ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3418/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Чередка А.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2019 (повне рішення складено 04.10.2019, суддя Назаренко Н.Г.) у справі

за позовом Криворізького міськрайонного центру зайнятості, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення 35 818,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Криворізький міськрайонний центр зайнятості звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення 35 818,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок протиправної відмови у призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 згідно його заяви, Криворізьке південне об`єднання управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області завдало матеріальну шкоду (збитки) позивачу у розмірі отриманої гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 35 818 грн. 42 коп. Позивач зазначає, що неповернення коштів до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття порушує державні інтереси в сфері соціального захисту населення в частині професійного навчання, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян і завдає державі шкоду.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2019 у даній справі позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь Криворізького міськрайонного центру зайнятості кошти у сумі 35 818,42 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду вмотивовано посиланням на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача гр. ОСОБА_1 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а Центр зайнятості безпідставно здійснив йому виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями Пенсійного фонду та понесеними позивачем збитками.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із згаданим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви.

Скаржник зазначає, що Криворізьке південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області припинено у порядку, визначеному законом.

На день припинення Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області позивач був повідомлений про призначення пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення суду (копія листа від 10.11.2016 № 2172/03/37 міститься у матеріалах справи), але позивачем не були здійснені заходи, направлені на захист його (на думку позивача) порушеного права шляхом заявлення кредиторських вимог до комісії з припинення управління.

Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор не звертався до суду з позовом у процесі припинення юридичної особи, а також вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, вважаються погашеними.

Апелянт вважає, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях, або в діях його посадових осіб відсутня вина у заподіянні шкоди.

При цьому, вимога про відшкодування збитків (шкоди) може бути пред`явлена виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Допомога по безробіттю виплачувалась ОСОБА_1 у період з 24.10.2013 по 23.09.2014, тоді як пенсія ОСОБА_1 призначена 21.11.2014 (на підставі рішення суду) відповідно до розпорядження № 965. На той час ОСОБА_1 на обліку як безробітний не перебував, тому з боку управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу будь-яких зловживань не вбачається.

Апелянт заперечує проти висновків суду про те, що рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 по справі № 210/3333/13-а, яким управління зобов`язано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах є доказом вини управління та вважає таке твердження безпідставним оскільки рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 дії управління не визнані неправомірними. Зазначеним рішенням управління зобов`язано призначити пенсію ОСОБА_1 за умови відсутності довідок, що підтверджують наявність пільгового стажу роботи та на підставі свідчень третьої особи, а саме представника ПАТ "ПВП "Кривбасвибухпром".

Відповідач звертає увагу суду та те, що заявлена до стягнення сума була сплачена позивачем добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю у зв`язку з наданням ОСОБА_1 статусу безробітного, що також свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої апелянтом позивачу, та відсутність підстав для стягнення з відповідача шкоди у вигляді коштів, перерахованих третій особі - ОСОБА_1 .

Висновки суду першої інстанції щодо наявність вини у діях апелянта, яка полягає у протиправній відмові у призначенні пенсії є необґрунтованими, оскільки відмова у призначенні пільгової пенсії ґрунтувалась на неналежному поданні документів, які допустив ОСОБА_1 та не залежало від волі апелянта.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач зазначає, що згідно до ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Тобто всі обов`язки Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перейшли до відповідача як до правонаступника.

Що стосується доказування наявності вини особи, яка завдала майнову шкоду, відповідач звертає увагу суду на той факт, що пенсія гр. ОСОБА_1 не була призначена своєчасно у зв`язку з тим, що органи Управління Пенсійного Фонду відмовили ОСОБА_1 у наданні пільгової пенсії за Списком № 2, посилаючись на те, що така пенсія не може бути призначена лише на підставі даних занесених до трудової книжки, хоча ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом підтверджуючим стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 про справі №210/3333/13-а (2-а/210/19/14) позовні вимоги гр. ОСОБА_1 були задоволені, а управління Пенсійного фонду України було зобов`язано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових підставах у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 22.02.2013.

На думку позивача, внаслідок протиправної відмови у призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 згідно його заяви, Криворізьке південне об`єднання управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області завдало матеріальну шкоду (збитки) Центру у розмірі отриманої гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 35 818,42 грн.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чус О.В., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2019 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, не пізніше 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.11.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, постановлено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

24.10.2013 до Криворізького міського центру зайнятості (назву якого змінено на Криворізький міськрайонний центр зайнятості, згідно з наказом Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 18.05.2016 № 106 «Про реорганізацію Криворізького міського та районного центрів зайнятості») звернувся гр. ОСОБА_1 в пошуках роботи, в зв`язку з відсутністю підходящої роботи на підставі поданої заяви та у відповідності до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_1. було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Наказом Криворізького міського центру зайнятості від 23.09.2014 припинено реєстрацію ОСОБА_1. як безробітного та виплату допомоги по безробіттю у відповідності до п.п.1 п. 1 ст. 31 Закону про страхування у зв`язку з працевлаштуванням безробітного.

