ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2290/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Єфанової Галини Львівни

на рішення господарського суду Одеської області від 15.10.2019, суддя в І інстанції Щавинська Ю.М., повний текст якого складено 21.10.2019 в м. Одесі

у справі № 916/2290/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал"

до відповідача: фізичної особи-підприємця Єфанової Галини Львівни

про стягнення 83 219,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ТОВ "Інфокс в особі філії "Інфоксводоканал" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця Єфанової Г.Л. про стягнення 83 219,28 грн. заборгованості за понадлімітний скид стічних вод з січня 2016р. по березень 2019р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.10.2019 позов задоволено повістю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Єфанової Г.Л. на користь ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" заборгованість за понадлімітні обсяги скидів стічних вод за період з січня 2016р. по березень 2019р. у сумі 83 219 грн. 28 коп., судовий збір у сумі 1921 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що факт перевищення щомісячних лімітів приймання стічних вод до системи водовідведення підтверджується звітами про водокористування за період з січня 2016р. по березень 2019р., у зв`язку з чим позивачем за понадлімітні договірні об`єми стічних вод правомірно здійснено нарахування у п`ятикратному розмірі встановленого тарифу відповідно до умов договору № 7107/3 від 12.09.2003 з додатковими угодами до нього, укладеними між сторонами, положень Правил приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 року № 632 та Правил приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення м. Одеси, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.12.2018 року № 561, діючих тарифів, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ФОП Єфанова Г.Л. звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник зазначає порушення норм матеріального та процесуального права, а саме ст. ст. 628, 901 ЦК України, ст. 235 ГК України, ст. 236 ГПК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції самостійно, без наявності господарської компетенції, як учасника господарських відносин, визначив суму заборгованості, яка не врегульована договором. Суд обґрунтовував своє посиланням на рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 червня 2007 року № 632 «Про затвердження Правил приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси». Однак, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 561 від 26.12.2018р. затверджено нові Правила приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення міста Одеси. Позивач подав позовну заяву після того, як були скасовані Правила приймання стічних вод від 2007 року. Таким чином, суд здійснив розрахунок заборгованості на підставі порядку, який втратив чинність, що призвело до безпідставного стягнення з відповідача грошових коштів. Чинним законодавством не передбачено застосування до суб`єктів господарювання санкцій, на підставі нормативних документів які втратили свою чинність. Позивач не заявляв вимоги щодо стягнення коштів з відповідача в період дії Правил № 632 від 14.06.2007року, що не дає правових підстав застосовувати їх на момент розгляду даної справи.

Договором № 7107/3 від 12.09.2003 року не врегульовано, що за понадлімітний скид товариство повинно сплачувати кошти на користь позивача, що підтверджується змістом позовної заяви, але суд ототожнив поняття «заборгованість» з оперативно - господарською санкцією в порушення вимог ст. 235 ГК України. Крім того, в матеріалах господарської справи містяться рахунки, які виставлялись ТОВ «Інфоксводоканал», в яких були відсутні жодні розрахунки та суми щодо сплати ФОП Єфановою Г.Л. грошових коштів за понадлімітний скид стічних вод.

Суд в обґрунтування того, що між сторонами виникла заборгованість посилається на постанови Верховного суду по справі № 911/2720/17 року та № 904/7776/17, однак судом першої інстанції не враховано, що відповідними постановами Верховного суду врегульовані відносини пов`язані з проведенням нарахування додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням гранично допустимих концентрацій по інгредієнтах, які містяться в таких стічних водах.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення лише понадлімітного скиду стічних вод, а не плати щодо скиду стічних вод з перевищенням гранично допустимих концентрацій, таким чином, в порушення вимог ст. 236 ГПК України, суд безпідставно застосував правові позиції які викладені у вказаних постановах Верховного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 12.09.2003 року між Комунальним підприємством "Одесводоканал" (водоканал) та ФОП Єфановою Г.Л. (абонент) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 7107/3, за умовами якого водоканал зобов`язався надавати послуги з постачання питної води на об`єкти абонента, а також з приймання стічних вод, які скидаються абонентом в систему комунальної каналізації відповідно до дислокації об`єктів.

Відповідно до рішення Одеської міської ради № 2038-ХХІV від 17.12.2003 та договору оренди цілісного майнового комплексу, КП «Одесводоканал» було реорганізовано шляхом приєднання до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», який є правонаступником всіх прав та обов`язків КП «Одесводоканал», що підтверджується п. 1.1 статуту ТОВ «Інфокс». Для здійснення господарсько- виробничої діяльності по експлуатації цілісного майнового комплексу водопровідно-каналізаційного господарства ТОВ «Інфокс» було створено філію "Інфоксводоканал", що діє на підставі положення про філію.

