ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Справа № 924/496/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.09.2018 р. у справі № 924/496/18 (суддя Крамар С.І., повний текст рішення складено 17.09.2018 р.)

за позовом дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)

до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" (м.Хмельницький)

про стягнення 7 149 500,29 грн., з яких: 5 544 797,65 грн. - інфляційних втрат, 1 604 702,64 грн. - 3% річних

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Янкевич Л.Д., представник за довіреністю від 07.05.2018 р.;

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до Господарського суду Хмельницької області з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" про стягнення 5544797,65 грн. - інфляційних втрат, 1604702,64 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати вартості поставленого позивачем природного газу за договором № 06/09-60 від 30.01.2009 р. рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21.10.2010р. у справі №8/1058-10 стягнуто з відповідача на користь позивача 52 185 020, 57 грн. основного боргу, 6 132 759, 09 грн. пені, 5 943 695, 26 грн. інфляційних втрат, 1 516 502, 86 грн. 3% річних, 25500 грн. відшкодування державного мита та 235,84 грн. відшкодування витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу; зазначене рішення суду перебувало на виконанні органу державної виконавчої служби, однак, не виконано відповідачем в повному обсязі; ухвалою суду від 04.09.2012 р. у справі №8/1058-10 затверджено укладену між позивачем та відповідачем мирову угоду щодо врегулювання порядку виконання судового рішення в частині стягнення з відповідача суми основного боргу з урахуванням вимог п. 2.6. ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Позивач доводив, що на момент звернення з даним позовом, відповідач не виконав в повному обсязі своїх зобов`язань щодо сплати основної заборгованості за договором № 06/09-60 поставки природного газу від 30.01.2009 р.; позивач, аргументуючи тим, що зобов`язання відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем природного газу виникло на підставі договору, а не відповідно до умов мирової угоди, затвердженої ухвалою суду, якою сторони врегулювали порядок виконання рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за спірним договором, доводив наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати основного боргу за поставлений позивачем природний газ та стягнення з відповідача на користь позивача сум інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 13.09.2018р. у справі №924/496/18 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що сторони дійшли згоди врегулювати порядок виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.10.2010р. у справі №8/1058-10 в частині суми основного боргу шляхом підписання мирової угоди від 08.06.2012р., яка була затверджена ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 04.09.2012р. Відповідачем графік погашення суми основної заборгованості, узгоджений сторонами в мировій угоді від 08.06.2012р., виконується в повному обсязі, тобто відповідач належним чином виконує змінені сторонами у мировій угоді умови виконання грошового зобов`язання, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заявлених позивачем 3% річних та інфляційних нарахувань.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задоволити позов у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу,3 скаржник зазначає, що рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 598, 599, 610-612, 625, 629, 631, 640, ч. 1 ст. 651 ЦК України, ст. 180 ГК України, п. 2.6 ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. ст. 2, 3, 7, 11, 13, 236 ГПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий та неупереджений суд.

Апелянт звертає увагу на те, що висновки місцевого господарського суду в про те, що затверджена у спірних правовідносинах на підставі положень ст. 121 ГПК України (в редакції до 15.12.2017р.) з метою визначення іншого строку/порядку виконання судового рішення мирова угода мала своїм наслідком у відповідності до ч. 1 ст. 651 та ст. 654 ЦК України зміну строку, - зроблені з порушенням норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 11, 202, 626, 631, 640, 651 ЦК України. Мирова угода затверджена господарським судом на підставі ст. 121 ГПК України на стадії виконання судового рішення не може вважатись правочином у цивільно-правовому розумінні.

Скаржник зазначає, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, порушення відповідачем умов договору щодо оплати товару є підставою для нарахування визначених статтею 625 ЦК України платежів.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №4271/18 від 13.11.2018 р.), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зауважив, що на стадії виконавчого провадження сторонами спору укладено мирову угоду, якою змінено порядок сплати основного боргу за договором поставки природного газу, стягненого за судовим рішенням, та розстрочено його сплату відповідно до погодженого сторонами графіку погашення за умовами мирової угоди, яку сторонами спору укладено на виконання вимог пункту 2.6. статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" та затверджено ухвалою суду від 04.09.2012 р. у справі №8/1058-10.

