ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2020м. ДніпроСправа № 904/4759/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В. розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес", с. Вільне Дніпропетровської області

до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання третейської угоди недійсною

Представники:

від позивача Левченко В. А.

від відповідача Слюта В.В.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про визнання третейської угоди недійсною.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на недійсність третейського застереження, викладеного в п. 8.2. договору № 483/467-52-10 від 04.04.2013, з огляду на положення чинного законодавства.

22.10.2019 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/4759/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.11.2019, про що постановлено ухвалу.

У відзиві на позов, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що третейську угоду було погоджено між позивачем та відповідачем у вигляді третейського застереження на стадії укладання господарського договору № 483-52-10 від 04.04.2013, форма та зміст третейського застереження передбачені п. 8.2. договору та відповідають приписам статей 2, 5, 12 Закону України «Про третейські суди» і не суперечать вимогам законодавства, тому підстави для визнання третейської угоди недійсною відсутні.

Крім того, відповідач вказує на те, що Постійно діючим Третейським судом України при Асоціації «Регіональна правова група» слухається третейська справа № 14/126К-15 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес" до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 14 069 439,14 грн. та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес" про стягнення 32 040 168,00 грн., цей факт додатково вказує на безпідставність тверджень позивача в тому числі стосовно спливу позовної давності для можливості звернення до третейського суду.

Також відповідач зазначає, що третейське застереження є окремою угодою, включеною сторонами у договір, яка не містить жодних обмежень щодо строку її дії. Прямий наслідок автономності третейської угоди полягає в тому, що дійсність основного договору не впливає на дійсність третейської угоди. При цьому, третейське застереження зберігає юридичну силу, зокрема, і у випадку, коли основний договір був розірваний сторонами.

Отже, третейське застереження, що є частиною договору № 483-52-10 від 04.04.2013, чинне на сьогоднішній день.

В спростування доводів позивача, що жодних додаткових угод щодо пролонгації дії договору підряду № 483-52-10 від 04.04.2013 між сторонами не укладалось, відповідач долучає до відзиву копію додаткової угоди № 8 від 05.05.2014 до договору № 483-52-10 від 04.04.2013, в якій п. 9.1. договору викладено в наступній редакції: «договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2014».

У відповіді на відзив позивач вказує на те, що третейське застереження є окремою угодою, включеною сторонами у договір, тому третейська угода, строк дії якої не визначений законодавством або угодою сторін, діє до моменту закінчення строку позовної давності.

Таким чином, третейська угода, що викладена у вигляді третейського застереження у п. 8.2. договору підряду № 483-52-10, на думку позивача є недійсною.

Посилаючись на частину другу статті 12 Закону України «Про третейські суди» позивач вказує на те, що в разі, якщо в третейській угоді зазначається конкретний третейський суд, то регламент цього суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. У договорі вказано постійно діючий Регіональний третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група». Отже, регламент вказаного суду повинен бути підписаною частиною договору. Договір № 483-52-10 містить умови про те, що всі додатки до нього повинні бути викладені в письмовій формі та підписані сторонами зазначеного договору. Однак, регламент постійно діючий Регіональний третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група», не був частиною договору та не надавався позивачу для ознайомлення під час підписання договору.

Засновником третейського суду, на який є посилання в третейському застереженні, це ті юридичні особи, що є представниками ПрАТ «Центральний ГЗК», тим самим було порушено рівність всіх учасників третейського розгляду.

Ігнорування ПрАТ «Центральний ГЗК» статті 18 Закону України «Про третейські суди» підтверджує недійсність третейської угоди.

У підготовчому засіданні, яке відбулось 19.11.2019, представником позивача заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи змін до позовної заяви, в якій останній просить:

- залучити в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Компанію Growex Trade LTD в особі Ярового Юрія Борисовича, діє на підставі довіреності;

- визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 8.2. договору підряду № 483-52-10, укладеного 04.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес" та Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат".

