ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

"22" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1910/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Волков Р.В.,

розглянувши заяву про покладення на Роменський МРВДВС ГТУЮ у Сумській області судових витрат на професійну правничу допомогу за вх.№2-66/20 від 21.01.2020

у справі №916/1910/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (проспект Академіка Глушкова, 40, оф. 315, м. Київ, 03187, );

до відповідачів: Приватного сільськогосподарського підприємства "ШЛЯХОВИК" (вул. Буйка, 28, с. Пришивальня, Фастівський район, Київська область, 08513, );

Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВАГРО" (вул. Мала Арнаутська, 2-А, м. Одеса, 65012, )

про стягнення 8 703,58 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.01.2020 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" на дії та бездіяльність державного виконавця Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області за вх.№2-5892/19 від 02.12.2019 було задоволено

Позивачем в підтвердження понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу надано до суду зокрема, договір про надання правової (правничої) допомоги №04-10-2019/2 від 04.10.2019р., пунктом 3.7 якого встановлено, що сторони погодили та визначили, що заохочувальним розміру гонорару Виконавця у випадку прийняття позитивного рішення на користь Замовника (задоволення повністю та/або частково вимог Замовника, у відповідності до п.1.1, 2.1 договору) визначається на рівні твердої суми у розмірі 1000 грн.

При цьому в акті здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 17.01.2020 зазначено, серед іншого, про гонорар адвоката на підставі п.3.7 договору у зв`язку із прийняттям позитивного для Замовника судового рішення у справі №916/1910/17 за скаргою ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" на дії та бездіяльність державного виконавця 1000 грн.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019р. у справі № 904/4507/18 прийнято до розгляду справу № 904/4507/18 за первісним позовом Приватного акціонерного товариства «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЕКСПОРТ», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Радушненської селищної ради, про стягнення заборгованості за договором на компенсацію витрат по сплаті орендної плати за земельну ділянку та штрафних санкцій на загальну суму 195 096, 33 грн та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЕКСПОРТ» до Приватного акціонерного товариства «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» про визнання договору недійсним, за касаційними скаргами Приватного акціонерного товариства «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22 квітня 2019 року та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року.

Обґрунтовуючи підстави передачі справи № 904/4507/18 до Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, зазначив про те, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в частині стягнення додаткової винагороди адвоката за досягнення позитивного рішення у справі у розмірі 5 000,00 грн, керувалися тим, що за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №462/9002/14-ц, від 3 липня 2019 року у справі №757/20995/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16, від 10 липня 2019 року у справі №912/2391/16.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі №401/1466/15-ц застосовано дещо інший правовий підхід, а саме: відмова сплатити винагороду, на яку при укладенні цього договору розраховував позивач, є істотним порушенням його умов. Отже, існує істотна різниця між тим, на що розраховував позивач (Адвокатська компанія), укладаючи цей договір, і тим, що в дійсності він отримав. Такі ж правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13.

Також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду послався на постанову Верховного Суду України від 8 квітня 2014 року у справі №3-7гс14 де висловлено позицію, що бонусний платіж за обумовлену роботу на підставі договору про надання юридично-консультаційних послуг підлягав сплаті на підставі оформленого належним чином акта приймання-передачі виконаних робіт, за умови не тільки виконання юридичних послуг, що оплачувалося гарантованим платежем, але і досягнення економіко-правового ефекту для замовників, що могло бути оплачено бонусним платежем. Цей ефект сторони у договорі визначили конкретно - як прийнятний для замовників результат. Тому включення такого результату до змісту розуміння поняття послуги, зазначеної у статті 901 Цивільного кодексу України, може забезпечити правильне застосування норм матеріального права при вирішенні цього спору. Зміст предмета послуги за договором між сторонами складається як із власне професійних юридичних дій виконавця, невіддільних від його особи, так і з позитивного для замовника ефекту від таких дій.

Серед іншого, Верховний Суд України у постанові від 28 листопада 2011 року у справі №6-55цс11 висловив позицію про те, що чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у вигляді відсотків від досягнутого кінцевого результату (фактично стягнутої заборгованості), а тому посилання позивача на те, що договір не відповідає вимогам статей 203, 901, 903 Цивільного кодексу України, Закону України «Про адвокатуру», Правилам адвокатської етики, є безпідставними.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, враховуючи необхідність врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, суд доходить до висновку про необхідність зупинення провадження по заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" за вх.№2-66/20 від 21.01.2020р. у справі №916/1910/17 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №904/4507/18.

Керуючись п.п. 7 ч.1 ст.227, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Прийняти заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" за вх.№2-66/20 від 21.01.2020р. у справі №916/1910/17 до розгляду.

2. Провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" за вх.№2-66/20 від 21.01.2020р. у справі №916/1910/17 зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №904/4507/18.

Ухвала набирає чинності 22.01.2020 з дня підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Суддя Р.В. Волков