СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2020 р. Справа № 922/1199/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.

за участю представників:

прокурор - Ногіна О.М. посв. №032167 від 11.02.15;

позивач - не з`явився;

відповідачі - не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Харківської області (вх. №3863Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області від 28 листопада 2019 року (суддя Погорєлова О.В., повний текст складено 03.12.2019 року) у справі №922/1199/19

за позовом Першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків

до 1. ФО ОСОБА_1 , м. Харків;

2. Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Побратим Агро", м. Харків

3. Фермерського господарства "Дружба Інвест", с. Стара Гнилиця;

про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсним договорів оренди та суборенди, скасування рішень про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області (далі - прокурор) звернувся до господарського суду Харківської області, в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (позивач) з позовом до ФО ОСОБА_1 , СГВК "Побратим Агро" та ФГ "Дружба Інвест", в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №10922-СГ від 11.10.2016 "Про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки";

- скасувати рішення про державну реєстрацію від 01.02.2017 №33665508, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №18810225 від 30.01.2017 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :06:000:0674) за ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер :06:000:0674) від 04.04.2017 №17, укладений між ОСОБА_1 та СВК "Побратим Агро" ();

- скасувати рішення про державну реєстрацію від 11.05.2017 №35109151 на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №20322550 від 05.05.2017 про реєстрацію права оренди земельної ділянки (кадастровий номер :06:000:0674));

- визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки (кадастровий номер :06:000:0674) від 19.05.2017 №16, укладений між СВК "Побратим Агро" () та ФГ "Дружба Інвест" ();

- скасувати рішення про державну реєстрацію від 07.06.2017 №35549474, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №20781127 від 30.05.2017 про реєстрацію права суборенди земельної ділянки (кадастровий номер :06:000:0674);

- зобов`язати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), СВК "Побратим Агро" () та ФГ "Дружба Інвест" () повернути земельну ділянку загальною площею 1,8232 га, яка розташована за межами населених пунктів Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області, кадастровий номер :06:000:0674, вартістю 69614,73 грн., державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ().

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує на неправомірне отримання першим відповідачем - ОСОБА_1 земельної ділянки на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Ухвалою суду від 04.06.2019 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено її до розгляду.

Ухвалою від 28.11.2019 (суддя Погорєлова О.В., повний текст складено 03.12.2019 року) у справі №922/1199/19, суд за результатами дослідження наявних у матеріалах справі доказів дійшов висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в господарських судах, виходячи з того, що предмет спору безпосередньо стосується прав та обов`язків фізичної особи, яка є власником земельних ділянок, у зв`язку з чим провадження у справі закрив в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Прокурор Харківської області з ухвалою суду від 28.11.2019 не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу господарського суду Харківської області скасувати, справу передати на розгляд до господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокурора Харківської області на ухвалу господарського суду Харківської області від 28 листопада 2019 року у справі №922/1199/19. Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Призначено справу до розгляду на "22" січня 2020 р. о 10:00 годині.

У судове засідання з`явився прокурор. Інші сторони у засідання суду не з`явились, відзивів на апеляційну скаргу не надали, про дату і місце судового розгляду були повідомлені належним чином ухвалою суду.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю позивача і відповідачів, за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, вислухавши прокурора, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Закриваючи провадження у справі з тих підстав, що спір не підлягає розгляду в господарських судах, суд попередньої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №911/4111/16 дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 6, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відтак, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити, зокрема, в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Так, за приписами ч. ч. 2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, перевірка дотримання позивачем умов визначення суду, до предметної юрисдикції якого має відноситися розгляд тієї чи іншої справи, не обмежується дослідженням судом складу учасників справи, який визначено позивачем у позові, а має перевірятися з урахуванням сутності спору, права, що захищається та правовідносин, що склалися між учасниками такого спору.

Дослідивши позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що обґрунтовуючи своє звернення до господарського суду, прокурор вказував на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.10.2016 №10922-СГ передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,8232 га (кадастровий номер :06:000:0674), зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 06.09.2016, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області. На підставі зазначеного наказу державним реєстратором департаменту реєстрації Харківської міської ради Ігнатової Н.Є. 30.01.2017 зареєстроване право власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, про що внесено до Державного реєстру запис про право власності №18810225 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33665508 від 01.02.2017.

Однак, як зазначає прокурор у позові, під час вивчення законності надання земельних ділянок громадянам у власність із земель державної власності було встановлено, що ОСОБА_1. на час видачі спірного наказу (наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.10.2016 №10922-СГ) вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК №182484, виданий 26.03.2012 відділом держкомзему у Краснокутському районі Харківської області).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про особисте селянське господарство", особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів. Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Матеріали справи свідчать, що спірна земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення надана ОСОБА_1 саме як фізичній особі (громадянину Україну) для ведення особистого селянського господарства, діяльність ведення якого не пов`язана з підприємницькою діяльністю.

Такі висновки дали підстави господарському суду першої інстанції вважати, що оскільки предмет спору безпосередньо стосується прав та обов`язків фізичної особи, яка є власником земельних ділянок, спір не підлягає розгляду в господарських судах, а провадження у справі підлягає закриттю в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. В даному випадку спір віднесено до розгляду за правилами цивільного судочинства та, відповідно, має розглядатися у відповідному місцевому загальному суді.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду має бути залишена без змін.

Керуючись статтями 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Харківської області на ухвалу господарського суду Харківської області від 28 листопада 2019 року у справі №922/1199/19 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 28 листопада 2019 року у справі №922/1199/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.