Відповідач зазначив, що укладення сторонами спору за взаємною згодою мирової угоди мало наслідком зміну строку виконання грошового зобов`язання шляхом встановлення сторонами розміру щомісячного платежу, що сплачується впродовж погодженого періоду часу, а також відповідальності за його порушення у вигляді відшкодування позивачу збитків у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого мировою угодою; укладення сторонами спору мирової угоди не є новацією зобов`язання, однак, з урахуванням реструктуризації заборгованості в порядку пункту 2.6. статті 2 зазначеного Закону, змінило строк виконання відповідачем обов`язку щодо погашення заборгованості за поставлений позивачем природний газ шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до графіка, погодженого умовами мирової угоди; за обставин недоведення позивачем порушення відповідачем змінених умов виконання грошового зобов`язання суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для нарахування відповідачу за період після укладення мирової угоди встановленого ч. 2 с. 625 ЦК України індексу інфляції та 3% річних на прострочену суму основного боргу за розрахунками за поставлений природний газ.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надіслала відповідь на відзив (вх. №5702/18 від 22.11.2018 р.), в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позов у повному обсязі. Позивач вказує, що Закон України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" не встановлює цивільного обов`язку виконувати грошове зобов`язання щодо сплати боргу за спожитий газ у інші способи та строк, ніж встановлені умовами договору на постачання природного газу, а лише містить відсилочну норму до порядку реалізації такої правомочності щодо реструктуризації заборгованості. При цьому, сторонами даного спору за взаємною згодою не було реалізовано право на реструктуризацію заборгованості за природний газ, яка виникла за договором № 06/09-60 від 30.01.2009р. станом на 1 січня 2011 року, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Вищого господарського суду України від 13.04.2017 у справі № 910/9349/13 про те, що можливість реструктуризувати таку заборгованість може бути реалізована у вигляді двостороннього зобов`язання в межах договірних правовідносин, що з урахуванням приписів ст. 181 ГК України, ст.ст. 641-644, 646 ЦК України потребує відповіді контрагента для визначення підстав відмови у прийнятті пропозицій. На думку позивача, з метою ненастання негативних наслідків для відповідача у вигляді стягнення коштів у примусовому порядку, було вирішено врегулювати саме порядок виконання судового рішення в частині суми основного боргу, у зв`язку з чим сторонами даного спору було підписано та ухвалою суду від 04.09.2012р. затверджено мирову угоду у справі № 8/1058-10.

Зобов`язання відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем природного газу виникло на підставі договору, а не відповідно до умов мирової угоди, затвердженої ухвалою суду. Мирова угода, затверджена на стадії виконання судового рішення, не може вважатись правочином у цивільно-правовому розумінні, не змінює строки виконання грошового зобов`язання, підставою виникнення якого є договір, а є процесуальним актом, в якому встановлюється інший спосіб та порядок виконання судового рішення. Вказане узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1195гс16 та у постановах Верховного Суду від 24.04.2018р. у справі № 904/8731/17, від 15.05.2018р. у справі № 921/412/17-г/7, від 20.06.2018р. у справі №913/869/14.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надіслала додаткові пояснення (вх. №9891/18 від 17.12.2018 р.), в яких вказує, що саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Мирова угода не є договором у цивільному/господарському правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано відповідними положеннями ГПК, проте вона має на меті припинення спору на умовах погоджених сторонами та затверджених судом. Вказане узгоджується з позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 904/8731/17 від 12.06.2018р. у справі № 908/1604/17, від 18.09.2018р. у справі № 921/107/15-г/16.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надіслала додаткові пояснення (вх. № 29701/19 від 21.08.2019 р.), в яких доводить до відома суд, що Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду розглядається тотожна справа № 904/4319/18, про стягнення нарахувань (інфляційні втрати та 3% річних), у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за договором закупівлі природного газу за державні кошти. Незважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18, підставою касаційного оскарження судових рішень є питання про застосування ст. 625 ЦК України в контексті ст. 121 ГПК України ( в редакції до 15.12.2017 р.) у спорі про стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих позивачем за період, який виник вже після затвердження судом мирової угоди, якою сторони досягли згоди щодо фактичного розстрочення виконання судового рішення суду, яким підтверджено обов`язок відповідача сплат відповідачем суми основного боргу за договором, на який і було нараховано позивачем спірні 3% річних та інфляційні втрати. Ухвалою від 23.07.2019 р. суд передав справу №904/4319/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" надіслало до письмові пояснення (вх. №29705/19 від 21.08.2019 р.), в яких зазначає, що обов`язковість укладення договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ передбачена спеціальним Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію". На стадії виконання судового рішення від 21.10.2010 р. по справі №8/1058-10 єдиним способом виконання Закону Укаїни "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" було укладення мирової угоди між сторонами. Відтак іншого способу реструктуризувати заборгованість на даній стадії не передбачалось. У зв`язку з цим, 08.06.2012 р. між позивачем та відповідачем укладено мирову угоду, яка затверджена ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 04.09.2012 р. по справі №8/1058-10. Зміст ухвали Господарського суду Хмельницької області про затвердження мирової угоди по справі 8/1058-10 свідчить про те, що сторони фактично домовилися про розстрочку виконання рішення суду. Внаслідок укладення сторонами мирової угоди від 08.06.2012 р. зобов`язання відповідача за договором не є простроченим, а відтак, відсутні підстави для нарахування за цей період встановленого ст. 625 ЦК України індексу інфляції і 3% річних від простроченої суми боргу. Умови даної мирової угоди аналогічні умовам вищезазначених договорів про реструктуризацію заборгованості.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2018р. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено розгляд скарги на 29.11.2018 р. об 11:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 р. розгляд скарги відкладено на 21.12.2018 р. об 15:30 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 21.12.2018 р. №01-04/96, у зв`язку з відпусткою судді-члена колегії суддів Василишина А.Р. з 21.12.2018р. по 06.01.2019р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п. 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного розподілу судової справи між суддями від 21.12.2018 р. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2018р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 р. розгляд скарги відкладено на 06.02.2019 р. об 14:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 р. розгляд апеляційної скарги дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.09.2018 р. у справі № 924/496/18 було зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №916/190/18.

