ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.01.2020 Справа № 920/1191/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В. за участі секретаря судового засідання Гордієнко Ж.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1191/19 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ідентифікаційний код 40150216),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Транс» (40020, м. Суми, пр-т Курський, буд. 18-а, ідентифікаційний код 38724350),

про стягнення 175995,00 грн. штрафу за невірно вказану у накладній № 39158373 масу вантажу, нарахованого на підставі статей 24, 118, 122 Статуту залізниць України,

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача штраф в сумі 175995,00 грн. за невірно вказану у накладній № 39158373 масу вантажу, а також судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи в сумі 2639,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтованітим, що відповідачем у залізничній накладній № 158373 невірно зазначено масу вантажу, що є порушенням норм Статуту залізниць України, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню 175995,00 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 03.12.2019 задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/1191/19 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті в судове засідання на 23.12.2019, 11:30.

09.12.2019 від представника позивача до суду надійшло клопотання № 2007-10/307 від 05.12.2019, в якому представник позивача просить суд замінити найменування позивача з: «Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, )» на: «Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, )».

23.12.2019 представник позивача подав до суду письмові пояснення № 2007-10/320 від 19.12.2019, відповідно до яких просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою суду від 23.12.2019 у справі № 920/1191/19 судом постановлено задовольнити клопотання представника позивача № 2007-10/307 від 05.12.2019 про зміну найменування позивача; вважати правильним найменування позивача: «Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, )»; відкласти розгляд справи по суті на 10.01.20210, 11:40; запропонувати відповідачу повторно подати до суду відзив на позовну заяву з урахуванням вимог статті 165 ГПК України в строк до 08.01.2020; запропонувати позивачу подати відповідь на відзив, оформлену згідно вимог частин третьої шостої статті 165 ГПК України.

08.01.2020 від представника відповідача до суду надійшло клопотання б/н від 03.01.2020 (вх. № 56к від 08.01.2020) про участь у судовому засіданні 10.01.2020 в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою від 08.01.2020 у справі № 920/1191/19 постановлено в задоволені клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Транс» б/н від 03.01.2020 (вх. № 56к від 08.01.2020) про участь у судовому засіданні 10.01.2020 у справі № 920/1191/19 відмовити.

Ухвалою від 10.01.2020 у справі № 920/1191/19 з урахуванням ухвали від 14.01.2020 у зазначеній справі про виправлення описки, постановлено задовольнити клопотання представника позивача № 2007-10/1 від 08.01.2020 про відкладення розгляду справи; задовольнити клопотання представника відповідача б/н від 09.01.2020 (вх. № 71к) про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання в режимі відеоконференції; задовольнити заяву представника відповідача б/н від 10.01.2020 (вх. № 211) про надсилання поштової кореспонденції на адресу Адвокатського об`єднання «Кирилюк і партнери»; відкласти розгляд справи по суті на 23.01.2020, 12:30; відповідачу запропоновано у строк до 17.01.2020 подати до суду відзив на позовну заяву.

22.01.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання № 2007/10/19 від 22.01.2020, в яку останній повідомляє суду, що станом на 22.01.2019 на адресу позивача від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. У разі отримання судом відзиву на позов, представник позивача просить суд відкласти розгляд справи по суті на іншу дату та надати позивачу строк для ознайомлення з відзивом і надання відповіді на відзив згідно статті 166 ГПК України.

Станом на 23.01.2020 від відповідача на адресу суду не надходило заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву на позов та письмових заперечень по суті позовних вимог.

Представники учасників справи в судове засідання по суті 23.01.2020 не з`явилися.

23.01.2020 від представника відповідача на електронну адресу суду надійшов електронний лист - клопотання б/н від 23.01.2020 (вх. № 238к), в якому представник відповідача просить суд відкласти судове засідання на інший день та встановити відповідачу додатковий строк для надання письмово відзиву на позов, у зв`язку з перебуванням представника відповідача на стаціонарному лікуванні та неможливістю забезпечення явки іншого адвоката Адвокатського об`єднання «Кирилюк і партнери» у зв`язку із зайнятістю в інших судових справах.

Проте суд розглянувши вищезазначене клопотання представника відповідача щодо відкладення розгляду справи по суті, зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого ГПК України строку, зокрема з підстави першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Отже, підставою для відкладення розгляду справи згідно наведеної норми є наявність поважних причин неявки учасника справи.

