Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.01.2020 Справа № 905/2321/19

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання Поліщук А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом Приватного підприємства Агропромбуд, м.Покровськ Донецької області,

до відповідача: Житлово-комунального відділу Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ Донецької області,

про стягнення заборгованості в розмірі 809347,26грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився,

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство Агропромбуд, м.Покровськ Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Житлово-комунального відділу Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ Донецької області, про стягнення заборгованості у розмірі 809'347,26грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №624-Т від 24.09.2019р. в частині оплати виконаних позивачем послуг по поточному ремонту асфальтобетонного покриття по вул.Раскової м.Покровськ Донецької області.

Ухвалою господарського суду від 17.12.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/2321/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 14.01.2020р.

Представники сторін у судове засідання 14.01.2020р. не з`явились, про місце, дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, про що свідчать відповідні повідомлення про отримання ухвали суду.

Станом на 14.01.2020р. відзив на позовну заяву від відповідача до канцелярії суду не надходив, таким чином відповідач не скористався своїм правом на викладення позиції зі спору.

Згідно з ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Статтями 42 та 43 ГПК України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Зважаючи на те, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, закінчення процесуальних строків, а також те, що судом було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

24.09.2019р. між позивачем, Приватним підприємством Агропромбуд, м.Покровськ Донецької області (виконавець) та відповідачем, Житлово-комунальним відділом Покровської міської ради Донецької області (замовник) був укладений договір №624-Т (далі - договір).

Предметом договору відповідно до п.1.2 договору є послуги з поточного ремонту асфальтобетонного покриття по вул.Раскової м.Покровськ Донецької області, код ДК 021:2015-45233142-6 (ремонт доріг).

Відповідно до п. 1.6 договору фінансування здійснюється згідно бюджетного призначення. За умовами п. 1.7 договору бюджетні зобов`язання за договором виникають між сторонами у разі наявності та в межах відповідних бюджетних призначень, які затверджені міським бюджетом м.Покровська Донецької області на 2019 рік.

У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за надані послуги здійснюються при отриманні замовником з міського бюджету коштів на оплату фінансових цих послуг (1.8 договору).

Відповідно до п. 3.1 ціна договору становить 821080,69грн., в т.ч. ПДВ 136846,78 грн. (згідно з тендерною пропозицією учасника за результатами аукціону).

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після підписання сторонами акту наданих послуг ф.КБ-2в.

Строк надання послуг до 02.12.2019 (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору місце надання послуг: вул. Раскової, м.Покровськ Донецької області.

За умовами п.6.1.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за надані послуги, в свою чергу за умовами п. 6.4.1 договору виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги.

Відповідно до п. 10.1 договору останній набирає сили з моменту укладання та діє до 31.12.2019р. або до повного виконання замовником фінансових зобов`язань за договором.

Як свідчать матеріали справи, у виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором №624-Т від 24.09.2019р. підрядником виконані, а замовником прийняті будівельні роботи на суму 809347,26грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за 2019р. (форма КБ-3) від 07.11.2019р. та актом приймання виконаних будівельних робіт за 2019 (форма КБ-2в) від 07.11.2019р. на суму 809347,26грн., які підписані сторонами.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 29.11.2019р. про сплату вартості виконаних за договором №624-Т від 24.09.2019р. робіт, однак це не призвело до сплати їх вартості. Так, у відповідь на зазначену вимогу відповідач повідомив про те, що він не відмовляється від сплати вартості виконаних підрядником та прийнятих замовником робіт, але з огляду на скрутне матеріальне становище не має можливості здійснити сплату заборгованості.

Несплата відповідачем вартості робіт за договором №624-Т від 24.09.2019р. стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, зокрема, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Спір у даній справі стосується стягнення заборгованості за надані послуги за договором №624-Т від 24.09.2019р.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з того, що укладений між сторонами у даній справі договір №624-Т від 24.09.2019р. за своєю правовою природою є договором підряду, за яким, відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку про те, що первинними бухгалтерськими документами на підтвердження виконання підрядних робіт є технічні завдання, кошториси, акти КБ-2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3.

Як встановлено судом, у справі наявні належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт виконання відповідачем послуг за спірним договором на суму 809347,26грн.