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою від 19.11.2019 господарським судом відтерміновано розгляд клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, відкладено підготовче засідання до 16.12.2019.

У підготовчому засіданні, яке відбулось 16.12.2019, представником відповідача подані письмові пояснення щодо змін до позовної заяви, в якій останній посилається на приписи статті 12 Закону України «Про третейські суди» та зазначає, що регламент третейського суду є частиною угоди, а сторони зобов`язані керуватись регламентом третейського суду, незалежно від того, чи він оформлений на паперовому носії, як додаткова угода до договору чи ні.

Регламент третейського суду не повинен в обов`язковому порядку приєднуватись до договору як письмовий документ, а у сторони третейської угоди немає обов`язку ознайомлювати іншу сторону із змістом регламенту. Регламент постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» розміщений у мережі Інтернет в загальному доступі.

Окрім того, відповідач вважає, що позивач підписавши договір підряду № 483-52-10 від 04.04.2013 без зауважень, підтвердив факт ознайомлення з регламентом Третейського суду.

В спростування доводів позивача, що третейське застереження не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди» відповідач вказує, що законом не встановлено обов`язку чітко конкретизувати предмет спору, з якою сторони можуть звернутись з позовом до третейського суду, тому сторони третейської угоди можуть віднести на вирішення третейського суду будь-які спори, крім випадків, передбачених законом.

У зв`язку з тим, що третейська угода у формі третейського застереження є невід`ємною частиною договору підряду № 483-52-10 від 04.04.2013, посилання позивача на відсутність у третейському застереженні дати та місця його укладання, назви сторін, їх місцезнаходження позбавленні законних підстав.

Крім того відповідач звертає увагу на те, що позивачем не доведено та не обґрунтовано наявність обставин, які можуть об`єктивно вказувати на можливість упередженості, необ`єктивності та зацікавленості третейського суду в результаті вирішення спору.

Також відповідачем зазначено, що передбачаючи у договорі третейський порядок врегулювання спорів, сторони реалізують свої права, визначені статтею 55 Конституції України, що не є угодою про відмову у зверненні до суду. Тому спір, у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду (крім випадків, встановлених законом), і це не суперечитиме праву на звернення до суду та чинному законодавству України.

Ухвалою від 16.12.2019 господарським судом відкладено підготовче засідання до 23.12.2019.

У підготовчому засіданні, яке відбулось 23.12.2019, представником позивача подано клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Заявлене клопотання господарським судом залишено без розгляду, у зв`язку із пропуском строку, встановленого ст. 80 ГПК України, про поновлення якого позивачем заявлено не було.

У підготовчому засіданні, яке відбулось 23.12.2019, також розглянуто клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Компанію Growex Trade LTD, Mahe, Seychelles, в задоволенні якого відмовлено з огляду на його безпідставність.

23.12.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 15.01.2020, про що постановлено ухвалу.

15.01.2020 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо недійсності третейського застереження, викладеного в п. 8.2. договору № 483/467-52-10 від 04.04.2013, з огляду на положення чинного законодавства.

04.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно-бізнес" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник) укладено договір на капітальний ремонт секцій тепловоза 2ТЄ10М в об`ємі КР-2 № 483-52-10 (далі договір).

Згідно п.8.1. договору спори та розбіжності, які будуть виникати в ході виконання зобов`язання, сторони будуть вирішувати шляхом переговорів.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що спори, які неможливо вирішити шляхом переговорів, розбіжності, вимоги та претензії, котрі виникають за цим договором або в зв`язку з іншим, в тому числі ті, що стосуються його підписання, виконання, порушення умов, закінчення та визнання недійсним, підлягають вирішенню в Постійно діючому Регіональному третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» згідно з регламентом вказаного суда: www.rpgua.com.

Так, договір № 483-52-10 від 04.04.2013 містить угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Відповідно до п. 9.1. договору підряду № 483-52-10 визначено, що він діє до 31.03.2014.