Додатковою угодою № 491-08-04 від 19.08.2004 року до даного договору ТОВ «Інфокс» та ФОП Єфанова Г.Л. внесли зміни в преамбулу договору в частині найменування сторін та п.1.1 договору виклали в наступній редакції: «Водоканал надає послуги з постачання питної води на об`єкти Абонента, а також з приймання стічних вод, які скидаються Абонентом в систему комунальної каналізації у відповідності з дислокацією об`єктів. Послуги з постачання питної води та, відповідно, послуги з приймання стічних вод надаються, зокрема за адресою: вул. Дерибасівська 5/1, в межах встановлених об`ємів, а саме 5 куб.м/міс.

25.09.2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду до даного договору, якою вказаний договір починаючи з п.1.2, викладено у новій редакції.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що Абонент своєчасно оплачує надані йому послуги водопостачання та водовідведення, послуги відведення зливових і талих вод, забезпечує належну експлуатацію своїх водоканалізаційних мереж, споруд, приладів і пристроїв на них відповідно до Правил, перелічених в п.2.1. договору та діючого законодавства.

Відповідно до п. 2.1 договору в редакції цієї додаткової угоди сторони зобов`язалися керуватися діючими нормативними актами: Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Мінжитлокомгоспу України від 27.06.2008р. № 190, Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення, затвердженими наказом Держжитлокомгоспу України від 05.07.1995 р. № 30, Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затвердженими рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. № 632 (далі - Правила 632), та технічними умовами, діючим ГОСТ, іншими нормативними актами, прийнятими в установленому законом порядку.

Відповідно до п.2.4.9 договору, споживач зобов`язався щомісячно по встановленій формі з 19 по передостанній робочий день місяця в письмовому вигляді надавати відомості про водоспоживання своїх об`єктів.

Згідно з п.2.4.15 договору, споживач зобов`язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати послуги водопостачання та водовідведення, скид ненормативно-очищених стоків та інші платежі, передбачені "Правилами водокористування" та "Правилами прийому стічних вод" і умовами даного договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що облік спожитої води та скинутих стоків здійснюється за показаннями приладів обліку води та стоків, встановлених на об`єктах споживача, а також визначається розрахунковим шляхом згідно ДСТУ 3013-95, п.4.10 «Правил водокористування».

За змістом п.7.3 договору, він діє з моменту укладання до 31.12.2015р. Договір вважається продовженим на наступні п`ять років, якщо за місяць до його припинення сторони не дійдуть згоди внести зміни або припинити його дію.

Судом установлено, що на момент звернення позивача до господарського суду з даним позовом даний договір є діючим, що сторонами не заперечується.

На виконання умов договору позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2016 року по березень 2019 року в обсягах, зазначених у розрахунку понадлімітного скиду, тобто з перевищенням встановленого п.1.1. договору ліміту водовідведення, що підтверджується складеними звітами про водокористування та звітом показників об`ємів отриманих послуг з водопостачання та водовідведення за вказаний період. Вказаний факт відповідачем не заперечується.

За надані послуги з водопостачання та водовідведення відповідач сплачував вартість послуг в однократному розмірі встановленого у договорі тарифу за скид стічних вод, що підтверджується розрахунком понадлімітного скиду.

Разом з тим, листом №3562ВК11 від 16.04.2019 позивач повідомив відповідача про необхідність сплати 83 219,28 грн. за скид об`ємів стічних вод, які перевищують вказані у п. 1.1 договору ліміти приймання стоків холодного водовідведення.

Доказом отримання відповідачем зазначеного листа є відповідна відмітка на ньому.

Не отримання відповіді та задоволення на зазначений лист стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за понадлімітний скид стічних вод, розрахованої у п`ятикратному розмірі встановленого тарифу, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підстави виникнення господарських зобов`язань визначені в ст. 174 Господарського кодексу України, зокрема, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

За умовами договору сторони зобов`язались керуватись, зокрема, Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затвердженими рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 року № 632.

Відповідно до п. 4.2 Правил приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси у разі повної відповідності якості та режиму скиду стічних вод місцевим Правилам приймання та умовам укладеного договору, підприємства сплачують за послуги водовідведення за тарифом, установленим згідно з чинним законодавством для відповідної категорії абонентів.

Обсяги стічних вод підприємств, які підлягають оплаті, визначають згідно з Правилами водокористування.

Понадлімітні обсяги стічних вод підприємств (не враховані договором), що надходять до міської каналізації, потребують додаткових витрат матеріальних та енергетичних ресурсів на їх транспортування та очищення. Порядком передбачена сплата збору за понадлімітні обсяги скидів забруднюючих речовин у водойми у п`ятикратному розмірі.

Підприємства сплачують Водоканалу за скид об`ємів стічних вод, які перевищують указані в договорі, у п`ятикратному розмірі встановленого тарифу, відповідно до умов договору.

Підприємства, що здійснюють скид та не мають договору (або при закінченні строку його дії), сплачують Водоканалу в п`ятикратному розмірі встановленого тарифу за весь обсяг скинутих за час відсутності договору стічних вод, відповідно до місцевих Правил приймання.

29.12.2018 року введені в дію нові Правила приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення м. Одеси, затверджені рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №561 від 26.12.2018 р. (далі - Правила № 561).

Відповідно до п. 14.3, пп.15.1,15.2 п.15 Виробник повинен контролювати якість, кількість і режим скидання стічних вод Споживачами. Споживачі повинні:

- дотримуватися вимог до скиду стічних вод та установлених кількісних та якісних показників стічних вод на каналізаційних випусках Споживачів;

- здійснювати систематичний контроль за кількістю та якістю стічних вод, які скидаються ними до систем централізованого водовідведення.

Згідно з п.29 Правил №561 Споживачі є відповідальними за дотримання вимог скиду стічних вод до систем централізованого водовідведення відповідно до чинного законодавства України та умов договорів.

Пунктами 37, 38 Правил № 561 встановлено, що розмір плати, що справляється за скид стічних вод до системи централізованого водовідведення, визначається згідно з Порядком визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до системи централізованого водовідведення, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01 грудня 2017 року № 316.

Плата за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення у разі порушення вимог щодо якості і режиму їх скидання вноситься Споживачем на рахунок Виробника у порядку та в строки, передбачені договором.

Абзацом 3 п.1 розділу II Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017р. №316, чинного як на момент виникнення спірних правовідносин так і зараз, встановлено, що додаткові обсяги стічних вод споживачів (не враховані договором), що надходять до систем централізованого водовідведення або безпосередньо на каналізаційні очисні споруди виробників, оплачуються споживачами у п`ятикратному розмірі встановленого тарифу на послугу водовідведення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Нарахування заборгованості за скид понадлімітних об`ємів стічних вод у розрахунковий період позивачем здійснено відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення філії "Інфоксводоканал" ТОВ "Інфокс", якими встановлювалися тарифи на централізоване водовідведення, а саме:

- постановою №2754 від 12.11.2015 р., встановлений тариф у розмірі 3,88грн. без ПДВ;

- постановою №1141 від 16.06.2016 р., встановлений тариф у розмірі 4,71грн. без ПДВ;

- постановою №907 від 11.07.2017р., встановлений тариф у розмірі 5,68грн. без ПДВ;

- постановою №1343 від 02.11.2017р., встановлений тариф на централізоване водовідведення у розмірі 5,67грн. без ПДВ.;

- постановою №597 від 26.06.2018р. встановлений тариф на централізоване водовідведення у розмірі 7,43грн. без ПДВ;

- постановою №1250 від 23.10.2018р. встановлений тариф на централізоване водовідведення у розмірі 8,44грн. без ПДВ, що за період з січня 2016р. по березень 2019р. включно становить 83 219,28 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарський суд попередньої інстанції встановивши факт перевищення відповідачем договірних лімітів приймання стічних вод до системи водовідведення позивача, з урахуванням вищенаведених нормативних положень, дійшов правомірних висновків щодо наявності правових підстав для стягнення 83 219,28 грн. заборгованості за понадлімітний скид стічних вод.

Викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Так, рахунок на підставі розрахунку понадлімітного скиду здійснюється та формується за допомогою програмного забезпечення окремо від рахунків та актів виконаних робіт на оплату послуг з водопостачання та водовідведення, зливових стоків, оскільки кожний з цих платежів має свій алгоритм обчислення. А тому заборгованість за скид об`ємів стічних вод, які перевищують об`єми встановлені в договорі, не відображається у рахунках на оплату послуг з водопостачання та водовідведення та актах виконаних робіт з водопостачання та водовідведення, а надається (надсилається) окремим рахунком з відповідним розрахунком, що не заборонено чинним законодавством України.

Рахунок на оплату понадлімітного скиду стічних вод з розрахунком було передано відповідачеві листом від 16.04.2019р. № 3562ВК11, що підтверджується відповідною відміткою на ньому.

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції самостійно, без наявності господарської компетенції, як учасника господарських відносин, визначив суму заборгованості, яка не врегульована договором, а також що договором № 7107/3 від 12.09.2003 року не врегульовано, що за понадлімітний скид товариство повинно сплачувати кошти на користь позивача, спростовується умовами пунктів 1.2, 2.1 та 2.4.15 договору, що було досліджено судом.

Також не заслуговує на увагу твердження скаржника про те, що суд здійснив розрахунок заборгованості на підставі порядку, який втратив чинність, що призвело до безпідставного стягнення з відповідача грошових коштів, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Правила приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затверджені рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 року № 632, були чинними.

Помилковим слід визнати посилання скаржника на те, що суд ототожнив поняття «заборгованість» з оперативно - господарською санкцією в порушення вимог ст. 235 ГК України, оскільки у постановах Верховного Суду у справах № 911/2720/17, № 904/7776/17, № 920/730/16 викладено правовий висновок про те, що плата за скид стічних вод є саме заборгованістю, а не оперативно-господарською санкцією.

З цих же підстав колегія суддів не бере до уваги твердження скаржника про те, що суд в порушення вимог ст. 236 ГПК України безпідставно застосував правові позиції, які викладені у вказаних постановах Верховного суду.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому доводи скаржника в цій частині не приймаються до уваги.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 15 жовтня 2019 року справі № 916/2290/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Єфанової Галини Львівни без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Аленін О.Ю.

Богатир К.В.