ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2020 справа № 914/1898/19

м.Львів

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Металскарб, м.Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ, м.Львів

про стягнення заборгованості. Ціна позову 1488497,27 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Кравець В.П.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Краснопольський В.О. - адвокат;

Суть спору: на розгляді Господарського суду Львівської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Металскарб, м.Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ, м.Львів про стягнення заборгованості в сумі 1488497,27грн., з яких 1283026,80грн. основного боргу, 169616,04грн. інфляційних нарахувань, 35854,43грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 17.09.2019 року відкрито провадження у справі №914/1898/19 за даним позовом, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 16.10.2019 року.

Ухвалою суду від 16.10.2019р. підготовче засідання відкладено на 06.11.2019 з підстав викладених в ній.

Представник позивача подав клопотання (яке в подальшому було зареєстровано в канцелярії суду за вх.№2990/19 від 06.11.2019) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, у зв`язку з можливістю врегулювання спору в добровільному порядку.

Представник відповідача подав клопотання (яке в подальшому було зареєстровано в канцелярії суду за вх.№46051/19 від 06.11.2019) про продовження строку підготовчого провадження для можливості врегулювання спору в добровільному порядку.

Ухвалами суду від 06.11.2019 строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 02.12.2019р.

Ухвалою суду від 27.11.2019 клопотання позивача про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції задоволено та призначене на 02.12.2019р. підготовче засідання ухвалено проводити в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 02.12.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.12.2019.

Представник відповідача у судовому засіданні подав клопотання (яке в подальшому було зареєстровано в канцелярії суду за вх.№54167/19 від 23.12.2019) про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення №1779 від 12.02.2019 про часткову сплату відповідачем заборгованості в сумі 200000,00грн., яке не було долучено раніше, як зазначив представник відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням бухгалтером товариства відповідача своїх службових обов`язків. Окрім цього, представник відповідача повідомив, що оригінал зазначеного платіжного доручення у відповідача відсутній, а даний примірник було роздруковано з електронної системи.

Ухвалою суду від 23.12.2019 відкладено розгляд справи на 15.01.2020 для перевірки обставин щодо перерахування коштів (200000,00 грн.) на рахунок ТзОВ Металскарб.

08.01.2020 за вх.№473/20 від відповідача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи завіреної банківською установою копії платіжного доручення № 1779 від 12.02.2019 р. на суму 200000,00 грн.

15.01.2020 за вх.№1991/20 від позивача поступила заява, у якій позивач зазначає, що відповідачем здійснено часткову оплату основного боргу у розмірі 915000,00 грн. та долучено довідку станом на 14.01.2020 ТзОВ «Металскарб» за підписом директора та головного бухгалтера, у якій підтверджено, що згідно платіжного доручення №1779 від 12.02.2019 відповідачем оплачено 200000,00 грн, згідно платіжного доручення №2240 від 27.12.2019 відповідачем оплачено 615000,00 грн, а згідно платіжного доручення №2269 від 13.01.2020 відповідачем оплачено 100000,00 грн. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача 368026,80 грн. основного боргу, 169616,04 грн. інфляційних втрат та 35854,43 грн. 3% річних, а частині стягнення 915000,00 грн. основного боргу закрити провадження, у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору; розглядати справу без участі представника позивача.

Крім того, Позивачем було подано заяву про те, що докази понесених позивачем судових втрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 15.01.2020 не забезпечив.

В судове засідання по розгляду справи по суті 15.01.2020 відповідач явку уповноваженого представника забезпечив.

В судовому засіданні представнику відповідача роз`яснено положення ч.8 ст.129 ГПК України та повідомлено час і місце судового засідання щодо вирішення питання про відшкодування судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), а саме 27.01.2020р. о 12:00 год.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позиція позивача.

25 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛСКАРБ» (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ШОЛЬЦ УТИЛІЗАТОР АГ» (далі - Покупець) був укладений Договір №25/09/18-1 (далі - Договір), згідно з умовами якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти і оплатити лом і відходи кольорових металів (далі - Товар).

Згідно п. 1.2. Договору асортимент, кількість і ціна Товару, а також терміни поставки Товару встановлюються в додаткових угодах (Специфікаціях) до Договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.2. Договору ціни на Товар, що поставляється, вказуються в Додатках (Специфікаціях, накладних) до Договору і є базовими.

Згідно п. 4.2. Договору оплата Товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Умови оплати обумовлюються в додатках (Специфікаціях) до договору, які є його невід`ємною частиною.

До Договору укладено Специфікацію №1 на загальну суму товару 1 283 026,80 грн, згідно якої термін оплати - до 28.09.2018р.

Згідно п. 8.1. Договору при ненаданні документів, передбачених п. 3.3. Договору (накладної на відпустку товару, товарно-транспортної накладної, акту походження товару для брухту кольорових товарів), датою поставки сторони домовились вважати дату пред`явлення повного пакету супровідних документів. В даному випадку термін оплати настає після надання Постачальником всіх необхідних документів з відміткою Покупця про приймання Товару.

Постачальник поставив на адресу Покупця товар на загальну суму 1 283 026,80 грн та надав Покупцю передбачений Договором пакет документів, що підтверджується узгодженими та підписаними сторонами видатковою накладною №РН-000300 від 25.09.2018, також товарно-транспортною накладною №РН-000300 від 25.09.2018, актом про походження брухту чорних, кольорових металів.

Проте, на думку Позивача, Відповідачем були порушені умови Договору в частині оплати, вказані в п.5.1 та п. 5.2 Договору, - не здійснено оплату в повному обсязі за поставлений Товар.

