ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"17" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2806/19

За позовомзаступника прокурора Чернігівської області (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9) в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3)
До Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" (08420, Київська обл., Переяслав-Хмельницький район, с. Переяславське, вул. Привокзальна,2)
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
1. Головне управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14)
2. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
Провитребування земельної ділянки
Суддя Третьякова О.О.

Представники:

Від позивача не з`явився
Від відповідача Кобліков І.Ю., адвокат (ордер №433478 від 17.01.2020)
Від третьої особи-1не з`явився
Від третьої особи-2 не з`явився
Від прокуратури Заєць Ю.О. прокурор

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру звернувся до Господарського суду Київської області із позовною заявою від 08.11.2019 № 05/1/1309-19 про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива фарм" на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельної ділянки площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0023 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

Позовні вимоги мотивовані необхідністю захисту майнових прав українського народу як власника спірної земельної ділянки, що протиправно вибула з державної власності, адже була набута відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від громадянина ОСОБА_1 , який отримав її незаконно та з порушенням вимог земельного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві вказується, що Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (третя особи-1) спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1 (третя особа-2) за рахунок земель державної власності для ведення особистого селянського господарства. У подальшому ця ділянка з порушенням вимог земельного законодавства була відчужена на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" (відповідач) за договором купівлі-продажу від 04.07.2018 (серія та номер 810), у зв`язку з чим прокурор просить витребувати її з незаконного володіння відповідача на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (позивач).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.12.2019 відкрито провадження у справі №911/2806/19 за вказаними позовними вимогами, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.12.2019, залучено до участі у справі Головне управління Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та ін.

В установлений судом строк відповідач подав відзив на позовну заяву від 17.12.2019 №06-0080/03, згідно з яким позовні вимоги заперечуються повністю, з огляду на відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави за заявленим позовом та недопустимість втручання держави у право Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на мирне володіння майном.

Поряд з відзивом на позовну заяву від відповідача до суду 23.11.2019 також надійшла заява №06-0087/03 від 19.12.2019 про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

24.12.2019 від Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до суду надійшли письмові пояснення, де вказується на те, що органи Державного земельного кадастру не обліковують осіб, які звертаються для реалізації права безоплатного набуття у власність земельних ділянок за ознакою безоплатного надання ним земельних ділянок за кожним видом використання, оскільки це не передбачено законодавством. На думку позивача, порушення приписів ч.4 ст.116 Земельного кодексу України, де вказується, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм провадиться один раз по кожному виду використання, відбулося за наслідками державної реєстрації права власності на земельну ділянку за Скиданом В.В., а не у результаті видачі третьою особою-1 наказу №10-4779/15-18-сг від 29.05.2018.

У підготовче засідання, призначене на 27.12.2019, з`явився прокурор, решта учасників уповноважених представників до суду не направила, про причини їх неявки суд не повідомила.

Прокурору надано судом для вивчення відзив на позовну заяву та заяву відповідача про зупинення провадження у справі.

За наслідками підготовчого засідання 27.12.2019 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання без виходу до нарадчої кімнати про відкладення підготовчого засідання на 17.01.2020.

З метою повідомлення відсутніх учасників провадження про дату, час і місце відкладення підготовчого засідання на 17.01.2020, за їх місцезнаходженням направлялися ухвали відповідно до ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

08.01.2020 за підписом заступника прокурора Чернігівської області до суду надійшла відповідь на відзив (№05/3-1309-19 від 02.01.2020), в якому вказується, що доводи відповідача не спростовують обставин, наведених прокурором у позовній заяві і приєднаних до позову доказів і є необґрунтованими, у зв`язку з наявністю достатніх підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді та з огляду на виправданість втручання держави у право відповідача на мирне володіння земельною ділянкою, адже Товариство з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" як добросовісний набувач матиме право та можливість скористатися передбаченими законом механізмами щодо відшкодування понесених витрат на придбання майна та інших збитків.

В установлений строк з дня отримання відповіді на відзив відповідач подав заперечення №06-0008/03 від 10.01.2020, в яких, серед іншого, зазначається про необхідність доведення прокурором причин, які перешкоджають органу, що уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, самостійно захистити інтереси держави, а також на необґрунтованість висновків прокурора про порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області законодавства при передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки. Крім того, відповідач заперечує посилання прокурора про виправданість втручання у його право на мирне володіння майном та наводить відповідну практику Європейського суду з прав людини у подібних справах.

У підготовче засідання, призначене на 17.01.2020, з`явився прокурор та представник відповідача.

Інші учасники провадження уповноважених представників до суду не направили, про причини їх неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце проведення засідання повідомлені своєчасно та належним чином (повідомлення про вручення поштових відправлень з ухвалами за ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України в матеріалах справи).