Розпорядженням керівника апарату суду від 25.06.2019 р. №01-04/433, у зв`язку з відпусткою судді-члена колегії по справі № 924/496/18 - Петухова М.Г. у період з 24 червня 2019 р. по 09 липня 2019 р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п. 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного розподілу судової справи між суддями від 25.06.2019 р. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2019 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2019 р. провадження у справі поновлено; розгляд апеляційної скарги призначено на 21.08.2019 р. об 14:30 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 19.08.2019 р. №01-04/769, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі Розізнаної І.В. у період з 05.08.2019 р. по 06.09.2019 р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п. 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019 р. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.08.2019 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 р. змінено найменування відповідача у даній справі з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" на акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз"; розгляд скарги відкладено на 26.09.2019 р. об 12:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 р. зупинено розгляд апеляційної скарги дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.09.2018 р. у справі № 924/496/18 до розгляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 920/115/18.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2020 р. поновлено апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.01.2020 р. об 15:00 год.

В судовому засіданні 22.01.2020 р. представник відповідача заперечила доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач не забезпечив явку повноважного представника в судове засіданні 22.01.2020 р., про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним господарським судом, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21.10.2010 р. у справі №8/1058-10, залишеним без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 28.03.2011р. та Вищого господарського суду України від 06.06.2011р., стягнуто з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" на користь дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 52185020,57 грн. основного боргу, 6132759,09 грн. пені, 5943695,26 грн. інфляційних втрат, 1516502,86 грн. 3% річних, 25500 грн. відшкодування державного мита та 235,84 грн. відшкодування витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу. У решті позову відмовлено.

На виконання даного рішення Господарським судом Хмельницької області було видано судовий наказ № 8/1058-10 від 05.07.2011р.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 02.08.2012 р. у справі №8/1058-10 відстрочено до 10.09.2012 р. виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.10.2010 р. на підставі ст. 121 ГПК України.

Як встановлено судом при розгляді справи № 8/1058-10, 30.01.2009 р. між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) укладено договір поставки природного газу №06/09-60 з подальшими змінами та доповненнями (далі договір), згідно якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю в 2009 р. природний газ, надалі газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки, за 5 банківських днів до початку місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 7.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством України.

Як встановлено пунктом 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 даного договору, покупець зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 7.7. договору передбачено, що неустойка нараховується постачальником протягом 6 місяців, що передують моменту звернення з позовом.