Згідно з додатковою угодою № 8 від 05.05.2014 до договору № 483-52-10 від 04.04.2013 п. 9.1. викладено в наступній редакції: «договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2014».

Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного пункту договору зазначив про те, що третейське застереження, викладене в пункті 8.2. договору підлягає визнанню недійсним відповідно до статті 257 Цивільного кодексу Укураїни, оскільки третейська угода, строк дії якої не визначений законодавством або угодою сторін, діє до моменту закінчення строку позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 22 Господарського процесуального кодексу України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Передача спору до третейського суду не є обмеженням права на судовий захист, а є окремим, альтернативним способом захисту прав і свобод від порушень і протиправних посягань, гарантованим Конституцією.

Частиною 5 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочину визначено положеннями статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з нормами статей 2, 5, 8, 12, 14 Закону України «Про третейські суди» передача спору на розгляд третейського суду є визначеним законом правом відповідних юридичних та/або фізичних осіб, яке реалізується шляхом укладення угоди між цими сторонами про передачу спору на вирішення третейським судом, а угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Тобто, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору. Суд наголошує, що умова правочину про розгляд спору третейським судом передбачає у випадку виникнення між сторонами спору можливість звернення з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб до третейського суду для вирішення цього спору шляхом третейського розгляду, який визнаний в Україні та врегульований Законом України «Про третейські суди».

Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, підписавши договір на капітальний ремонт секцій тепловоза 2ТЄ10М в об`ємі КР-2 № 483-52-10 від 04.04.2013, в якому міститься третейське застереження, позивач погодився з передбаченим у ньому порядку вирішення спорів, що виникають за таким договором.

Таким чином, викладене в договорі третейське застереження, не суперечить Конституції України та іншим нормам законодавства та не свідчить про обмеження права сторони на судовий захист.

Разом з тим, перелік підстав недійсності правочину, визначений статтями 215 та 203 ЦК України.

Зокрема, відповідно до вимог частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Позивач, заявляючи позовну вимогу про визнання правочину недійним, повинен вказати яких саме вимог, встановлених в статті 203 Цивільного кодексу України, не було додержано в момент вчинення такого оспорюваного правочину, тобто чітко визначити підставу недійсності правочину.

Позивачем не доведено у встановленому законом порядку, належними та допустимими доказами, невідповідності пункту 8.2. № 483-52-10 від 04.04.2013 в момент його вчинення вимогам, встановленим статею 203 Цивільного кодексу України.

Посилання позивача на те, що третейська угода, що викладена у вигляді третейського застереження у п. 8.2. договору підряду № 483-52-10, є недійсною, у зв`язку з закінченням строку позовної давності, суд вважає безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином, закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язання сторін, а наявні розбіжності, претензії та спори підлягають розгляду у встановленому порядку. В даному випадку у третейському суді, як це передбачено умовами спірного договору.

Крім того, договір № 483-52-10 від 04.04.2013 не містить вказівки щодо втрати чинності п. 8.2. договору 31.03.2014. Доказів оскарження договору в цій частині у встановленому законодавством, матеріали справи не містять.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зазначена норма кореспондується у частині надання відповідних гарантій зі статтею 55 Конституції України.

Наявність дійсного третейського застереження та обов`язковість звернення до третейського суду за наявності волі на розгляд справи третейським судом, що її виявив відповідач, не є обмеженням прав позивача, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 55 Конституції України. (постанова Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 913/783/17).

Таким чином, третейська угода нерозривно пов`язана з основними правовідносинами між сторонами і розповсюджує свою силу тільки на спори, які виникли чи можуть виникнути з основних правовідносин. Разом з тим, за своєю природою вона суттєво відрізняється від основних матеріальних правовідносин і набуває автономного характеру. Тобто, фактично укладаючи один договір, юридично сторони укладають два - основний договір матеріально-правового характеру і третейську угоду у формі застереження. Прямий наслідок автономності - дійсність основного договору не впливає на дійсність третейської угоди. Третейське застереження зберігає юридичну силу, зокрема, і у випадку, коли основний договір був розірваний сторонами. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 904/5464/16 від 20.02.2018).

