РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2020Справа № 910/16587/19
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (08131, Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева 56, )

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, )

про стягнення 57 194,90 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення 50 555,70 грн відшкодування по ДТП, 5 857,54 грн - пені, 249, 79 грн - індексу інфляції та 3% річних у розмірі 531, 87 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.11.2019 відкрив провадження у справі №910/16587/19, вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, витребував у відповідача у строк до 10.10.2019 копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7618892; визначив сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

18.12.2019 відповідач засобами поштового зв`язку подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти заявленого позову, посилаючись на те, що за кермом транспортного засобу з «єврономером» знаходився водій, який не ввозив зазначений транспортний засіб в Україну для своїх особистих потреб, а значить таке володіння не буде правомірним, а відтак дана особа не буде вважатися особою, відповідальність якої застрахована. Проте у відзиві на позовну заяву витребувану копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7618892 не надав суду.

02.12.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, зі змісту якої посилаючись на правову позицію ВС, викладену у постанові № 910/14693/17 від 08.04.2019 зазначив про безпідставність доводів відповідача.

Відповідач правом на подачу заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2017 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (позивач) та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту АС № 010935, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язанні з володінням, користуванням та/або розпоряджанням транспортним засобом «Suzuki», д.р.н. НОМЕР_1 .

13.12.2018 року по АДРЕСА_1 ,1 у м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Suzuki», д.р.н. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 та автомобіля «Skoda», д.р.н. НОМЕР_2 (НОМЕР_2), яким керував ОСОБА_2 .

Актом огляду транспортного засобу від 18.12.2018 було визначено характер та перелік пошкоджень транспортного засобу «Suzuki», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

17.01.2019 року до ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» із заявою про виплату страхового відшкодування № 15/04/9.01/0119.19 звернулася ОСОБА_1 у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком згідно з умовами договору страхування.

Згідно постанови Солом`янського районного суду м.Києва від 30.01.2019 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху України, внаслідок чого його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

01.02.2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» на підставі страхового акту № 2864 від 28 січня 2019, виходячи з рахунку № ГДрС-0000280 від 16 січня 2019, акту виконаних робіт № ГДрСА-000713 від 28 лютого 2019, рахунку № ГДрС-0007778 від 18 грудня 2018, акту виконаних робіт № ГДрСА-005669 від 18 грудня 2018, квитанції № 29 від 18 грудня 2018 та враховуючи звіт про оцінку КТЗ № 05-27/07 від 27 липня 2019, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 52 555, 70 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 481 та № 482 від 01 лютого 2019 року.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 05-27/07 від 27.07.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, складає 53 429,95 грн.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 13.12.2018, транспортного засобу «Suzuki», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачем були понесені витрати на виплату страхового відшкодування в сумі 52 555,70 грн.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦКУ до страховика (позивача), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, заміняє собою страхувальника в її вимогах до осіб, відповідальних за завдані збитки.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7618892, за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам внаслідок експлуатації автомобіля «Skoda», д.р.н. НОМЕР_2 (НОМЕР_2) особою, відповідальність якої застрахована.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із заявою про страхове відшкодування № 15/04/8.04/178-19 від 11.04.2019 та запитом щодо надання інформації по полісу (№ АМ/7618892) № 15/04/8.04/338-19 від 23.07.2019.

Відповідач, листом № 09-02-07/3763 від 25 квітня 2019, зазначив про відсутність підстав вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування. Свою відмову у виплаті страхового відшкодування відповідач обґрунтовує тим, що на момент ДТП водій ОСОБА_2 не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу «Skoda», д.р.н. НОМЕР_2 (НОМЕР_2). Проте, у листі № 04-04-10/7397 від 30 липня 2019 відповідач підтвердив, що укладав поліс № АМ/7618892 терміном дії з 21 жовтня 2018 по 20 травня 2019, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль - «Skoda», д.р.н. НОМЕР_2 (НОМЕР_2), зазначивши, що страхова сума за полісом за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 200 000грн, за шкоду, заподіяну майну - 100 000грн, розмір франшизи - 2 000 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пункт 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб - автомобіль «Skoda», д.р.н. НОМЕР_2 (НОМЕР_2), яким спричинено шкоду застрахованому у позивача автомобілю, знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля «Skoda», д.р.н. НОМЕР_2 (НОМЕР_2), була застрахована у ПрАТ "НАСК "Оранта" на підставі укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вина водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Skoda», д.р.н. НОМЕР_2 (НОМЕР_2), підтверджується постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.01.2019.

Відповідно до п.1.4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Доказів того, що водій ОСОБА_2 станом на час ДТП 13.12.2018 не був законним володільцем та правомірним користувачем вказаного транспортного засобу, у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно з полісом № АМ/7618892, суду не надано.

Крім того посилання відповідача на ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України в обґрунтування не законності володіння (управління) транспортним засобом визнаються судом недоведеним, так як відповідач з огляду на положення ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України не довів, що громадянин, який управляв відповідним транспортним засобом, робив це без належного дозволу користувача права на тимчасове ввезення.

Порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 910/14693/17.

Крім того, суд зауважує, що відповідач, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс № АМ/7618892, з умовами щодо відповідного страхового платежу, що повинен здійснити страхувальник, який є особою, відмінною від тієї, яка тимчасово ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати за наслідками укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Суду не надано доказів визнання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АМ/7618892) недійсним.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Suzuki», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № АМ/7618892), а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до ОСОБА_2 , як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до п. 9.4. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Полісом передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих у розмірі 100 000,00 грн та франшиза у розмірі 2 000, 00 грн.

Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Позивачем заявлено до стягнення 57 194,90 грн відшкодування, з яких: 50 555,70 грн - сума страхового відшкодування, 249,79 грн - індекс інфляції, 531, 87 грн - три відсотки річних та 5 857,54 грн - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з п.36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування 3 % у розмірі 531, 87 грн, 249,79 грн - індексу інфляції та 5 857,54 грн - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, суд визнає його арифметично вірним, а отже позовні вимоги щодо стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних та пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ підлягають задоволенню.

Відповідач контррозрахунку суми позову у відзиві не надав.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та були б підставою для звільнення від обов`язку здійснити відшкодування в порядку регресу понесеної позивачем шкоди.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» про стягнення 50 555,70 грн - суми страхового відшкодування, 249,79 грн - індексу інфляції, 531, 87 грн - три відсотки річних та 5 857,54 грн - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 86, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (08131, Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева 56, ) 50 555 (п`ятдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 70 коп. відшкодування, пеню у розмірі 5 857 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн 54 коп, 249 (двісті сорок дев`ять) грн 79 коп. - індексу інфляції та 3% річних у розмірі 531 (п`ятсот тридцять одну) грн 87 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (08131, Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева 56, ) 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 28.01.2020

Суддя І.О. Андреїшина