ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

31.01.2020 р. Справа № 914/204/20

Суддя Цікало А. І., розглянувши матеріали

за позовом:Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» (с.Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086)
до:Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглетрейд Захід» (вул.Івана Бойка, буд. 10, офіс 3, м. Київ, 02086)
про:стягнення 6831521 грн. 31 коп. (з яких: 5738000,00 грн. основний борг; 90550,36 грн. 3% річних; 34428,00 грн. інфляційні; 968542,95 грн. пеня)

ВСТАНОВИВ:

28.01.2020 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 221 поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглетрейд Захід» про стягнення 6831521 грн. 31 коп. (з яких: 5738000,00 грн. основний борг; 90550,36 грн. 3% річних; 34428,00 грн. інфляційні; 968542,95 грн. пеня) заборгованості за договором поставки від 01.07.2019 р. № 01-07/19.

У провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа № 914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» (позивача). Зазначена справа перебуває на стадії судової процедури санації боржника (Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія») введеної ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.08.2018 р.

Частинами першою та другою статті 7 Кодекс України з процедур банкрутства встановлено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, дана справа підсудна Господарському суду Львівської області.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року - 2102 гривні.

Отже, за подання до господарського суду даної позовної заяви підлягає сплаті судовий збір у розмірі 102472 грн. 82 коп. (1,5 відсотка ціни позову).

Публічним акціонерним товариством «Львівська вугільна компанія» не надано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У п. 2 прохальної частини позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» міститься клопотання про відстрочку сплати судового збору до ухвалення рішення у справі. Зазначене клопотання обґрунтоване важким майновим становищем позивача. Публічне акціонерне товариство «Львівська вугільна компанія» перебуває в судовій процедурі банкрутства. У товариства існує заборгованість по заробітній платі і платежах до бюджету. У позивача відсутні кошти для сплати судового збору.

Розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про відстрочення сплати судового збору суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вказаний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним і редакція зазначеної статті передбачає право суду з урахуванням майнового стану сторони звільнити її від сплати судового збору лише за наявності викладених умов, а не лише виходячи з майнового стану сторони.

Однак, у даному випадку відсутні умови, передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», за яких суд враховуючи майновий стан сторони може відстрочити сплату судового збору (перебування боржника в процедурі банкрутства та відсутність у нього коштів для сплати судового збору не є підставою для відстрочення сплати судового збору).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що здійснюючи свої конституційні обов`язки, суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб`єктів господарювання та громадян поставлено законом у рівні умови в частині обов`язку сплачувати судовий збір, у зв`язку з чим, вибіркове надання судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом відстрочення сплати судового збору, окрім випадків, встановлених ст. 8 Закону України «Про судовий збір», призведе до порушення вказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналізуючи право особи на розгляд її справи в суді, слід застосовувати положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є держава Україна, з урахуванням практики ЄСПЛ, зокрема, у Рішенні 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України», зазначено, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

При цьому, Суд зазначає, що «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду… Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (Рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі»).

Частиною першою статті 164 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обов`язкових додатків до позовної заяви, серед яких зазначено докази сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, встановлення державою обов`язку щодо сплати судового збору за звернення до господарського суду з позовною заявою, у порядку та розмірі, що встановлені Законом України «Про судовий збір», є допустимим обмеженням позивача у доступі до суду та не становить порушення гарантованого йому пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «права на суд».

У зв`язку з тим, що у даному випадку відсутні умови, передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» для відстрочення сплати судового збору, у суду відсутні законні підстави для відстрочки сплати судового збору, а тому в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про відстрочення сплати судового збору слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи те, що до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору, чим саме не додержано вимог, встановлених у статті 164 Господарського процесуального кодексу України, та у зв`язку з відсутністю законних підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, позовна заява Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» підлягає залишенню без руху.

Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі відмовити.

2. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглетрейд Захід» про стягнення 6831521 грн. 31 коп. (з яких: 5738000,00 грн. основний борг; 90550,36 грн. 3% річних; 34428,00 грн. інфляційні; 968542,95 грн. пеня) залишити без руху.

3. Встановити позивачу - Публічному акціонерному товариству «Львівська вугільна компанія» строк у десять днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати суду належні докази сплати судового збору у розмірі 102472 грн. 82 коп.

4. У разі невиконання даної ухвали у встановлений строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Веб-сторінка на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/fair/sud5015.

Суддя Цікало А.І.