Посилання позивача щодо недійсності третейського застереження на підставі того, що відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про третейські суди», регламент постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» не був частиною договору та не надавався позивачу для ознайомлення під час підписання договору є безпідставними.

У спірному пункті 8.2. Договору додержані всі істотні умови третейського застереження (третейської угоди), у тому числі приєднання до Регламенту третейського суду.

За своєю правовою природою третейське застереження (третейська угода) є договором приєднання до Регламенту третейського суду.

Регламент постійно діючого третейського суду (далі - регламент третейського суду) - документ, яким визначаються порядок та правила вирішення спорів у третейському суді, правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, інші питання, пов`язані з вирішенням спорів третейським судом (абз. 6 статті 2 Закону України «Про третейські суди»).

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про третейські суди», регламент третейського суду визначає порядок та правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, правила вирішення спорів третейським судом. інші питання, віднесені до компетенції третейського суду цим Законом. Регламент третейського суду може містити положення, які хоча і не передбачені цим Законом, але не суперечать принципам організації та діяльності третейського суду, визначеним цим Законом, і є необхідними для належного здійснення третейським судом повноважень з третейського вирішення спорів.

Частиною 6 сттатті 12 Закону України «Про третейські суди», передбачено, що посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Позивач не навів не тільки доказів, а навіть ознак недодержання у п. 8.2. Договору істотних умов третейського застереження, передбачених статтею 12 Закону України «Про третейські суди», з якими цей Закон пов`язує його недійсність.

Відтак, розгляд спору між сторонами у третейському суді саме за Регламентом третейського суду прямо визначений Законом України «Про третейські суди» й сторони досягли згоди щодо процедури розгляду відповідно до Регламенту третейського суду.

Зміст третейської угоди відповідає вимогам статей 5, 12 Закону України «Про третейські суди».

Тобто передумовою укладання третейської угоди та однією з підстав звернення до третейського суду є наявність спору. Всі ці умови, наявні у третейському застереженні у п. 8.2 Договору, тому посилання позивача є недоведеними.

Окрім цього, суд враховує, що частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, укладення та умови якого, як зазначено вище, передбачені та не суперечать вимогам законодавства, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Таким чином, викладене в договорі третейське застереження зобов`язує внаслідок добровільного погодження сторонами договору такої умови, не суперечить Конституції України та іншим нормам законодавства та не свідчить про обмеження права сторони на судовий захист.

В свою чергу, ухилення позивача від виконання положень п.8.2 договору, має розглядатися як дії, що суперечать самій ідеї Закону України «Про третейські суди», яка полягає у гарантуванні, у даному випадку, учасникам господарських відносин права розраховувати на швидкий та ефективний спосіб вирішення господарського спору альтернативним шляхом.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 по справі №910/6558/17, від 14.02.2018 по справі №910/8862/17, від 27.02.2018 у справі №910/13667/17, від 12.06.2018 по справі №908/2058/17, від 26.06.2018 у справі №905/2510/17.

Враховуючи вищевикладене та встановивши, що третейське застереження, яке викладене в п.8.2. Договору, не порушує та не обмежує права позивача на судовий захист його порушених прав, зміст угоди відповідає приписам статей 2, 5, 12 Закону України «Про третейські суди», не суперечить вимогам цивільного законодавства щодо форми та змісту, у суду відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у п.8.2. договору № 483-52-10 від 04.04.2013.

За таких обставин решту аргументів позивача суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновку суду про відмову у позові.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 5, 8,12, 14 Закону України «Про третейські суди» , статтями 203, 204, 215, 627, 712 Цивільного кодексу України, статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-бізнес» до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п.8.2. договору № 483-52-10 від 04.04.2013 відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 27.01.2020

Суддя І.Ф. Мельниченко