Стосовно зазначеної в клопотанні обставини про відсутність можливості бути присутнім в підготовчому засіданні по суті 23.01.2020 у зв`язку з перебуванням представника відповідача на стаціонарному лікуванні та неможливістю забезпечення явки іншого адвоката Адвокатського об`єднання «Кирилюк і партнери» у зв`язку із зайнятістю в інших судових справах, господарський суд зазначає, що представником не мотивовано та не підтверджено неможливість забезпечення участі в судовому засіданні по суті у цій справі 23.01.2020 будь-якого іншого представника відповідача.

Крім того, судом ухвалою від 10.01.2020 у справі № 920/1191/19 постановлено судове засідання провести у режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Чернівецької області за клопотанням представника відповідача.

Таким чином, представником відповідача не підтверджено поважність причин неможливості з`явитись в судове засідання по суті 23.01.2020 у даній справі.

А тому суд, приймаючи до уваги те, що розгляд даної справи по суті неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та не подання відповідачем до суду письмового відзиву на позов, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи по суті на іншу дату, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи по суті та обмеження суду в строках розгляду справи по суті.

У зв`язку з неотриманням судом станом на 23.01.2020 від відповідача письмового відзиву на позов, вищезазначене клопотання предстаника позивача щодо відкладення розгляду справи по суті на іншу дату та надання позивачу строку для ознайомлення з відзивом і надання відповіді на відзив згідно статті 166 ГПК України, задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні 23.01.2020 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

31.05.2019 згідно з накладною № 39158373, яка у відповідності до статті 6 Статуту залізниць України є основним перевізним документом та обов`язковою двосторонньою формою угоди на перевезення вантажу, зі станції Ларга Львівської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відповідачем здійснено відправлення вагону № 60295185 з вантажем брухт чорних металів.

02.06.2019 на проміжній станції Кам`янець-Подільський Південно-Західної залізниці, на підставі статті 24 Статуту залізниць України, позивачем здійснено контрольне комісійне переважування зазначеного вагону, під час якого виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відповідачем в накладній № 39158373, про що складено комерційний акт № 332907/1 від 02.06.2019.

Зазначений комерційний акт засвідчує, що під час контрольного комісійного зважування на 150т вагах станції Кам`янець-Подільський Південно-Західної залізниці (держповірка 16.05.2019) вагона № 60295185 відправленого за накладною № 39158373 встановлено розбіжності фактичної маси вантажу із зазначеною відповідачем у накладній масою менше на 9900 кг.

18.05.2019 на станції Сартана на підставі комерційного акту станції Кам`янець-Подільський Південно-Західної залізниці № 332907/1 від 02.06.2019, здійснено комісійне переважування зазначеного вагону. Результат зафіксовано співробітниками структурного підрозділу позивача в Журналі контрольного зважування вхідних вантажів та відомості зважування та складено новий комерційний акт № 484809/214 від 13.06.2019.

Зазначений комерційний акт засвідчує, що під час комісійного зважування з розчепленням на 150т вагонних вагах вантажоодержувача (повірка 07.09.2018) вагона № 60295185 відправленого за накладною № 39158373, за участі представників вантажоодержувача встановлено розбіжності фактичної маси вантажу із зазначеною відповідачем у накладній масою менше документа на 10400 кг. Фактично встановлено брутто 74500 кг, тара 23800 кг, нетто 50700 кг. В графі 49 накладної № 39158373 зроблено відмітку про складання комерційного акту № 484809/214 від 13.06.2019.

Як встановлено судом, відповідно до накладної № 39158373 відправником вантажу є відповідач у справі, маса вантажу визначена вантажовідправником (відповідачем) без участі представників позивача, що підтверджується графою 24 перевізних документів, завантаження вагону здійснювалося також вантажовідправником. Зазначені відмітки містяться в перевізних документах.

Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (стаття 307 Господарського кодексу України).

Аналогічні положення містить і стаття 908 Цивільного кодексу України.

Предметом даного спору є стягнення залізницею штрафу за неправильне зазначення у накладній маси вантажу.

Приписами статті 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина перша стаття Господарського кодексу України).

Статтею 3 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України «Про транспорт», Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Закону України «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту залізниць України). На підставі цього Статуту залізниць України затверджені Мінтрасом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту залізниць України).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 затверджено Правила оформлення перевізних документів. Наказом Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів» внесено зміни до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та викладено їх в новій редакції.