На виконання умов даного договору, позивач у січні, червні, серпні-грудні 2009р. та січні 2010р. передав відповідачу природний газ на загальну суму 52185020,57 грн., а останній не розрахувався за отриманий природний газ, що стало підставою для звернення до суду з позовними вимогами.

Суд визначив правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 52185020,57 грн. основного боргу, 5943695,26 грн. інфляційних втрат (за лютий 2009 р. березень 2010 р.), 1516502,86 грн. 3% річних (за період з 11.02.2009 р. по 04.06.2010 р.) на підставі договору постачання природного газу № 06/09-60 від 30.01.2009 р.

04.09.2012р. Господарським судом Хмельницької області винесено ухвалу у справі №8/1058-10, якою затверджено мирову угоду від 08.06.2012 р., укладену між дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз", згідно умов якої, враховуючи вимоги пункту 2.6. статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", сторони дійшли згоди врегулювати порядок виконання вказаного судового рішення в частині суми основного боргу, яка на момент підписання цієї мирової угоди становить 25708827,77 грн.

У п. 2 мирової угоди зазначено, що на момент укладання цієї мирової угоди боржником повністю погашені суми: пені, втрат внаслідок інфляційних процесів, 3% річних, державного мита, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, зазначені в рішенні Господарського суду Хмельницької області від 21.10.2010 р. у справі № 8/1058-10.

Відповідно до п. 4 мирової угоди боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.3 цієї мирової угоди, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - графік), зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню. Період сплати заборгованості, відповідно до Графіка становить з червня 2012р. по травень 2027р.

Згідно п. п. 12, 13 цієї мирової угоди, у випадку порушення боржником умов погашення суми основного боргу в частині сплати платежів у розмірі та у терміни, визначені пунктом 4 цієї мирової угоди, стягувач має право негайно вживати передбачених законодавство заходів до примусового виконання мирової угоди, в тому числі шляхом пред`явлення ухвали про затвердження мирової угоди на примусове виконання до органу державної виконавчої служби. Боржник зобов`язується відшкодувати стягувачу збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого п. 4 цієї мирової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на виконання умов укладеної мирової угоди та затвердженого графіку погашення заборгованості сплачуються щомісячно платежі в розмірі 142 826, 82 грн., що підтверджується платіжними дорученнями про сплату за період з 14.06.2012р. по 03.05.2018р., копії яких долучено до матеріалів справи.

Предметом спору у даній справі є підставність нарахування позивачем відповідачу 5544797,65 грн. інфляційних втрат та 1604702,64 грн. 3% річних на суму основного боргу за договором поставки природного газу №06/09-60 від 30.01.2009р., який було стягнено за рішенням суду у господарській справі, під час виконання якого сторонами укладено мирову угоду, якою змінено умови виконання грошового зобов`язання покупця перед постачальником щодо оплати вартості газу.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 654 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (в редакції, чинній на момент укладення сторонами спору мирової угоди) передбачено, що дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об`єднаною енергетичною системою України, суб`єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Пунктом 2.6. ст. 2 даного Закону встановлено, що суб`єкти господарювання, визначені у статті 1 цього Закону, реструктуризують заборгованість за природний газ та електричну енергію, яка утворилася станом на 1 січня 2011 року і не сплачена на дату набрання чинності цим Законом, відповідно до чинного законодавства.

Пункт 1 ст. 3 Закону передбачає, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та діє до 30.06.2012 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 121 ГПК України (в редакції, чинній на момент укладення сторонами 08.06.2012 р. та затвердження господарським судом 04.09.2012 р. мирової угоди у справі №8/1058-10) мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 р.) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 4 ст. 75 ГПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частини 1, 5 ст. 236 ГПК України унормовують, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що спір у даній справі виник між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (позивач) та АТ "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" (відповідач) щодо правомірності нарахування позивачем 5544797,65 грн. - інфляційних втрат, 1604702,64 грн. - 3% річних на суму основного боргу відповідача-покупця за договором поставки природного газу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивач обґрунтовує вимоги та посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки природного газу від 30.01.2009 р. №06/09-60 щодо розрахунку за поставлений позивачем природний газ за умов наявності рішення суду від 21.10.2010 р. у справі №8/1058-10 про стягнення з відповідача заборгованості за спірним договором, повністю виконаного в частині стягнення з відповідача сум пені, інфляційних втрат, 3% річних та судових витрат, та залишком непогашеного основного боргу щодо розстрочення сплати якого 08.06.2012 р. сторонами спору укладено мирову угоду, що затверджена ухвалою суду від 04.09.2012 р. у справі №8/1058-10 на стадії виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 11, ч. 1 ст. 14 та ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів, а також безпосередньо з актів цивільного законодавства та виконуються особою в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Так, Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" №3319-VI від 12.05.2011 р., який набрав чинності 04.06.2011 р. та діяв до 30.06.2012 р. включно, його дію було поширено на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об`єднаною енергетичною системою України, суб`єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, зокрема, на Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України".

