438039 - 3050 кг., у вагоні №53589370 - 2100 кг., у вагоні №56319320 - 2700 кг., у вагоні №55332316 - 4350 кг.

Згідно розрахунку, що міститься в позовній заяві, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу із застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у загальному розмірі 108839,33 грн.

Здійснив перерахунок, з урахуванням норм природної втрати 2%, судом встановлено, що нестача вантажу у вагоні №56438039 становить 2,269 т. (3,050т. - 0,781 т.), у вагоні №53589370 - 1,29 т. (2,1 т. - 0,81 т.), у вагоні №56319320 - 1,894 т. (2,7 т. - 0,806 т.), у вагоні №55332316 - 3,389 т. (4,35 т. - 0,961 т.), у вагоні №63487060 - 3,2366 т. (4,05 т. - 0,8134 т.).

Суд, перевіривши розрахунок вартості нестачі встановив, що він не суперечить обставинам справи, а відтак приймається судом.

Відтак, вартість втраченого вантажу складає 108839,33грн.

За приписами ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками, зокрема, розуміються втрата або пошкодження майна у разі неналежного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Дані норми кореспондуються з положеннями Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, з урахуванням даних, зазначених в комерційних актах, своїх зобов`язань за договором перевезення підприємство залізничного транспорту загального користування не виконало належним чином, оскільки не забезпечило збереження довіреного йому вантажу.

Факт недостачі вантажу у приведеній вище кількості та вартості підтверджений матеріалами справи.

Отже, враховуючи оплату рахунку №92567547 від 08.05.2019 позивачем (банківська виписка за 28.08.2019, з урахуванням довідки Приватного акціонерного товариства Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» №02-4452 від 06.11.2019), беручи до уваги відсутність доведення протилежного, позивач внаслідок незбереження підприємством залізничного транспорту загального користування вантажу, зазнав збитків у загальному розмірі 108839,33 грн.

Відтак, вимоги позивача є обґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на пропущення строку позовної давності, встановленої для пред`явлення позовів, що випливають з договорів перевезення, суд їх відхиляє виходячи с наступного.

Як встановлено, відповідач посилається на статтю 136 Статуту залізниць України, якою встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту. Пунктом «а» статті 134 Статуту залізниць України передбачено, що претензії можуть бути заявлені протягом 6 місяців з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Разом з цим, частиною п`ятою статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із частиною четвертою статті 909, частиною першою статті 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, вказані норми посилаються на можливість застосування транспортних статутів стосовно умов перевезення вантажів та відповідальності суб`єктів за цими перевезеннями.

Відповідно до ч.1-3 ст.315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

Господарський кодекс України відносно до Цивільного кодексу України є систематизованим законодавчим актом, який регулює особливості господарських відносин. Водночас, Господарський кодекс України є загальною нормою по відношенню до Статуту залізниць України, який регулює відносини, що стосуються перевезення залізничним транспортом.

Стаття 315 Господарського кодексу України за своїм змістом та суттю також є спеціальною нормою, яка регулює позовну давність, у тому числі початок та умови її перебігу за вимогами, що витікають із договорів перевезення вантажу залізничним транспортом.

Отже і стаття 315 Господарського кодексу України і статті 134, 136, 137 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання позовної давності.

Статут залізниць України був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 і останні зміни в нього вносились постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002р. №1973.

Господарський кодекс України, який за своєю правовою природою є законом України, прийнято Верховною Радою України 16.01.2003р. №436-IV і набув чинності з 01.01.2004р. Тобто, вказаний Кодекс прийнятий вищим законодавчим органом держави і, по-перше, має вищу юридичну силу у порівнянні з нормами Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, а по-друге - прийнятий пізніше ніж вказаний Статут, а відтак при наявності колізії спеціальних норм повинні застосовуватись спеціальні норми, які містяться у акті вищої юридичної сили або більш пізнього прийняття. Таким чином, в даному випадку норми статті 315 Господарського кодексу України є визначальними у питанні визначення строків позовної давності.

