РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2020Справа № 910/12837/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг Трейд» (03039, м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, б. 4, код 37412768)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер Технологій» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, б. 60, код 37726472)

про стягнення 2 923 979,67 грн.

Представники сторін:

від позивача Малигіна О.С. представник

від відповідача не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг Трейд» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер Технологій» (далі - відповідач) про стягнення суми основного боргу в розмірі 2 489 291,31 грн, 18 628,69 грн 3% річних, 215 523,80 грн пені та 200 535,87 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 01/254/14 від 11.11.2014 в частині оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.10.2019.

02.10.2019 до суду від позивача засобами поштового зв`язку надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, що належать (або підлягають передачі, або сплаті) ТОВ «МАЙСТЕР ТЕХНОЛОГІЇ» та знаходяться (надходитимуть) на рахунки відповідача, в межах суми позовних вимог і судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг Трейд» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або на грошові кошти відповідача.

17.10.2019 підготовче засідання не відбулося (Акт від 17.10.2019), ухвалою від 17.10.2019 повідомлено про призначення підготовчого засідання у справі на 07.11.2019.

07.11.2019 через канцелярію суду представник відповідача подав клопотання про відкладення підготовчого провадження, продовження строку підготовчого провадження на 25 днів у зв`язку з необхідністю часу для ознайомлення з матеріалами справи та подання заперечень на позов.

У підготовчому засіданні 07.11.2019 судом оголошено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та перерву у підготовчому засіданні до 26.11.2019.

21.11.2019 позивач подав до суду засобами поштового зв`язку матеріали для доручення до справи.

26.11.2019, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 17.12.2019.

17.12.2019 через канцелярію суду представник відповідача подав клопотання про перенесення розгляду справи по суті спору у зв`язку з мирним врегулюванням спору між сторонами.

Враховуючи подане відповідачем клопотання, суд 17.12.2019 ухвалив відкласти розгляд справи по суті спору на 14.01.2020.

10.01.2020 через канцелярію суду позивач подав пояснення по справі та докази щодо здійснення розрахунків між сторонами, часткового погашення боргу відповідачем та зарахування позивачем з здійснених оплат суми 17 602,70 грн в якості оплати в рахунок боргу за поставлений товар, що не є предметом позовних вимог, у зв`язку з чим учасник справи повідомив, що станом на 09.01.2020 сума основної заборгованості відповідача складає 2 431 199,38 грн.

Представник позивача в судове засідання 14.01.2020 з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 14.01.2020 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 875, згідно з яким ухвала-повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання 14.01.2020 отримана представником відповідача Герелюк Т.Б. - 27.12.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведені приписи господарського процесуального закону, беручи до уваги відсутність будь-яких повідомлень представника відповідача про причини його неявки в судове засідання 14.01.2020, та про мирне врегулювання спору між сторонами, суд вирішив розглянути дану справу за відсутності такого учасника справи.

У той же час, приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у встановлений строк, не подав до суду відзивів на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.01.2020, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

На виконання вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг Трейд» (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Майстер Технологій» (надалі - відповідач, покупець) був укладений договір 01/254/14 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався протягом строку дії договору, в порядку і на умовах, встановлених цим договором, продати та передати у власність покупця металопродукцію (надалі-товар), а покупець зобов`язується прийняти товар оплатити його вартість відповідно до умов цього договору (п. 1.1 договору).

Ціна, загальна кількість, асортимент, сортамент та розгорнута номенклатура товару, що поставляється за договором, визначається в Специфікаціях або рахунках-фактурах постачальника, які є невід`ємними частинами цього договору (п. 1.2 договору).

У п. 1.4 договору сторони узгодили, що в рамках дії даного договору постачальник може надавати покупцю додаткові послуги з перевезення товару, порізки товару тощо, про що зазначається в рахунку-фактурі/Специфікації постачальника або в інших додатках до цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, поставка товару здійснюється партіями, на умовах EXW, склад Постачальника - м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, 4, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» в редакції 2010 року, з врахуванням внутрішньодержавного характеру договору, якщо інші умови поставки не вказані в рахунку-фактурі/Специфікації постачальника або в інших додатках до цього договору. В разі виникнення розбіжностей між текстом договору та термінологією «Інкотермс», перевага надається тексту договору.

Товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на відповідну партію товару (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 2.4 договору, приймання товару за кількістю відбувається на складі постачальника або на складі покупця, якщо товар доставляється транспортом постачальника, про що зазначається в рахунку-фактурі/Специфікації постачальника.

Пунктом 4.2 договору встановлено, оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі або у Рахунках-фактурах/Специфікаціях на кожну окрему партію товару. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.3 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 21.09.2015 до договору, покупець сплачує вартість поставленої партії товару протягом 30 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару, якщо інше не зазначено в рахунку-фактурі/Специфікації. Загальна неоплачена вартість поставленого товару за цим договором не може перевищувати суму у розмірі 1 500 000,00 грн.

За умовами п.4.4 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 05.05.2015, кожна оплата за товар зараховується в погашення боргу залежно від призначення платежу, вказаного покупцем у платіжному дорученні.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2015 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Якщо за двадцять календарних днів до закінчення строку дії договору будь-яка із сторін письмово не попередить іншу сторону про припинення дії договору або між сторонами не буде укладено новий договір, даний договір автоматично вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік з тих же умов (п. 8.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 05.05.2015 до договору).

Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що позивач на виконання умов договору у період з січня по липень 2019 передав останньому товар, загальною вартістю 2 580 544,96 грн., а відповідач вказаний товар прийняв, що підтверджується видатковими накладними № К-000003977 від 31.01.2019, № К-000006140 від 14.02.2019, № К-000006142 від 14.02.2019, № К-000007308 від 21.02.2019, № К-000008272 від 28.02.2019, № К-000009598 від 11.03.2019, № К-000009847 від 12.03.2019, № К-000010513 від 14.03.2019, № К-000010515 від 14.03.2019, № К-000011113 від 19.03.2019, № К-000012667 від 27.03.2019, № К-000013569 від 01.04.2019, № К- від 11.04.2019, № К-000015628 від 11.04.2019, № К-000016718 від 17.04.2019, К-000016719 від 17.04.2019, № К-000020197 від 13.05.2019, № К-000023784 від 31.05.2019, № К-000023786 від 31.05.2019, № К-000026291 від 13.06.2019, № К-000028537 від 27.06.2019, № К-000028541 від 27.06.2019, № К-000032977 від 25.07.2019, № К-000032978 від 25.07.2019, № К-000033998 від 31.07.2019, № К-000033999 від 31.07.2019, засвідченими підписами представників обох сторін та їх печатками.

З метою здійснення взаєморозрахунків позивачем у відповідності до умов договору були виставлені на вказану поставку рахунки-фактури по кожній видатковій накладній.

З наявних у матеріалах справи копій банківських виписок з рахунку позивача вбачається, що відповідачем за вищевказаний період були виконані грошові зобов`язання за договором на суму 91 253,65 грн.

Згідно з розрахунком позивача, станом на момент звернення до суду, борг відповідача за не поставлений товар у спірний період по договору склав 2 489 291,31 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 01/254/14 від 11.11.2014, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 2 489 291,31 грн., 18 628,69 грн 3% річних, 215 523,80 грн пені, 200 535,87 грн штрафу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу обумовлений товар, що підтверджується підписаними видатковими накладними, у т.ч. відповідачем.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначених товарів.

При цьому, як встановлено судом, відповідачем в порушення умов договору було частково оплачено отриманий товар у зв`язку з чим, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, за останнім обліковувалась заборгованість у розмірі 2 489 291,31 грн.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав про заборгованість відповідача у розмірі вартості неоплаченого товару у сумі 2 489 291,31 грн.

З наданих матеріалів та пояснень позивача судом встановлено, що після звернення позивача з позовом до суду, між сторонами були здійснені взаєморозрахунки.