Отже, враховуючи викладене, спеціальні норми зазначеного Закону регулювали правовідносини, що виникли між НАК "Нафтогаз України" та її дочірніми підприємствами ДК "Газ України", як суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та покупцями (споживачами) природного газу з питань узгодження порядку сплати заборгованості за природний газ, що обліковувалася на 01.01.2010 р. та не сплачена станом на 04.06.2011 р.

Зважаючи на суб`єктний склад сторін у даній справі - дочірню компанію "Газ України" НАК "Нафтогаз України", як позивача-постачальника, та АТ "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз", як відповідача-покупця, до правовідносин сторін щодо розрахунків за поставлений позивачем природний газ у 2009-2010 роках застосовуються приписи Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

За змістом п. 2.6. ст. 2 цього Закону вбачається, що суб`єкти господарювання, визначені у ст. 1 цього Закону, реструктуризують заборгованість за природний газ, яка утворилася, станом на 01.01.2011 р. та не сплачена на дату набрання чинності цим Законом - 04.06.2011 р., відповідно до чинного законодавства.

Отже, з огляду на викладене, в період з 04.06.2011 р. по 30.06.2012 р. включно, постачальники природного газу на виконання вимог п. 2.6. ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" здійснювали реструктуризацію заборгованості покупців щодо оплати вартості поставленого газу шляхом погодження в договірному порядку виконання грошового зобов`язання з розрахунку за поставлений природний газ на інших умовах, ніж було визначено сторонами в договорі поставки природного газу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вказує, що ст. 627 ЦК України визначено принцип свободи цивільного договору, що передбачає право сторін договору врегулювати свої правовідносини на власний розсуд та надає сторонам можливість вільного визначення умов договору з урахуванням вимог ЦК України та актів цивільного законодавства.

В свою чергу, приписами ст. ст. 651, 654 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, та вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як встановлено апеляційним господарським судом, за змістом п. 2.6. ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" вбачається, що реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що утворилася станом на 01.01.2011 р. та не сплачена на дату набрання чинності цим Законом - 04.06.2011 р., здійснюється відповідно до чинного законодавства. Водночас, законодавцем не встановлено конкретних вимог щодо змісту та форми правочину, на підставі якого здійснюється реструктуризація. Відтак, по даному предмету правового регулювання законодавець визначив обов`язкові умови щодо реструктуризації заборгованості, частково обмеживши свободу сторін договору.

Отже, позивач та відповідач, як сторони договору поставки природного газу від 30.01.2009 р. №06/09-60, реструктуризували заборгованість відповідача з оплати поставленого йому позивачем в період 2009-2010 років природного газу, яка підтверджена рішенням суду та непогашена відповідачем в частині основного боргу, на стадії виконавчого провадження шляхом укладення мирової угоди на умовах розстрочення сплати зазначеної суми боргу.

Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що правовідносини між сторонами спору виникли на підставі договору поставки природного газу від 30.01.2009р. № 06/09-60, зобов`язання за яким щодо поставки природного газу у 2009-2010 роках позивач виконав в повному обсязі, тоді як відповідач не провів розрахунку з позивачем, що стало підставою для стягнення з відповідача основного боргу з оплати за природний газ та нарахованих на нього сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, а також судових витрат позивача відповідно до рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.10.2010р. у справі №8/1058-10.

Зазначене судове рішення набрало законної сили та перебувало на виконанні органу державної виконавчої служби, внаслідок чого відповідачем погашено в повному обсязі стягнені за судовим рішенням суми пені, інфляційних втрат, 3% річних та судові витрати, а також частково сплачено основний борг за поставлений позивачем природний газ за цим договором.

