СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"28" січня 2020 р. Справа № 917/1185/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.С.,

за участю арбітражного керуючого Польянова Є. О. - на підставі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та ухвали господарського суду Полтавської області від 19.03.2019;

інші учасники - не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу арбітражного керуючого Польянова Євгена Олександровача, м.Дніпро, розпорядника майна ТОВ "Лозівський молочний завод", м.Дніпро,

на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 26.11.2019 (суддя Паламарчук В.В.), постановлену в приміщенні Господарського суду Полтавської області в м. Полтава,

у справі 917/1185/18,

за заявою: Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Прогрес", с.Лигівка, Сахновщинський район, Харківська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", м.Гадяч, Полтавська область,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 26.11.2019 у цій справі відмовлено в задоволенні клопотання арбітражного керуючого Польянова Є. О. від 19.07.2019 №71-2019 з вимогою про постановлення окремих ухвал у справі №917/1185/18 (т.4, а.с. 239,240).

Ухвала місцевого господарського суду із посиланням на ст. ст. 43, 246 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що таке клопотання є необґрунтованим, оскільки адвокатом Мельничук І.В. та керівником боржника Моргуном В.О. під час розгляду даної справи не вчинено дій, що підпадають під визначення «зловживання процесуальними правами». Крім того, судом зазначено, що винесення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, а розпорядник майна не позбавлений права самостійно звернутися до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії Ради адвокатів Чернівецької області із заявою про притягнення адвоката Мельничук І.В. до відповідальності, а також до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з метою вжиття відповідних заходів щодо Моргуна В.О.

Арбітражний керуючий Польянов Є.О., розпорядник майна ТОВ «Лозівський молочний завод» із ухвалою місцевого господарського суду не погодився та 09.12.2019 звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Полтавської області від 26.11.2019 у справі №917/1185/18 скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким:

А . Постановити окрему ухвалу щодо керівника Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Прогрес" Моргун Володимира Олексійовича у зв`язку із наявністю у його діях ознак складів злочинів (кримінальних правопорушень), передбачених ст. 175 та ст. 382 КК України;

Б. У відповідності до вимог ч.11 ст. 246 ГПК України надіслати відповідну окрему ухвалу щодо керівника Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Прогрес" Моргун Володимира Олексійовича до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з метою вжиття відповідних заходів;

В. Постановити окрему ухвалу щодо адвоката Мельничук Ілони Вікторівни (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000330, видане Радою адвокатів Чернівецької області 28.12.2018) у зв`язку із зловживанням адвокатом процесуальними правами, порушенням нею процесуальних обов`язків, численними порушеннями діючого законодавства України та неналежним виконанням нею професійних обов`язків;

Г. У відповідності до вимог ч.6 ст. 246 ГПК України надіслати відповідну окрему ухвали щодо адвоката Мельничук Ілони Вікторівни (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000330, видане Радою адвокатів Чернівецької області 28.12.2018) до Кваліфікаційно-дисціплінарної комісії Ради адвокатів Чернівецької області з метою притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі судом не надано оцінки діям керівника заявника-кредитора Моргун В.О. , якими, на думку скаржника, порушено норми матеріального права та з яких вбачається наявність складу кримінального правопорушення. Крім того, на думку арбітражного керуючого Польянова Є.О., у клопотанні від 19.07.2019 №71-2019 розпорядник майна посилається не тільки на зловживання процесуальними правами адвокатом Мельничук І.В., а й вказує на порушення нею норм матеріального права та, зокрема, положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017. Також розпорядник майна Польянов Є.О. зазначає, що приписи ч.1 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України не містять диспозитивних норм щодо прийняття судом рішення щодо винесення окремої ухвали, а є конституційним обов`язком суду для здійснення контролю за виконанням рішень. Cкаржник вважає, що в силу приписів статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства та статті 255 ГПК України ухвала Господарського суду Полтавської області від 26.11.2019 підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду у справі.

24.01.2020 арбітражним керуючим Польяновим Є.О., розпорядником майна ТОВ «Лозівський молочний завод» засобами електронного зв`язку надані доповнення до апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом 26.11.2019, отже, строк подання апеляційної скарги розпочався 27.11.2019 та сплив 06.12.2019. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 у даній справі поновлено арбітражному керуючому Польянову Є.О., розпоряднику майна ТОВ "Лозівський молочний завод" строк на подання апеляційної скарги.