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд не встановив підстав для відкладення підготовчого засідання відповідно до ст.183, 202 Господарського процесуального кодексу України через неявку представника позивача та третіх осіб.

Під час проведення підготовчого засідання і вчинення процесуальних дій за ст. 182 Господарського процесуального кодексу України представник відповідача підтримав заяву про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

З пояснень представника відповідача та заяви про зупинення провадження у справі слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" не погоджується з позицією прокурора в частині наявності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Держгеокадастру, зокрема, в частині доведеності фактів невжиття позивачем належних заходів реагування до моменту подання позовної заяви до суду, спрямованих на усунення порушень законодавства, допущених Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області. При цьому, відповідач наголошує на тому, що у позиції прокурора наявна неузгодженість, оскільки у позові одночасно йдеться про те, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не вжила заходів належного реагування, що свідчить про здійснення захисту інтересів держави неналежним чином, а також і про те, що позивач допускає бездіяльність, яка вказує на нездійснення захисту інтересів держави.

На переконання відповідача, прокурор у своїй позовній заяві не вказує на докази та не надає доказів нездійснення та/або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави Держгеокадастром, що свідчить про порушення вимог ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині обов`язковості для суб`єктів владних повноважень висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду (від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18, від 03.10.2019 у справі №802/4083/15-а, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17 тощо). У поставах Верхового Суду, на які посилається відповідач, йдеться про те, що прокурор повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження того, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Заявляючи вимогу про зупинення провадження у справі в порядку п.7 ч.1 ст.228 Господарського процесуального кодексу України, відповідач посилається на те, що у провадженні Верховного Суду перебуває справа №912/2385/18, що надійшла від Касаційного господарського у складі Верхового Суду для вирішення виключної правової проблеми щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором.

У зв`язку з тим, що прокурором у позовній заяві не визначено підстав для представництва інтересів держави в суді, а також не зазначено причин, які перешкоджають Держгеокадастру у самостійному захисті інтересів держави за наявності відповідних законних повноважень, та зважаючи на те, що Великою Палатою Верховного Суду встановлена наявність виключної правової проблеми у питаннях механізму реалізації прокурором права подавати позови в інтересах держави (ст.23 Закону України "Про прокуратуру"), відповідач вважає, що існують достатні підстави для зупинення провадження у цій справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Прокурор у справі заперечував проти задоволення поданої відповідачем заяви, вказуючи на те, що питання наявності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у суді в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру досліджувалося судом при відкритті провадження у цій справі, а відкривши провадження, суд дійшов висновку, що звернення прокурора до суду відповідає законодавчим вимогам, а тому ухвалу про зупинення провадження у справі з мотивів, визначених відповідачем, не може бути постановлено. Також, прокурор посилався на практику застосування Верховним Судом норм права щодо звернення прокурора до суду в інтересах держави, яка не передбачає необхідності доведення бездіяльності уповноважених органів або ж фактів неналежного захисту інтересів держави. Безпосередньо, прокурор вказав на постанову від 15.10.2019 у справі №903/129/18 за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області до Фізичної особи - підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича про зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду. У зазначеній постанові вказано, що сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Також прокурор вказував на наявність листування з позивачем, як доказ його бездіяльності.

Проаналізувавши доводи присутніх в засіданні осіб, дослідивши наявні у справі матеріали та офіційно опубліковані відомості Єдиного державного реєстру судових рішень суд вважає за належне задовольнити заяву відповідача про зупинення провадження у справі, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 3, 4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором.

Дослідивши офіційно опубліковані відомості Єдиного державного реєстру судових рішень суд встановив, що Верховний Суд у складі колегії судів Касаційного господарського суду постановив у господарській справі № 912/2385/18, провадження в якій було відкрито за позовом прокурора, ухвалу від 16.10.2019 про передачу справи разом із касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з огляду на те, що дана справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, передаючи на розгляд Великої Палати Верховного Суду зазначену справу, обґрунтувала свій висновок доводами про те, що механізм реалізації права прокурора подавати позови до суду в інтересах держави є недосконалим та неоднозначним, та вказала на правову проблему щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а саме: чи зобов`язаний прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, окрім обґрунтування сутності порушень інтересів держави та необхідності їх захисту, обґрунтовувати також визначені законом підстави для звернення до суду прокурора шляхом: додання до позовної заяви доказів, які підтверджують, що захист законних інтересів держави не здійснюється, зокрема, доказів здійснення передбачених законом дій щодо порушення прокурором відповідного провадження у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурором; обґрунтування та доведення суду причин, через які захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (чи достатньо у такому разі самого лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття позову прокурора до розгляду).