Судом апеляційної інстанції встановлено обставини укладення 08.06.2012 р. між сторонами спору мирової угоди у справі № 8/1058-10, за умовами якої, враховуючи вимоги п. 2.6. ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" сторони дійшли згоди врегулювати порядок виконання рішення суду від 21.10.2010р. у справі №8/1058-10 в частині суми основного боргу, що на момент підписання цієї мирової угоди становила 25 708 827, 77 грн. (п. 3 мирової угоди). Зазначену мирову угоду на погоджених сторонами умовах затверджено ухвалою суду від 04.09.2012 р. у справі № 8/1058-10, яка набрала законної сили (т.1, а. с. 96-101).

Пунктом 4 мирової угоди сторони спору погодили зобов`язання боржника (відповідача) сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану в п. 3 цієї мирової угоди, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - графік), зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Апеляційним господарським судом встановлено, що період сплати відповідачем заборгованості за поставлений позивачем природний газ за договором поставки № 06/09-60 від 30.01.2009 р. відповідно до графіка погашення визначено з червня 2012 року по травень 2027 р.

Отже, шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення від 21.10.2010р. у справі №8/1058-10 сторони спору змінили строк виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати поставленого позивачем природного газу на підставі договору поставки № 06/09-60 від 30.01.2009 р. та визначили його проміжком часу у 15 років, протягом якого відповідач зобов`язаний вносити на рахунок позивача-стягувача щомісячні платежі в сумі, визначеній графіком погашення, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Апеляційним господарським судом встановлено, що в період після затвердження господарським судом ухвалою від 04.09.2012 р. у справі № 8/1058-10 мирової угоди відповідач частково сплатив суму основного боргу в розмірі 142 826, 82 грн., що підтверджується платіжними дорученнями про сплату за період з 14.06.2012 р. по 03.05.2018 р., копії яких долучено до матеріалів справи. При цьому, судом не встановлено обставин порушення відповідачем графіку розрахунків згідно пунктів 3, 4 мирової угоди.

Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання та нарахування відповідачу інфляційних втрат та 3% річних на суму основного боргу з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини виконання відповідачем договірних зобов`язань з розрахунку за поставлений природний газ на змінених умовах щодо строку виконання грошового зобов`язання згідно з п. п. 3, 4 мирової угоди, укладеної сторонами в порядку п. 2.6. ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.11.2018 р. у справі №908/251/18, від 11.06.2019 р. у справі №904/8731/17 та від 26.06.2019 р. у справі №914/1111/18 у подібних правовідносинах та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 25.10.2019 р. у справі № 920/115/18.

Доводи позивача про невідповідність висновків суду про те, що укладена сторонами спору мирова угода у справі № 8/1058-10 є правочином про зміну строку виконання договірного зобов`язання щодо розрахунку відповідача за поставлений природний газ, та посилання на те, що у мировій угоді відсутні ознаки договору в цивільно-правовому розумінні, що підтверджується правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, оскільки у даних постановах судом не зроблено висновків щодо правової природи мирової угоди.

Посилання позивач на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 р. у справі №921/412/17-г/7, є безпідставним, оскільки такі висновки зроблено за інших фактичних обставин виконання сторонами спору умов мирової угоди, укладеної на стадії виконання судового рішення про стягнення заборгованості за природний газ, ніж обставини, що були встановлені судами у даній справі.