Так, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за 2019р. (форма КБ 3) від 07.11.2019р. та акт приймання виконаних будівельних робіт за 2019р. (форма КБ-2в) від 07.11.2019р. підписані повноважними представниками сторін без зауважень стосовно якості та обсягу виконаних робіт, містять посилання на договір №624-Т від 24.09.2019р., внаслідок чого, враховуючи приписи положень ст.ст.76, 77, 91 ГПК України, приймаються судом як такі, що підтверджують належне виконання позивачем робіт за договором та прийняття їх відповідачем без будь-яких заперечень.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 610, 628, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

У п. 4.1 договору сторони дійшли згоди, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після підписання сторонами акту наданих послуг ф.КБ-2в.

Як зазначалось, судом встановлено, що позивач виконав господарські зобов`язання за договором з виконання будівельних робіт. Між тим, обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив оплату у визначений п. 4.1 договору строк, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за договором в розмірі 809347,26грн. Наявність вказаної заборгованості, як вбачається з підписаного сторонами акта звірки розрахунків, станом на 07.11.2019р. відповідачем визнається.

За вимогами ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

У своєму листі № № 01-08-882 від 05.12.2019р. щодо розгляду вимоги вих.№29/11 від 29.11.2019р. позивача щодо сплати послуг за договором, відповідач зазначив лише про скрутне матеріальне становище, проте не навів жодних аргументів стосовно неможливості оплати будівельних робіт у зв`язку із затримкою бюджетного фінансування, тощо.

Водночас ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності як відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд зазначає, що навіть відсутність бюджетного фінансування для фінансування оплати отриманих послуг за вказаним договором не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначено Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України". Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Стаття 2 Цивільного кодексу України встановлює, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Держава, як учасник цивільно-правових відносин, суб`єкт публічного права, в цілому виконує функції, як правило, владно-публічного характеру, а також бере участь у цивільно-правових відносинах. Водночас, вступаючи у цивільно-правові відносини, держава наділяється такими самими правами, як і будь-які інші учасники цивільного обороту (фізичні або юридичні особи), тобто з урахуванням вимог ст. 82 Цивільного кодексу України, у цивільно правових відносинах виступає на засадах юридичної рівності з іншими учасниками цивільно-правових відносин.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) визначено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Частинами 6, 7 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів. Органи місцевого самоврядування з урахуванням місцевих умов і особливостей можуть перерозподіляти між собою на підставі договорів окремі повноваження та власні бюджетні кошти.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічні положення містяться у ст. 617 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, з огляду на приписи частини 1 статті 16, частини 1 статті 18 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" суд вважає, що між сторонами у даній справі на підставі договору виникли господарські (цивільні) відносини, які відповідно до частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, що регулюються актами цивільного законодавства України, а відтак з огляду на положення частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 218 Господарського кодексу України відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання за договором.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Докази погашення заявленої суми боргу суду не представлені, в результаті чого господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог про стягнення заборгованості за договором №624-Т від 24.09.2019р. у сумі 809347,26 грн., а отже і про їх задоволення в повному обсязі.

Позивачем у позові вказано, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які він очікує понести, складає 12000грн. 00коп., з розрахунку 3000грн. одне судове засідання.

За приписами статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують обсяг наданих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Разом з цим, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу станом на час винесення рішення суду не було надано договору про надання правової допомоги, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості. Зокрема, у судових засіданнях по справі адвокат не представляв інтереси позивача.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладене, відсутність належних доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, у суду відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

У відповідності до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства Агропромбуд, м.Покровськ Донецької області до Житлово-комунального відділу Покровської міської ради Донецької області, м. Покровськ, Донецька область про стягнення заборгованості за договором №624-Т від 24.09.2019р. у сумі 809347,26грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Житлово-комунального відділу Покровської міської ради Донецької області (85302, Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, 11, ) на користь Приватного підприємства Агропромбуд, м.Покровськ Донецької області (85307, Донецька область, м. Покровськ, вул.Шосейна, б.167, ) заборгованість за договором №624-Т від 24.09.2019р. у сумі 809347,26грн. та судовий збір у розмірі 12140,21грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 14.01.2020р. складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2020 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному з 15.01.2020 по 22.01.2020 включно.

Суддя Ю.В. Макарова