Згідно з розрахунком допомоги по безробіттю, за період перебування на обліку в Криворізькому міськрайонному центрі зайнятості з 24.10.2013 по 23.09.2014 гр. ОСОБА_1 було нараховано та виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 35 818,42 грн.

27.10.2016 Пенсійний фонд Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області направив позивачу лист №2172/03/37 від 27.10.2016, в якому повідомив, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Криворізькому південному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком згідно рішення суду № 210/3333/13-а (2-а/210/19/14) від 25.09.2014 з 22.02.2013.

10.06.2019 позивач направив відповідачу претензію №01-09/1857, в якій просив повернути кошти виплачені гр. ОСОБА_1 , як допомога по безробіттю за період з 24.10.2013 по 23.09.2014 у розмірі 35 818,42 грн., оскільки у зв`язку з протиправною відмовою в призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 згідно його заяви, Криворізьке південне об`єднання управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області завдало матеріальну шкоду (збитки) позивачу у розмірі отриманою гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 35 818,42 грн.

Відповідач, 27.06.2019 направив на адресу позивача відповідь на претензію, в якій відмовив позивачу у поверненні коштів у розмірі 35 818,42 грн.

Викладені обставини стали причиною виникнення цього спору.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши встановлені на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь Криворізького міськрайонного центру зайнятості коштів у сумі 35 818,42 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ч.ч.1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 1173 Цивільного кодексу України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно пунктом 7 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, Пенсійний фонд є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди, має довести наявність лише трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до частини 1 статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 про справі №210/3333/13-а (2-а/210/19/14) зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу призначити ОСОБА_1. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, у відповідності до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 22.02.2013.

Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини протиправної поведінки відповідача у даній справі, яка виявилась у безпідставній та незаконній відмові в призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, є встановленими та не підлягають доведенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта про те, що заявлена до стягнення сума була сплачена позивачем добровільно.

Так, згідно з пунктом 2 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна розпочати роботу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 зазначеного закону статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 7 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до положень частини 1 статті 7, статті 8 та пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України.

Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю за рахунок коштів Фонду особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії гр. ОСОБА_1 .

Внаслідок неправомірних дій відповідача, гр. ОСОБА_1 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а Центр зайнятості безпідставно здійснив йому виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями Пенсійного фонду та понесеними позивачем збитками.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що позивач довів наявність всіх трьох елементів правопорушення в діях відповідача, необхідних для притягнення його до відповідальності у вигляді шкоди на підставі ст.1173 Цивільного кодексу України.

Таким чином, господарський суд дійшов правильного висновку про покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу понесені ним збитки.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про нездійснення позивачем заходів, направлених на захист його порушеного права шляхом заявлення кредиторських вимог до комісії з припинення управління.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" від 8 листопада 2017 № 821 Криворізьке південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регулюється положеннями статті 107 Цивільного кодексу України.

Серед положень статті 107 Цивільного кодексу України відсутня норма, яка визначає, що неподання до комісії з припинення підприємства у двомісячний строк кредиторських вимог наслідком є їх погашення.

Крім того, згідно з частиною першої статті 107 Цивільного кодексу України кредитор юридичної особи, що припиняється, може вимагати від неї припинення або дострокового виконання зобов`язання. Тобто кредитор не наділений в силу Закону прямим обов`язком пред`являти кредиторські вимоги до юридичної особи, що припиняється шляхом приєднання.

Водночас, припинення юридичної особи шляхом приєднання завжди пов`язано з наявністю правонаступника майнових прав і обов`язків відповідної юридичної особи, тоді як відсутність правонаступництва та погашення кредиторських вимог, у зв`язку з їх непред`явленням у встановлений законом строк, відбувається тільки під час припинення юридичної особи шляхом ліквідації (стаття 111 Цивільного кодексу України), чого не мало місця у цій справі.

За змістом частини першої ст.104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

31.01.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Приймаючи до уваги, що Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області є правонаступником прав та обов`язків Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, позивач правомірно звернувся до місцевого господарського суду із цим позовом саме до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

Колегія суддів вважає помилковими твердження апелянта про те, що на момент призначення пенсії, ОСОБА_1 на обліку як безробітний не перебував.

Так, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 по справі № 210/3333/13-а зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу призначити ОСОБА_1. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, у відповідності до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 22.03.2013.

Допомога по безробіттю виплачувалась ОСОБА_1 у період з 24.10.2013 по 23.09.2014. Тобто, на момент призначення пенсії (22.03.2013) ОСОБА_1 перебував на обліку як безробітний.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2019 у справі №904/3418/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

А.Є.Чередко