У той же час стаття 4 Цивільного кодексу України імперативно встановлює, що якщо постанова Кабінету Міністрів України (і відповідно затверджені нею норми) суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Враховуючи, що положення Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, які регулюють початок перебігу позовної давності у випадку подання позовів до залізниць суперечать спеціальній нормі - закону, а саме - статті 315 Господарського кодексу України, то необхідно застосовувати положення вказаного закону.

Відтак, за приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися поряд з загальною спеціальна позовна давність (частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, визначеним статтею 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом (частина 7 статті 261 Цивільного кодексу України).

За змістом п.6 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» порядок і терміни складання актів, пред`явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Оскільки, як вже було встановлено, Статут залізниць України за своєю правовою природою не є законом, застосування до спірних правовідносин положень статей 134, 136 Статуту в частині, що суперечить Господарському кодексу України, є помилковим.

Таким чином, до обставин справи застосуванню підлягають приписи частини 4 статті 315 Господарського кодексу України, якою передбачено право заявника звернутись до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для відповіді на неї.

Системний аналіз чинного законодавства і зокрема статті 315 Господарського кодексу України свідчить, що пред`явлення претензії є правом і не має зобов`язального характеру, а строк для її направлення не є пресічним.

Як відзначалось у п.4.7 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред`явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (ч.4 ст.315 Господарського кодексу України).

Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії (шість місяців) та строку її розгляду (три місяці) (ч.2, 3 ст.315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Аналогічні правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №905/2303/18, що за датою ухвалення є більш актуальною зі спірного питання, ніж інші зазначені сторонами.

Окрім того, у даній постанові міститься висновок щодо посилання на постанову Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №905/3245/16, а саме: у вказаній справі застосовано до спірних правовідносин у ній норму ч.5 ст.315 Господарського кодексу України, якою визначено шестимісячний строк позовної давності для пред`явлення позовів перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів, що випливають з перевезення, таке виключає застосування наведеної норми до правовідносин у справі де позов пред`явлено вантажоодержувачем до перевізника.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини, що спричинили заявлені вимоги позивача, встановлено 10.05.2019 (момент складання комерційних актів №484809/157 від 10.05.2019, №484809/158 від 10.05.2019, №484809/159 від 10.05.2019, №484809/160 від 10.05.2019, №484809/161 від 10.05.2019), позов поданий до Господарського суду Донецької області 20.11.2019, про що свідчить штамп поштового відділення на конверті, у якому позов надійшов до суду.

Таким чином, враховуючи, що строк пред`явлення претензії (шість місяців) та строк її розгляду (три місяці), за висновками суду строк, встановлений для пред`явлення позову вантажоодержувачем до перевізника, у даній справі позивачем не пропущено.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості недостачі вантажу в сумі 108839,33 грн. підлягають задоволенню в повній сумі.

На ряду з зазначеним, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 6417,79 грн., які складаються з судового збору у розмірі 1921,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4496,79 грн.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено, позивачем не надано будь-яких доказів у підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи, відповідної заяви у порядку абз.2 ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України не подано, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4496,79 грн.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-81, 86, 129, 233, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь Донецької області, до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман Донецької області, про стягнення збитків у розмірі 108839,33грн., що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні на підставі положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, Закону України «Про залізничний транспорт», задовольнити.

2.Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, Печерський район, вул.Тверська, б.5, , банківські реквізити не вказано) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, б.22, , банківські реквізити не вказано) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, Лівобережний район, вул.Лепорського, буд. 1, , банківські реквізити не вказано) 108839,33грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1921,00грн.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4.В судовому засіданні 22.01.2020 ухвалено рішення (вступна та резолютивна частини рішення).

5.Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

6. Повний текст рішення складено 27.01.2020.

Суддя О.В. Кротінова