Так, згідно пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила), накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Виникнення між сторонами у цій справі господарських договірних відносин у сфері перевезення вантажу залізничним транспортом підтверджується перевізним документом накладною від 31.05.2019 № 39158373. Накладна як основний перевізний документ повинна відповідати вимогам, встановленим Правилами оформлення перевізних документів.

Відповідно до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001р. за №798/5989).

Обов`язок відправника зазначати у накладній відповідні реквізити, в т.ч. масу вантажу, установлено пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Правил оформлення перевізних документів. Вантажовідправником заповнюється, зокрема, графа накладної «маса вантажу в кг, визначена відправником», де вказується маса вантажу у кілограмах. У разі визначення маси на вагонних вагах у відповідних графах зазначається маса брутто, тари вагона і нетто вантажу. Відправником також заповнюються графи: «Спосіб визначення маси», де зазначається, яким способом визначено масу вантажу. При зважуванні вантажу необхідно зазначити тип ваг: «на товарних вагах», «на вагонних вагах вантажопідйомністю...т», «на елеваторних вагах» чи інших вагах; «Навантаження засобами» зазначається «відправника», якщо навантаження здійснюється відправником. У графі 55 «Правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2 % (пункт 2.6 Правил оформлення перевізних документів).

Якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статті 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт (пункт 5.5 Правил оформлення перевізних документів).

Частиною першою статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Аналогічну норму містить стаття 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць. За правилами цієї статті комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах. Вищевказаною статтею передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002.

Комерційним актом від 13.06.2019 № 484809/214 підтверджується, що в накладній № 39158373 від 31.05.2019 вказана маса вантажу 61100 кг, а фактично маса вантажу вагона № 60295185 складає 50700 кг, що на 10400 кг менше від маси, вказаної у накладній на перевезення.

А тому суд приходить до висновку, що до даних правовідносин підлягають застосуванню приписи вищенаведених норм статей 118, 122 Статуту залізниць України, оскільки штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитків.

Такої ж думки дотримується Вищий господарський суд України, що знайшло відображення у постанові від 14.10.2014 у справі № 918/493/14, а також Верховний Суд у постановах від 05.04.2018 у справі № 906/533/17.

Статтею 37 Статуту залізниць України встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Маса вантажу згідно статті 37 Статуту залізниць України та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, визначається відправником.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як вже зазначалось раніше, по прибутті вагону на станцію Сартана Донецької залізниці, при переважуванні на вагонних вагах представниками позивача виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні, про що було складено комерційний акт № 484809/214 від 13.06.2019. Перевіркою було виявлено, що в накладній № 39158373 у вагоні № 60295185 вказана маса вантажу складає 61100 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 50700 кг, що на 10400 кг менше, ніж вказано у накладній.

Статтею 24 Статуту залізниць України встановлено, щовантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. У свою чергу, статтею 122 Статутузалізниць України встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статутузалізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статутузалізниць України (пункт 3.15 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 за № 04-5/225) та Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 № 01-8/917 щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту залізниць України, штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитків.

Зазначений комерційний акт № 484809/214 від 13.06.2019 у передбаченому порядку відповідачем не оскаржувався.

З аналізу вищевказаних норм, можна зробити висновок, що зазначення у накладній маси вантажу є обов`язком вантажовідправника, перевірка правильності заповнення цього реквізиту є правом залізниці, факт неправильного зазначення відправником відомостей про масу вантажу засвідчується комерційним актом, а з відправника за невірно зазначену у накладній масу вантажу стягується штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку сума штрафу за вищевказане порушення складає: 35199,00 х 5 = 175995,00 грн, де, 35199,00 грн - провізна плата за вагон від станції Ларга Львівської залізниці до станції Сартана Донецької залізниці. Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу виконано позивачем арифметично вірно.

За приписами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами Статуту залізниць України прямо передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, а також факт невірно вказаної відповідачем у залізничній накладній маси вантажу суд приходить до висновку щодо правомірності та обґрунтованості позовних вимог позивача.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні з даним позовом до господарського суду сплачено відповідно до платіжного доручення № 2340514 від 26.11.2019 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2639,93 грн.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 2639,93 грн покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 123, 129, 233, 236-238, 248, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Транс» (40020, м. Суми, пр-т Курський, буд. 18-а, ідентифікаційний код 38724350) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ідентифікаційний код 40150216) штраф за невірно вказану у накладній масу вантажу в сумі 175995,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2639,93 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28 січня 2020 року.

Суддя С.В. Заєць