Крім того, за позицією колегії суддів Верховного Суду, існує також інше питання, що потребує правового висновку - які правові наслідки, в разі, якщо судом після відкриття провадження у справі за результатами розгляду справи буде встановлено відсутність підстав для представництва інтересів держави в суді (прокурор не обґрунтовував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, недотримання прокурором процедури, що передбачена абз.3, 4 ч.1 ст.23 Закону України "Про прокуратуру"). Зокрема, правового висновку Великої Палати потребують питання: чи свідчить відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави про відсутність процесуальної дієздатності; які правові наслідки, якщо суд після відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, установить відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з таким позовом.

Як слідує з ухвали від 07.11.2019 Великою Палатою Верховного Суду прийнято до розгляду справу № 912/2385/18 з посиланням на те, що вирішення поставлених питань щодо обґрунтування прокурором звернення до суду в інтересах держави сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, тобто, розумного балансу між приватними й публічними інтересами.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

За приписами п.11 ч.1 ст.229 Господарського процесуального кодексу України у такому разі провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду судового рішення у касаційному порядку.

Враховуючи викладене, а також те, що Великою Палатою Верховного Суду, серед іншого, вирішуватиметься питання щодо змісту доказів, які повинні бути надані прокурором при зверненні з позовом в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру", щодо необхідності обґрунтування та доведення суду причин, через які захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, а також щодо наявності або відсутності процесуальної дієздатності прокурора у відповідних правовідносинах, суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі №911/2806/19 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Суд вважає за необхідне зауважити, що при вирішенні питання про зупинення провадження у даній справі враховано позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду щодо зупинення проваджень у справах №916/2122/16, №924/1211/18, №922/1546/18, №915/650/18, №924/149/18, №905/1428/18, №924/725/18 та інших за позовом прокурора.

Щодо заперечень прокурора по суті заяви відповідача суд зазначає, що вони враховані, але не є такими, що спростовують наявність підстав для зупинення провадження у справі № 911/2806/19, адже відкриття провадження у справі не є чинником, який забороняє встановлення у подальшому фактів правомірності або безпідставності ряду процесуальних дій, у тому числі і подання прокурором позову до суду. У свою чергу, суд враховує, що постанова Великої Палати Верхового Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18 постановлена за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанції, винесених по суті спору, тоді як справа №911/2806/19 перебуває на стадії підготовчого провадження. Касаційну скаргу у справі №903/129/18 позивач обґрунтовував не лише тим, що прокурор не довів за допомогою належних та допустимих доказів бездіяльність органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів територіальної громади у спірних відносинах. Касаційна скарга у справі №903/129/18 була мотивована і тим, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд вважає обґрунтованою заяву відповідача та керується необхідністю дотримання принципу остаточності судового рішення, також метою дотримання права всіх учасників провадження у цій справі на справедливий суд, адже відсутність єдиної правозастосовчої практики у питаннях механізму реалізації прокурором права подавати позови до суду в інтересах держави може становити порушення принципу юридичної визначеності, який є складовою конституційного принципу верховенства права, що вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

Відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У практиці Європейського суду з прав людини йдеться про те, що право на справедливий суд, визначене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в п.1 ст.6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі "Томіч та інші проти Чорногорії", заява №18650/09, у справі "Шахін і Шахін проти Туреччини", заява №13279/05).

Верховний Суд повинен забезпечувати єдність судової практики, щоб виправляти непослідовності та в такий спосіб підтримувати громадську довіру до судової системи (рішення ЄСПЛ "Альбу та інші проти Румунії", заява №34796/09).

Наявність глибоких та довгострокових розходжень в судовій практиці, неспроможність правової системи держави подолати їх, призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спір у справі №911/2806/19 виник у правовідносинах, які є подібними з правовідносинами у справі №912/2385/19, судове рішення у якій на даний час передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Приймаючи до уваги те, що Великою Палатою Верховного Суду будуть висловлені правові позиції, які можуть суттєво вплинути на вирішення цієї справи, оскільки такі позиції Верховного Суду, відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України повинні враховуватися і судом першої інстанції, а також з урахуванням об`єктивної неможливості розгляду даної справи до розгляду справи №912/2385/18, заява відповідача підлягає задоволенню, а провадження у справі - зупиненню до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18 та вирішення питання про усунення неоднакового застосування положень ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Керуючись ст.228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" №06-0087/03 від 19.12.2019 про зупинення провадження у справі №911/2806/19 задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі № 911/2806/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

3. Учасникам провадження надати суду докази на підтвердження усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили 17.01.2020 та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 22.01.2020.

Суддя О.О. Третьякова