Зокрема, листами, адресованими позивачу, відповідач висловив прохання здійснити зарахування оплат за вказаними ним платіжними дорученнями в якості часткового погашення боргу за товар за спірними поставками, змінивши призначення платежів: попередня оплата за додатковою угодою № 2 від 23.09.2019 по договору № 01/254/14 в якості оплати товару по договору № 01/254/14, а саме: за платіжним дорученням № 1 від 23.09.2019 на суму 5218,02 грн (лист № 23/09 від 23.09.2019), за платіжним дорученням № 43 від 02.10.2019 на суму 31471,54 грн (лист № 02/10 від 02.10.2019), за платіжним дорученням № 55 від 03.10.2019 на суму 888,16 грн (лист № 03/10-1 від 03.10.2019), за платіжним дорученням № 130 від 17.10.2019 на суму 3412,09 грн (лист за вих. № 17/10 від 17.10.2019), за платіжним дорученням № 157 від 23.10.2019 на суму 25630,01 грн оплати (лист № 23/10-2 від 23.10.2019).

У письмових поясненнях позивач зазначив, що ним прийняті відповідні оплати в якості погашення боргу за поставлений товар за видатковими накладними по рахунках, що є предметом розгляду цієї справи, проте оплата за платіжним дорученням № 43 від 02.10.2019 на суму 31471,54 грн зарахована частково у розмірі 19 086,86 грн, враховуючи, що за відповідачем обліковувалась заборгованість на суму 17 602,70 грн, яка не є спірною у даній справі, проте була не погашеною за попередніми поставками.

Відповідач своїх заперечень щодо вказаних взаєморозрахунків та письмових пояснень з цього питання, контррозрахунку суми заявлених вимог, суду не надав.

Таким чином, суд на підставі наданих доказів встановив, що сторонами за результатом відповідних зарахувань було узгоджено оплату відповідачем коштів у сумі 58 091,93 грн в якості зарахування часткової оплати боргу за поставлений товару у заявленому розмірі 2 489 291,31 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем частини основного боргу у розмірі 58 091,93 грн після звернення позивача з вказаним позовом до суду, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі в цій частині, внаслідок відсутності предмету спору.

Щодо іншої частини позовних вимог суд зазначає таке.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів повної сплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором у розмірі 2 431 199,38 грн належним чином доведений та документально підтверджений, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача вищевказаної суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 215 523,80 грн та штраф у розмірі 200 535,87 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.2 договору визначено, за порушення строків оплати товару, встановлених п. 4.3. цього договору та додатках до нього покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення виконання зобов`язання, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.3 договору, крім сплати пені покупець, за умови прострочення строків оплати більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів, сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягаю задоволенню на суму 214 885,99 грн пені. В іншій частині вимогу про стягнення пені пред`явлено необґрунтовано.

Суд перевірив та погодився з наданим позивачем розрахунком, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача штраф у розмірі 200 535,87 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 18 628,69 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що нарахування здійснено невірно, оскільки в день фактичного виконання грошового зобов`язання (часткове погашення боргу) прострочення зобов`язання не було, а тому цей день не може бути включеним у період, за який здійснюється нарахування 3% річних, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню частково на суму 18 621,20 грн 3% річних. В іншій частині 3% річних нараховано безпідставно (невірно визначено період прострочки та суми заборгованості станом на зазначений період), а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач письмового відзиву, доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність відповідних обов`язків щодо сплати заборгованості, суду не надав.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг Трейд» вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в розмірі 2 431 199,38 грн, пені у розмірі 214 885,99 грн, штрафу у розмірі 200 535,87 грн, 3% річних у розмірі 18 621,20 грн. В частині стягнення основного боргу в розмірі 58 091,93 грн провадження у справі підлягає закриттю. В іншій частині позовні вимоги пред`явлено необґрунтовано.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в частині закриття провадження у справі та в частині задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг Трейд» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер Технологій» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, б. 60, код 37726472) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг Трейд» (03039, м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, б. 4, код 37412768) основний борг у розмірі 2 431 199 (два мільйони чотириста тридцять одна тисяча сто дев`яносто дев`ять) грн. 38 коп, пеню у розмірі 214 885 (двісті чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 99 коп, штраф у розмірі 200 535 (двісті тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 87 коп, 3% річних у розмірі 18 621 (вісімнадцять тисяч шістсот двадцять одну) грн. 20 коп та судовий збір у розмірі 43 850 (сорок три тисячі вісімсот п`ятдесят) грн. 02 коп.

3. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 58 091 (п`ятдесят вісім тисяч дев`яносто одна) грн 93 коп. закрити за відсутністю предмета спору.

4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.01.2020.

Суддя О.Г. Удалова