Позивач зазначає, що під час розгляду справи відповідачем частково здійснено оплату основного боргу у розмірі 915000,00 грн. (платіжне доручення №1779 від 12.02.2019 на суму 200000,00 грн, платіжне доручення №2240 від 27.12.2019 на суму 615000,00 грн, платіжне доручення №2269 від 13.01.2020 на суму 100000,00 грн). Решта основного боргу відповідачем не погашена і становить 368026,80 грн.

Крім того, Позивач, заявляє вимоги про стягнення 169616,04 грн. інфляційних втрат та 35854,43 грн. 3% річних, відповідно до ст.625 ГПК України.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, позовні вимоги у встановлено порядку не заперечив і не спростував. Крім того, подав докази на підтвердження часткової оплати заборгованості у розмірі 200000,00 грн.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Договір №80 від 01.11.2017 року на підставі якого заявлено позовні вимоги, за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки, відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач по справі не вжив заходів щодо погашення заборгованості в повному обсязі в добровільному порядку.

Судом з`ясовано, що 12.02.2019 платіжним дорученням №1779 від 12.02.2019 на суму 200000,00 грн. відповідачем частково погашено заборгованість за видатковою накладною №РН-000300 від 25.09.2018, тобто до відкриття провадження у даній справі (17.09.2019), а тому суд приходить до висновку, що в частині вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 200000,00 грн. слід відмовити позивачу, оскільки станом на момент звернення позивача з позовом до суду не існувало між сторонами спору щодо сплати вартості товару в сумі 200000,00 грн.

Крім того встановлено, що платіжними дорученнями №2240 від 27.12.2019 на суму 615000,00 грн, №2269 від 13.01.2020 на суму 100000,00 грн відповідачем погашено суму основного у розмірі 715000,00 грн. уже після відкриття провадження у даній справі (17.09.2019), а тому суд приходить до висновку що в частині вимоги про стягнення основного боргу у розмірі основного боргу 715000,00 грн. провадження у справі слід закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

З врахуванням наведеного та беручи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено доводи позивача про існування у відповідача заборгованості по оплаті вартості отриманого товару за видатковою накладною №РН-000300 від 25.09.2018 в сумі 368026,80 грн. за Договором поставки №25/09/18-1 від 25.09.2018 року, у зв`язку з чим до стягнення з відповідача належить 368026,80 грн. основного боргу

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.2. Договору оплата Товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Умови оплати обумовлюються в додатках (Специфікаціях) до договору, які є його невід`ємною частиною.

До Договору складено Специфікацію №1 на загальну суму товару 1 283 026,80 грн, згідно якої термін оплати - до 28.09.2018р.

Перевірка розрахунку 3% річних та інфляційних втрат здійснена судом за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН (аналогічна правова позиція відображена у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 917/1622/16).

Нормами ст.625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

У зв`язку з тим, що судом з`ясовано, що відповідачем частково погашено заборгованість у розмірі 200000,00 грн. 12.02.2019, суд вважає за доцільне здійснити перерахунок заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки позивачем визначено період нарахування 3 % річних та інфляційних втрат з 01.10.2018 по 05.09.2019 і оплата здійснена відповідачем у цей період. При цьому керувався п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", де зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Здійснивши перерахунок 3% річних за допомогою програми ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3 ТОВ Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2019 встановив, що:

за період з 01.10.2018р. по 11.02.2019р. від суми боргу 1283026,80 грн. розмір 3% річних становить 14130,87 грн.;

за період з 12.02.2019р. по 05.09.2019р. від суми боргу 1083026,80 грн. розмір 3 % річних становить 18337,28 грн.;

Відтак, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягає до часткового задоволення, а саме до стягнення належить 32468,15 грн. 3% річних. В задоволенні решти вимоги про стягнення 3%річних відмовити за безпідставністю нарахування.

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат за допомогою програми ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3 ТОВ Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2019 встановив, що:

за період з 01.10.2018р. по 11.02.2019р. від суми боргу 1283026,80 грн. розмір 3% річних становить 64000,95 грн.;

за період з 12.02.2019р. по 05.09.2019р. від суми боргу 1083026,80 грн. розмір 3 % річних становить 18390,51 грн..

Відтак, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає до часткового задоволення, а саме до стягнення належить 82391,46 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти вимоги про стягнення інфляційних втрат відмовити за безпідставністю нарахування.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги з підлягають до задоволення частково і до стягнення з відповідача належить: 368026,80 грн. основного боргу, 32468,15 грн. 3% річних, 82391,46 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відшкодування витрат позивача на оплату судового збору покладається на відповідача у розмірі 17968,30 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 12, 13, 14, 73, 74, 76-80, 86, 91, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ (79069, м.Львів, вул.Шевченка, буд.317, ідентифікаційний код 36992710) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Металскарб (69035, м.Запоріжжя, вул.Лермонтова, буд.6, кв.106, ідентифікаційний код 36648378) 368026,80 грн. основного боргу, 32468,15 грн. 3% річних, 82391,46 грн. інфляційних втрат, 17968,30 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 715000,00 грн. закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

6. В задоволенні позову щодо стягнення 200000,00 грн. основного боргу відмовити.

7. Призначити судове засідання щодо вирішення питання про судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу) на 27.01.2020 на 12:00 год.

Судове засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Львівської області за адресою: 79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128, 2-ий поверх, зал судових засідань №9.

6. Позивачу, в строк до 20.01.2020 включно: подати суду докази на підтвердження судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у зв`язку з розглядом справі №914/1898/19.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено 23.01.2020р.

Суддя Кітаєва С.Б.