ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р. Справа №909/1007/19

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді (доповідача) Бойко С.М.,

суддів Бонк Т.Б.,

Галушко Н.А.,

секретар судового засідання Чудяк Х.В.,

явка учасників справи:

від позивача-1 - Чекайло В.М. (довіреність б/н від 09.01.2020);

від позивача-2 - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради б/н від 07.11.2019

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019, суддя: Шкіндер П.А., м. Івано-Франківськ

про залучення до участі в справі позивача

у справі №909/1007/19

за позовом 1.Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ,

2.Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

м. Івано-Франківськ,

до відповідача Приватного акціонерного товариства Івано-Франківськторф, м. Івано-Франківськ,

про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф" про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ПАТ "Івано-Франківськторф" в редакції, запропонованій позивачем.

Ухвалою від 23.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 за ініціативою суду змінено правовий статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та залучено до участі у справі в якості позивача-2 (Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради).

Обґрунтовуючи вказану ухвалу суд виходив з того, що спірні відносини сторін виникли з приводу визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська, який укладається в трьохсторонньому порядку, а тому для справедливого та неупередженого вирішення даного спору необхідним є залучення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в якості позивача-2.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради просить скасувати оскаржувану ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019, у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

1)місцевий господарський суд залучив до участі в справі нового позивача не в межах та у спосіб, який визначений процесуальним законом, що є порушенням статті 19 Конституції України;

2)суд першої інстанції порушив принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом оскільки скористався процесуальним інструментом, який не передбачений законом, внаслідок чого надав одній зі сторін у справі перевагу;

3)прийняття оскаржуваної ухвали, якою суд залучив позивача-2 впливає на подальший розгляд справи, оскільки може змінювати межі доказування, коло учасників процесу, доказову базу, тощо.

В судове засідання 15.01.2020 з`явився представник Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (позивач-1).

15.01.2020 від Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника за наявними в справі доказами.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України апеляційний господарський суд ухвалив розглядати справу за його відсутності.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши доводи й заперечення, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Апеляційним господарським судом встановлено, що предметом апеляційного оскарження є ухвала, якою місцевий господарський суд залучив до участі в справі позивача-2, а саме Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

Предметом апеляційного перегляду є обставини щодо наявності чи відсутності процесуальних підстав для постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

Частиною третьою статті 3 ГПК України передбачено судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином вищенаведені норми процесуального закону регламентують принцип диспозитивності судового процесу, згідно з яким особа самостійно здійснює свої процесуальні права та обов`язки без втручання та ініціативи суду.

З цих підстав, суд першої інстанції був позбавлений права з власної ініціативи залучати до участі в справі позивача-2, який позовної заяви не подавав.

Таким чином, обґрунтованими є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції залучивши нового позивача, порушив принцип диспозитивності судового процесу (ч.1 ст. 14 ГПК України).

Щодо права апелянта на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, то апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 254 ГПК України передбачено, що ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Конституційний Суд України, розглядаючи положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, дійшов до висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе у всіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження (абзац другий підпункту 3.2. рішення Конституційного Суду України від 27.01.2010 за №3-рп/2010).

Частиною другою статті 232 ГПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Отже, зі змісту наведеної норми вбачається, що суд постановляє ухвали тільки у випадках, передбачених ГПК України.

Тобто, постановлення ухвал, які не передбачені процесуальним законом - не допускається.

Зазначений висновок узгоджується й з нормою прямої дії, а саме статтею 19 Конституції України, за змістом якої правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Окрім того, статтею 1 ГПК України передбачено, що призначення Господарського процесуального кодексу України зводиться до визначення юрисдикції та повноваження господарських судів, встановлення порядку здійснення судочинства у господарських судах.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що ГПК України не містить заборон щодо апеляційного оскарження окремо від рішення суду ухвал, постановлення або ухвалення яких процесуальним кодексом не передбачено(ст.255 ГПК України).

У зв`язку з цим, процесуальні норми, які регламентують можливість апеляційного оскарження окремо від рішення суду ухвал, що передбачені ГПК України, не можуть застосовуватись до ухвал, постановлення або ухвалення яких не передбачено процесуальним кодексом.

Окрім того, апеляційний господарський суд враховує правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №756/671/16-ц, за змістом якої судові рішення постановлення або ухвалення яких не передбачено процесуальним кодексом можуть бути оскаржені лише у випадку, коли скаржник доведе апеляційному господарському суду виняткові обставини за яких процесуальні порушення допущені судом першої інстанції не зможуть бути виправлені пізніше, тобто при оскарженні судового рішення разом з рішенням суду.

Як на підтвердження винятковості цих обставин, апелянт зазначає, що:

1)усунення обставин, які виникли внаслідок постановлення оскаржуваної ухвали, свідчитиме про ефективне поновлення порушеного процесуального права апелянта у вигляді продовження розгляду справи по суті та виключення позивача-2 зі складу учасників справи;

2)виключення зі складу учасників справи залученого судом першої інстанції позивача-2, можливе лише шляхом скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вчинення таких дій буде неможливим під час апеляційного оскарження рішення, так як ГПК України не наділяє апеляційний господарський суд відповідними повноваженнями;

3)відсутні передбачені законом процесуальні механізми захисту прав сторони у господарському процесі, внаслідок прийняття оскаржуваної ухвали.

Саме тому, якщо б апеляційний господарський суд при відкритті апеляційного провадження в даній справі підтвердив свої повноваження щодо відмови у розгляді скарг на ухвалу суду першої інстанції, яка постановлена з виходом за межі його компетенції, апелянт залишився б без ефективних засобів захисту від експансії господарського процесу за межі, визначені законодавством. В результаті цього, процесуальні права апелянта, як сторони по справі, були б ілюзорними, що не узгоджується з принципом верховенством права(ст.11 ГПК україни).

Оскільки місцевий господарський суд прийняв судове рішення, яке не передбачено ГПК України, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження виходив з приписів статті 11 ГПК України, яка розкриває принцип верховенства права.

Тобто, у разі постановлення судом ухвали, що не передбачена господарськими процесуальними нормами, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи статті 254, 255, 260, 261 ГПК України. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, які реалізуються, з огляду на положення ч. 2 ст. 3 ГПК України, за змістом якої суд зобов`язаний керуватися завданнями господарського судочинства, яке превалює над будь-яким іншим міркуванням в судовому процесі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апелянта спростовують висновки суду першої інстанції, що тягне за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, у зв`язку з доведеністю неправильного застосування норм процесуального права та прийняття ухвали судом першої інстанції поза межами компетенції суду, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 - скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про направлення справи для продовження розгляду справи по суті, то розподіл судових витрат слід здійснити суду першої інстанції за наслідками розгляду справи по суті.

Оскільки ГПК України не містить ані дозволу, ані заборони, щодо касаційного оскарження ухвали, яка є предметом цього апеляційного перегляду, з метою виконання приписів пп. «г» п. 4. ч. 1 ст. 282 ГПК України щодо зазначення строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що дана постанова не підлягає оскарженню.

Керуючись ст.ст. 236, 270, 271, 275, 280-285 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задоволити.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 у справі №909/1007/19 - скасувати.

Направити справу №909/1007/19 для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя С.М. Бойко

Судді Т.Б. Бонк

Н.А. Галушко

Повний текст постанови складено 21.01.2020.