Отже, враховуючи вимоги процесуального законодавства, доповнення до апеляційної скарги арбітражний керуючий Польянов Є.О. мав подати разом з апеляційною скаргою.

Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом

Враховуючи, що доповнення до апеляційної скарги подані арбітражним керуючим Польянов Є.О., розпорядником майна ТОВ «Лозівський молочний завод» в порушенням строків, визначених статтею 266 ГПК України та без клопотання про поновлення вказаного строку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення вказаного клопотання без розгляду.

Щодо письмових пояснень, поданих 27.01.2020 адвокатом Мельничук І.В., які за своїм змістом є відзивом на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до статті 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 у даній справі, зокрема, встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами надсилання їх копій скаржнику, але не пізніше надходження до канцелярії суду 24.01.2020.

Отже, зважаючи на те, що пояснення на апеляційну скаргу (відзив) подані адвокатом Мельничук І.В з пропуском строку, визначеного ухвалою суду апеляційної інстанції від 13.01.2020 у цій справі, та без клопотання про його поновлення в порядку статті 119 ГПК України, а також з порушенням вимог частини 4 статті 263 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення їх без розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2020 у зв`язку з відрядженням судді Здоровко Л.М. та судді Лакізи В.В. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д.

В судовому засіданні апеляційної інстанції арбітражний керуючий Польянов Є.О. зазначив, що ухвала місцевого господарського суду підлягає оскарженню в порядку статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства та статті 255 ГПК України. Просив скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 26.11.2019 у справі №917/1185/18 та ухвалити нове судове рішення, яким: постановити окрему ухвалу щодо керівника Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Прогрес" Моргун Володимира Олексійовича; постановити окрему ухвалу щодо адвоката Мельничук Ілони Вікторівни (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000330, видане Радою адвокатів Чернівецької області 28.12.2018 року).

Інші учасники справи належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 13.01.2020, повідомлення про вручення поштових відправлень та інформація, розміщена на офіційному сайті АТ «Укрпошта», проте не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про банкрутство про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників інших учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.03.2019 у справі №917/1185/18 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лозівський молочний завод"; розпорядником майна ТОВ "Лозівський молочний завод" призначено арбітражного керуючого Польянова Є.О. з наданням йому повноважень відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; встановлено, що згідно ч. 2 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" сплата грошової винагороди розпоряднику майна здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) в розмірі двох мінімальних заробітних плат (не більше п`яти мінімальних заробітних плат) за кожний місяць виконання ним повноважень. Сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується розпоряднику майна за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна. Сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника (ч. 5 ст. 115 Закону). Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду ( ч.6 ст.115 Закону). Розпоряднику майна - за п`ять днів до закінчення процедури розпорядження майном боржника подати суду звіт про нарахування та виплату грошової винагороди (т.2, а.с. 154-160).

23.07.2019 розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Польяновим Є.О. подано до Господарського суду Полтавської області клопотання, в якому він просив:

1. Постановити окрему ухвалу щодо адвоката Мельничук Ілони Вікторівни (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000330, видане Радою адвокатів Чернівецької області 28.12.2018) у зв`язку із зловживанням адвокатом процесуальними правами, порушенням ним процесуальних обов`язків, численними порушеннями діючого законодавства України та неналежним виконанням ним професійних обов`язків.

2. У відповідності до вимог ч.6 ст. 246 ГПК України надіслати відповідну окрему ухвалу щодо адвоката Мельничук Ілони Вікторівни (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000330, видане Радою адвокатів Чернівецької області 28.12.2018) до Кваліфікаційно-дисціплінарної комісії Ради адвокатів Чернівецької області з метою притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

3. Постановити окрему ухвалу щодо керівника Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Прогрес" Моргун Володимира Олексійовича у зв`язку із наявністю у його діях ознак складів злочинів (кримінальних правопорушень), передбачених ст. 175 та ст. 382 КК України.

4. У відповідності до вимог ч.11 ст. 246 ГПК України надіслати відповідну окрему ухвалу щодо керівника Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Прогрес" Моргун Володимира Олексійовича до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з метою вжиття відповідних заходів (т.4, а.с. 116-124).

26.11.2019 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу з підстав, зазначених вище (т.4.а.с.239,240).