Так, у справі №921/412/17-г/7 суди встановили наявність у відповідача-боржника визначеного умовами мирової угоди обов`язку сплачувати інфляційні нарахування, виходячи з погодженої з позивачем-стягувачем в мировій угоді суми основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем договірного зобов`язання щодо розрахунків за поставлений позивачем природний газ і розстрочення платежу за мировою угодою не передбачалося. Однак, відповідач у даній справі за умовами мирової угоди, укладеної на стадії виконання судового рішення про стягнення заборгованості за природний газ, зобов`язався сплачувати позивачу щомісячні платежі за відповідним графіком на погашення лише основного боргу, що існував на момент укладення мирової угоди, що має наслідком розстрочення платежів, зміну порядку та строків виконання окремих частин зобов`язання сторін договору у відповідності до їх взаємного волевиявлення.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2018 р. у справі №904/8731/17, на яку зіслався позивач в своїх поясненняґх на підтвердження доводів про те, що факт укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення впливає лише на порядок виконання рішення суду та не змінює суті договірного зобов`язання, на підставі якого виникла заборгованість, що є предметом стягнення за судовим рішенням, касаційний суд зазначив про передчасність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати відповідачем стягненої за рішення суду суми основного боргу, нарахованих за період з дня набрання судовим рішенням законної сили і до дня погашення заборгованості, з огляду на неповноту з`ясування судами обставин справи на предмет того, чи внаслідок укладення мирової угоди фактично змінився порядок розрахунків за договором поставки природного газу та чи поставлено в залежність зобов`язання відповідача зі сплати нарахувань за неналежне виконання умов договору з умовами мирової угоди, затвердженої судом. Зазначене стало підставою для скасування постановою Верховного Суду від 24.04.2018 р. у справі №904/8731/17 прийнятих по суті спору судових рішень з переданням справи на новий розгляд, за наслідком якого судами першої та апеляційної інстанцій прийнято рішення про відмову в позові про застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України; зазначені судові рішення залишено без змін постановою Верховного Суду від 11.06.2019 р. у справі №904/8731/17, в якій суд дійшов висновку, що після затвердження господарським судом мирової угоди, в якій сторони досягли згоди щодо фактичного розстрочення сплати відповідачем суми основного боргу за договором поставки природного газу, відсутні правові підстави для нарахування відповідачу інфляційних втрат та 3% річних за умов належного виконання основного зобов`язання на змінених мировою угодою умовах. Водночас, правовідносини у справі №904/8731/17 та у справі №924/496/18 є подібними, а висновки суду про відмову в позові за змістом оскаржуваного рішення у справі № 924/496/18 узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду,викладеною у постанові від 11.06.2019 р. у справі №904/8731/17.

Доводи позивача про те, що порушення відповідачем умов договору щодо оплати природного газу є підставою для нарахування визначених статтею 625 ЦК України платежів на суму основного боргу, в тому числі за наявності рішення суду про стягнення основного боргу, яке не виконано відповідачем, з посиланням на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 р. у справі №913/869/14, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, оскільки за встановлених судом апеляційної інстанції обставин вбачається укладення сторонами спору мирової угоди у справі №924/496/18 на стадії виконання судового рішення про стягнення заборгованості за природний газ за договором № 06/09-60 від 30.01.2009 р., за умовами якої сторони за взаємною згодою визначили інші строки сплати основного боргу, ніж було погоджено позивачем та відповідачем договором №06/90-60 на момент його укладення, що не спростовує фактичних обставин зміни такого порядку сплати заборгованості сторонами за взаємною згодою та на умовах оскаржуваної мирової угоди; позивачем не доведено обставин порушення відповідачем визначеного сторонами в мировій угоді порядку розрахунків за природний газ, як підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Доводи позивача про те, що зміни до договору № 06/09-60 від 30.01.2009 р. щодо строку проведення розрахунків за поставлений природний газ на стадії виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором можуть бути внесені лише шляхом вчинення правочину або на підставі рішення суду у випадках, прямо встановлених законом, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані. Суд зазначає, що спеціальними нормами Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (пункт 2.6 статті 2), які передбачали здійснення реструктуризації заборгованості за природний газ, що утворилася на 01.01.2011 р. та яку не було погашено станом на 04.06.2011 р., не встановлено обмеження на вчинення постачальником та покупцем природного газу дій щодо реструктуризації заборгованості за природний газ шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений позивачем природний газ, що виникла станом на 01.01.2011 р., з визначенням іншого строку сплати основного боргу, ніж було погоджено сторонами в договорі поставки природного газу і сторони скористалися таким правом, на власний розсуд уклавши мирову угоду.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за договором поставки природного газу в період після укладення сторонами та затвердження судом ухвалою суду від 04.09.2012 р. у справі №8/1058-10 мирової угоди щодо зміни строків проведення розрахунків за договором поставки, порушення яких відповідачем не доведено з боку позивача належними та достатніми доказами у даній справі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.09.2018 р. у справі № 924/496/18 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" без задоволення.

Судові витрати покладаються на позивача згідно ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.09.2018 р. у справі № 924/496/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Гудак А.В.