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є: забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно положень статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 2 Кодексу України з процедури банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу України з процедури банкрутства ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 9 Кодексу України з процедури банкрутства встановлено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури / процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 254 ГПК України, ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 255 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Системне тлумачення статті 255 ГПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

У пункті 35 постанови Верховного Суду від 17.12.2019 у справі №18/257 зазначено, що реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, виходячи із принципів статей 55, 129 Конституції України, ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм Господарського процесуального кодексу України. Порядок здійснення господарського судочинства в Україні регламентується відповідним спеціальним законом - Господарським процесуальним кодексом України, нормами якого, зокрема, визначено конкретні випадки можливості оскарження тих чи інших процесуальних документів суду.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з частиною 4 статті 236 ГПК України, встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з метою дотримання принципу правової визначеності, та формування сталої судової практики суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пелевін проти України" від 20.05.2010 зазначено, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах. Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення ЄСПЛ у справі "Делькур проти Бельгії" від 17.01.1970 та у справі "Гофман проти Німеччини" від 11.10.2001).

Умови прийнятості апеляційної скарги згідно з законом мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі Levages Prestations Services v. France від 23/10/1996).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Полтавської області від 26.11.2019, якою відмовлено у постановленні окремої ухвали.

Відповідно до частин 1-3 статті 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Постановлення окремої ухвали спрямоване на забезпечення своєчасного та ефективного судового захисту порушеного права та недопущення затягування судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.11.2019 у справі №171/2124/18 зазначила, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Отже постановлення окремої ухвали належить до дискреційних повноважень суду та не залежить від волевиявлення учасників провадження у справі.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, окрема ухвала.

Частиною 9 статті 246 ГПК України встановлено, що окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується.

З аналізу положень ГПК України вбачається, що право апеляційного оскарження окремої ухвали зумовлено тим, що вона безпосередньо впливає на права та охоронювані законом інтереси особи, щодо якої вона постановлена.

Проте, ухвала про відмову у задоволенні заяви про постановлення окремої ухвали не входить до переліку ухвал, визначених частиною 1 статті 255 ГПК України, що підлягають оскарженню в апеляційному порядку, а також можливість її оскарження не передбачена Кодексом України з процедур банкрутства, що зумовлено тим, що відповідна ухвала не порушує прав та охоронюваних законом інтересів учасників провадження у справі, а її оскарження призведе лише до затягування розгляду справи.

Також суд вважає, що встановлені законодавчі обмеження щодо оскарження ухвал з процедурних питань спрямовані задля дотримання в межах кожної процедури банкрутства чітких строків розгляду судом першої інстанції, унеможливлення затягування розгляду справи поданням апеляційних скарг на проміжні судові рішення, що сприяє скороченню тривалості провадження у справі про банкрутство та дотримання розумних строків розгляду справи.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах наголошував, що функція правосуддя полягає не лише у забезпеченні сторонам можливості користуватися принципами диспозитивності, змагальності, іншими принципами правосуддя, а й, у свою чергу, обмежена, зокрема, принципами процесуальної економії.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського суду з прав людини, який у пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржувана арбітражним керуючим Польяновим Є.О. ухвала про відмову у постановленні окремої ухвали не порушує ані його прав та охоронюваних законом інтересів, ані прав боржника чи кредиторів, оскільки порядок виконання судових рішень, визначений вимогами чинного законодавства, не передбачає такого способу як постановлення окремих ухвал щодо осіб, які їх не виконують.

Відповідно пункту 4 частини 1 статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню;

Згідно із частиною 1 статті 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Враховуючи, що апеляційним господарським судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Польянова Євгена Олександровача на ухвалу господарського суду Господарського суду Полтавської області від 26.11.2019 у цій справі, яка не підлягає оскарженню в порядку апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що таке провадження підлягає закриттю, як помилково відкрите.

При цьому, хоча стаття 264 ГПК України не містить такої підстави для закриття провадження, як помилково відкрите, колегія суддів вважає, що закриття апеляційного провадження в даному випадку є процесуально правильним, оскільки апеляційне провадження у цій справі відкрито з перегляду ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню і в разі апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суд апеляційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.01.2019 у справі №922/1906/18, від 10.09.2019 у справі № 914/3604/15, від 13.08.2019 у справі № 5002-17/2743-2009.

Керуючись статтями 234, 235, 254, 255, 264 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Польянова Євгена Олександровача, розпорядника майна ТОВ "Лозівський молочний завод" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 26.11.2019 у справі 917/1185/18.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст ухвали складений 31.01.2020.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна