ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 січня 2020 р. Справа № 903/969/19

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/969/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕТРУЦАЛЕК до Товариства з обмеженою відповідальністю Вог Рітейл про стягнення 26733,42 грн.,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю ПЕТРУЦАЛЕК надіслало на адресу суду позов до Вог Рітейл про стягнення 26733,42 грн., з них 18032,30 грн. основний борг, 2960,26 грн. пеня, 4318,78 грн. інфляційні втрати та 1422,08 грн. 3% річних.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору поставки №19.03 від 20.03.2015.

Ухвалою суду від 12.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник ТОВ «Вог Рітейл» 28.12.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачем не повністю було оплачено наступні видаткові накладні № 4266, від 19.04.2017 на суму 2264,72 грн., № 5270 від 13.05.2017 на суму 1 187,18 грн., № 3926 від 10.04.2017 на суму 4 064,99 грн. (накладна № 3926 частково оплачена на суму 204,88 грн.). Інші накладні, зазначені Позивачем в позовній заяві як неоплачені, були оплачені Відповідачем платіжним дорученням № 94449 від 13.09.2017. Вважає, що сума заборгованості Відповідача перед Позивачем на момент звернення Позивачем з позовом до суду становила 7312,01 грн.

Окрім того, доводить, що з ціллю належного виконання зобов`язань з оплати отриманої продукції, Відповідачем здійснено погашення основної суми заборгованості, що підтверджується платіжним дорученням № 6125 від 27.12.2019 на суму 7312,01 грн., а тому просить суд відмовити в позові в частині стягнення основної заборгованості. Також просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені та відмовити в позові в цій частині.

Вважає, що 3% річних та інфляційні нарахування підлягають до перерахунку при винесенні рішення по справі.

Представник ТОВ ПЕТРУЦАЛЕК 11.01.2020 надіслав на адресу суду відповідь на відзив, в якому просить суд зменшити позовні вимоги, оскільки 27.12.2019 відповідач оплатив основний борг в сумі 7312,001 грн. та просить стягнути з відповідача 19421,41 грн. заборгованості, в т.ч.: 10720,29 грн. основний борг, 2960,26 грн. пеня, 4318,78 грн. інфляційні втрати та 1422,08 грн. 3% річних .

Щодо застосування строку позовної давності, ТОВ «ПЕТРУЦАЛЕК» вважає, що у відповідності до діючого законодавства, з урахуванням положень ст. 232 ГК України, нараховано пеню за період прострочення виконання зобов`язання з 05.06.2019 по 05.12.2019 в розмірі 2 960,26 грн. підлягає до задоволення.

Заява про зменшення позовних вимог не суперечать законодавству України, не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси та прийнята судом.

16.01.2020 представник позивача надіслав на електронну адресу суду специфікацію, додаток №1 та додаток №2 до договору поставки №1903 від 20.03.2015.

Представник відповідача 21.01.2020 подав до суду клопотання, в якому просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу на 3000,00 грн. з 5750 грн., які були заявлені 09.01.2019 в заяві про відшкодування витрат на правову допомогу.

Представник ТОВ «ПЕТРУЦАЛЕК» 24.01.2020 на електронну адресу суду надіслав наступні документи:

- заяву, в які просить зменшити позовні вимоги, а саме: суму основного боргу на 7312,01 грн. (у зв`язку з оплатою відповідача) та пеню на 2960,26 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки в сумі 10720,29 грн., інфляційні нарахування в сумі 4318,78,грн., 1422,08 грн. 3% річних та судові витрати;

- заяву на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9750,00грн.

Заява про зменшення позовних вимог прийнята судом та приєднана до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУЦАЛЕК» (далі Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОГ РІТЕЙЛ» (далі Покупець, відповідач) укладено Договір поставки №1903 з Протоколом узгодження розбіжностей від 20.03.2015 (далі- Договір, а.с.11-17).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця Продукцію в асортименті та кількості, відповідно до письмових Замовлень Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Продукцію та оплатити її вартість на умовах даного договору.

Згідно п.1.2. договору, поставка продукції здійснюється на підставі замовлення, наданого покупцем, з підписанням уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на продукцію.

Відповідно до п. 4.6. Договору Права власності на Продукцію та ризики її випадкового г знищення або пошкодження переходить від Постачальника до Покупця з моменту фактичної передачі Продукції Покупцю по роздрібних точках (складах) Покупця, що підтверджується підписанням Сторонами видаткової накладної на Продукцію.

Згідно з п. 6.2. Договору оплата за поставлену Постачальником Продукцію здійснюється Покупцем в терміни, погоджені Сторонами в Додатку №2 до даного Договору.

Пунктом 3 Додатку №2 до Договору передбачено, що оплата за поставлену Постачальником Продукцію здійснюється Покупцем протягом 14 (чотирнадцятого) календарного дня з моменту поставки Продукції (а.с.142).

Згідно з п. 7.12. протоколу розбіжностей до Договору, у випадку порушення Покупцем термінів оплати поставлених Товарів, передбачених умовами даного Договору (Додатками до даного Договору), Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Відповідно до п.12.1. договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015, а в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача товар за період з 10.04.2017 до 19.06.2017 на загальну суму 18196,90 грн., що підтверджується видатковими накладними №3926 від 10.04.2017, №4266 від 19.04.2017, №4568 від 26.04.2017, №5270 від 13.05.2017, №5449 від 17.05.2017, №6779 від 19.06.2017 (а.с.18-23).

Судом встановлено, що зазначені вище накладні підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відтисками печаток суб`єктів господарювання, містять в собі всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору поставки №1903 від 20.03.2015 господарських операцій.

Відповідно до ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З метою досудового врегулювання спору позивач 24.05.2019 на адресу відповідача направив претензію про сплату боргу в розмірі 18139,30 грн. по договору поставки №1930 від 20.03.2015 (а.с.29-30).

Відповідач частково виконав свої зобов`язання по Договору перерахувавши на розрахунковий рахунок позивача 164,60 грн. (згідно з видатковою накладною від 10.04.2017 №3926).

На день подачі позову до суду (06.12.2019) сума основного боргу становила 18032,30 грн. Водночас, відповідач перерахував позивачу кошти в розмірі 7312,01 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №6125 від 27.12.2019 (а.с.108).

На день розгляду справи заборгованість становить 10720,29 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору поставки, а також чинного законодавства на підставі оформлених відповідно до умов договорів видаткових накладних.

Суд встановив, що в даному випадку відносини між ТОВ "ПЕТРУЦАЛЕК" та ТОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" носять договірний характер, укладений між ними договір поставки №1903 від 20.03.2015 з додатком №1, №2 та протоколом узгодження розбіжностей до нього предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Враховуючи вищевикладене, укладення між сторонами договору, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товарів, їх отримання відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в сумі 10720,29 грн. Сума боргу повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому випадку не була спростована відповідачем.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вже зазначалось, згідно п. 3 Додатку №2 від 20.03.2015 до договору поставки №1903 від 20.03.2015, сторони погодили, зокрема, строк оплати протягом 14 (чотирнадцятого) календарного дня з моменту поставки продукції.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими розрахунками позивачем (а.с.31) відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 1422,08 грн. 3% річних за період прострочки платежів з 24.04.2017 по 31.12.2019 та 4311,78 грн інфляційні втрати за період з 10.05.2017 по 31.12.2019.

Суд перевіривши методику та правильність розрахунків позивача щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних, погоджується з ними частково.

Вважає, що останні підставні та підлягають до часткового задоволення в сумі 4072,92 грн. інфляційних втрат та 184,63 грн. 3% річних (а.с.144-145), в іншій частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 238,86 грн. та 3% річних в сумі 1237,45 грн. слід відмовити, оскільки останні безпідставно нараховані.

При цьому, суд констатує, що, зобов`язання відповідача по оплаті товару, отриманого на підставі:

- видаткової накладної №3926 від 10.04.2017 на суму 4064,99 грн. встановлено по 24.04.2017 включно, відтак з 25.04.2017 відповідач вважається таким, що боргує, а у позивача виникло право нараховувати 3% річних по цій видатковій накладній за період з 25.04.2017, відтак, розмір 3% річних за період з 25.04.2017 по 03.05.2017 (період зазначений позивачем в розрахунку) нарахований на суму боргу 3900,39 грн. (з врахуванням часткової оплати) становить 2,89 грн. (в межах розрахунку позивача);

- видаткової накладної №4266 від 19.04.2017 на суму 2264,72 грн. встановлено по 03.05.2017 включно, відтак з 04.05.2017 відповідач вважається таким, що боргує, а у позивача виникло право нараховувати 3% річних по цій видатковій накладній за період з 04.05.2017, відтак, розмір 3% річних за період з 04.05.2017 по 10.05.2017 (період зазначений позивачем в розрахунку) нарахований на суму боргу 2264,72 грн. становить 2,89 грн. (в межах розрахунку позивача);

- видаткової накладної №4568 від 26.04.2017 на суму 6360,74 грн. встановлено по 10.05.2017 включно, відтак з 11.05.2017 відповідач вважається таким, що боргує, а у позивача виникло право нараховувати 3% річних по цій видатковій накладній за період з 11.05.2017, відтак, розмір 3% річних за період з 11.05.2017 по 27.05.2017 (період зазначений позивачем в розрахунку) нарахований на суму боргу 6360,74 грн. становить 8,89 грн. (в межах розрахунку позивача);

- видаткової накладної №№5270 від 13.05.2017 на суму 1187,18 грн. встановлено по 27.05.2017 включно (субота), відтак з 30.05.2017 відповідач вважається таким, що боргує, а у позивача виникло право нараховувати 3% річних по цій видатковій накладній за період з 30.05.2017, відтак, розмір 3% річних за період з 30.05.2017 по 31.05.2017 (період зазначений в розрахунку позивача, з 27.05.2017 по 31.05.2017, однак 27.05.2017 вихідний день) нарахований на суму боргу 1187,18 грн. становить 0,20 грн. (в межах розрахунку позивача);

- видаткової накладної №№5449 від 17.05.2017 на суму 2100,00 грн. встановлено по 31.05.2017 включно, відтак з 01.06.2017 відповідач вважається таким, що боргує, а у позивача виникло право нараховувати 3% річних по цій видатковій накладній за період з 01.06.2017, відтак, розмір 3% річних за період з 01.06.2017 по 30.06.2017 (період зазначений позивачем в розрахунку) нарахований на суму боргу 2100,00 грн. становить 5,18 грн. (в межах розрахунку позивача);

- видаткової накладної №6779 від 19.06.2017 на суму 2219,27 грн. встановлено по 03.07.2017 включно (враховуючи, що 01-02.07.2017 вихідні дні), відтак з 04.07.2017 відповідач вважається таким, що боргує, а у позивача виникло право нараховувати 3% річних по цій видатковій накладній за період з 04.07.2017, відтак, розмір 3% річних за період з 04.07.2017 по 31.12.2017 (період зазначений позивачем в розрахунку) нарахований на суму боргу 2219,27 грн. становить 166,17 грн. (в межах розрахунку позивача);

Згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо з 16 по 31 число вона індексується починаючи з наступного місяця.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за період прострочки.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення суми збитків від інфляції, перевіривши методику та періоди її нарахування, суд вважає, що остання підлягає до часткового задоволення з огляду на те, що сума збитків від інфляції за травень 2017 року на суму боргу в розмірі 12525,85 грн. становить 162,84 грн., за червень 2017 на суму боргу 15813,03 грн. становить 253,01 грн. (в межах розрахунку позивача), а за період з липня 2017 року по грудень 2019 року на суму боргу в розмірі 18032,30 грн. становить 4072,92 грн., а не 4311,78 грн. як помилково зазначено позивачем в розрахунку.

При цьому, судом не приймаються до уваги та відхиляються доводи відповідача стосовно того, що ним було здійснено повну оплату заборгованості на підставі платіжного доручення №94449 від 13.09.2019 (а.с.104), оскільки позивачем засвідчено на оплаті вказаними платіжними дорученнями інших видаткових накладних, що не виступають предметом розгляду в даній справі, а з призначення платежу у вказаному платіжному дорученні не вбачається здійснення відповідачем оплати товару, отриманого саме на підставі видаткових накладних №4568 від 26.04.2017, №5449 від 17.05.2017, №6779 від 19.06.2017 (а.с.20, 22, 23).

При цьому, суд зауважує, що згідно пункту 3.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання сторін на наявні в матеріалах справи Акт звірки взаєморозрахунків №65 від 10.05.2019 (а.с.24-27), складений ТОВ "ПЕТРУЦАЛЕК" та Акт звірки взаєморозрахунків ТОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" за період січень 2017 грудень 2019 по договору поставки №1903 від 20.03.2015 (а.с.44-47), оскільки вказані акти підписані сторонами в односторонньому порядку та не є первинними документами в розумінні ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Більше того, відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 14977,84 грн. заборгованості, (з них 10720,29 грн. основний борг, 4072,92 грн. інфляційні втрати та 184,63 грн. 3% річних). В решті позову відмовити.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді (Руїс Торіха проти Іспанії).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (Ван де Гурк проти Нідерландів).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (Гірвісаарі проти Фінляндії).

Згідно ж із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору з наведених вище підстав, впливу не мають.

Представник позивача в позовній заяві та в клопотаннях просить суд стягнути з відповідача на його користь 9750,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

У заяві про відшкодування судових витрат від 24.01.2020 ТОВ "ПЕТРУЦАЛЕК" просить суд вирішити питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, понесених згідно договору про надання юридичних послуг від 21.08.2018, актів приймання-передачі наданих послуг №8 від 31.05.2019, №15 від 28.12.2019, №61/2 від 16.01.2020 та платіжних доручень №5408 від 25.06.2019, №6857 від 09.01.2020.

При цьому, суд засвідчує, що відповідач ТОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" у заяві про зменшення позовних вимог від 21.01.2020 просив суд зменшити заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу на 3000,00 грн., оскільки заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5750,00грн., на думку відповідача, є неспівмірними зі складністю справи, не містять детального опису робіт, не підтверджені належними та допустимими доказами, що свідчить про їх неспівмірність з критеріями, наведеними в ч.4 ст. 126 ГПК України.

Судом встановлено, що 21.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕТРУЦАЛЕК" (замовник) та Адвокатським об`єднанням "Глорія Лекс" (виконавець) було укладено договір про надання юридичних послуг, у відповідності до умов п. 1.1. котрого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати на належному рівні юридичні послуги, вказані в Додатку №1 до Договору, та передати замовнику результати цих робіт, а замовник погоджується прийняти надані послуги та виплатити виконавцеві винагороду за їх надання (а.с.34-35).

У відповідності до умов п.п. 3.1., 3.3., 3.5. договору, вартість наданих послуг визначається в Додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Щомісяця, в останній робочий день звітного місяця виконавець надає замовнику Ати приймання-передачі наданих виконавцем послуг за звітний місяць та їх вартість згідно з цим договором. Замовник зобов`язаний підписати Акт приймання-передачі наданих послуг протягом 3-х робочих днів з моменту отримання чи в той же строк направити виконавцю мотивовану відмову у випадку, якщо зазначені в Акті послуги не відповідають фактично наданим Виконавцем послуг згідно з умовами цього договору та вимогам, установленим чинним законодавством в Україні. Оплата винагороди здійснюється до десятого числа кожного поточного місяця.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг №8 від 31.05.2019 за договором про надання юридичних послуг від 21.08.2018 Адвокатським об`єднанням "Глорія Лекс" було виконано, а ТОВ "ПЕТРУЦАЛЕК", прийнято, послуг на загальну суму 16250,00 грн., яка складається зокрема з 1250,00 грн. вартості юридичних послуг відносно стягнення заборгованості з ТОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" в розмірі 18032,30грн.

З вказаного акту вбачається, що вартість витраченої Адвокатським об`єднанням "Глорія Лекс" години часу на надання, визначених в акті, юридичних послуг встановлено на рівні 1000,00грн./год.

Так, згідно вказаного акту вартість складання претензії про сплату боргу по договору поставки (1 год.) становить 1000,00 грн., а її направлення поштовим зв`язком (0,5 год. з коеф. 0,5) - 250,00 грн.

Водночас, згідно акту приймання-передачі наданих послуг №15 від 28.12.2019 за договором про надання юридичних послуг від 21.08.2018 Адвокатським об`єднанням "Глорія Лекс" було виконано, а ТОВ "ПЕТРУЦАЛЕК", прийнято, послуг на загальну суму 23650,80грн., яка складається зокрема, з 4500,00 грн. вартості юридичних послуг відносно стягнення заборгованості з ТОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" в розмірі 18032,30 грн.

З вказаного акту вбачається, що вартість витраченої Адвокатським об`єднанням "Глорія Лекс" години часу на надання, визначених в акті, юридичних послуг встановлено на рівні 1000,00 грн./год.

Так, згідно вказаного акту вартість складання позовної заяви (2,5 год.) становить 2500,00 грн., формування повного пакету документів для подання до суду (1 год.) - 1000,00 грн., направлення позовної заяви до суду та відповідачу засобами поштового зв`язку (1 год. з коеф. 0,5) - 500,00 грн., контроль розгляду справи в суді (0,5год.) - 500,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг №16/2 від 16.02.2020 за договором про надання юридичних послуг від 21.08.2018 Адвокатським об`єднанням "Глорія Лекс" було виконано, а ТОВ "ПЕТРУЦАЛЕК", прийнято, послуг на загальну суму 4000,00 грн., яка складається зокрема, складання відповіді на відзив (2 год.) 2 000,00грн., складання заяви про зменшення позовних вимог (0,5 год.) - 500,00 грн., складання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (0,5 год.) 500,00 грн., формування повного пакету документів для подання до суду (0,5 год.) - 500,00 грн., направлення відповіді на відзив, заяви про зменшення позовних вимог, заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до суду та відповідачу засобами поштового зв`язку (1 год. з коеф. 0,5) - 500,00 грн.

Як вбачається з платіжного доручення №5408 від 25.06.2019 ТОВ "ПЕТРУЦАЛЕК" перерахувало на рахунок Адвокатського об`єднання "Глорія Лекс" кошти в сумі 16 560,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата за юридичні послуги згідно накл. №8 від 31.05.2019, без ПДВ".

Як слідує з платіжного доручення №6857 від 09.01.2020 ТОВ "ПЕТРУЦАЛЕК" перерахувало на рахунок Адвокатського об`єднання "Глорія Лекс" кошти в сумі 23650,80 грн. з призначенням платежу: "Оплата за юридичні послуги згідно накл. №15 від 28.12.2019, без ПДВ".

Як вбачається з платіжного доручення №994976 від 16.01.2020 ТОВ "ПЕТРУЦАЛЕК" перерахувало на рахунок Адвокатського об`єднання "Глорія Лекс" кошти в сумі 4000,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата за юридичні послуги згідно накл. №16/2 від 16.01.2020, без ПДВ".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Згідно Ордеру Серії ОД №518778 від 05.12.2019, виданого керівником Адвокатського об`єднання "Глорія Лекс" Крушенівським Романом Олексійовичем, адвокат Новак Роман Геннадійович (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД №003879 від 17.07.2019) є адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність в Адвокатському об`єднанні "Глорія Лекс".

Водночас, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Крушенівський Роман Олексійович є співзасновником та керівником Адвокатського об`єднання "Глорія Лекс".

Враховуючи вказане, позивачем згідно з вимогами ст. 74 ГПК України було доведено надання йому Адвокатським об`єднанням "Глорія Лекс" вказаних у актах приймання-передачі наданих послуг №8 від 31.05.2019, №15 від 28.12.2019 та №16/2 від 16.02.2020 послуг у суді.

Відтак, розмір понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 9750,00 грн. підтверджений належними фінансовими документами.

Разом з тим, судом враховано, що у відповідності до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з огляду на те, що позивачем при зверненні з позовом до суду (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) заявлено до стягнення з відповідача 16461,15 грн., судом визначено суму, що підлягає задоволенню в розмірі 14977,84 грн., тобто 90,98 % від заявленої позивачем, з огляду на приписи ч.2 ст.126 ГПК України та ч.4 ст.129 ГПК України, суд дійшов висновку про те, що з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ РІТЕЙЛ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТРУЦАЛЕК" підлягає стягненню 8871,43 грн. витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, представник відповідача у клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу позивача від 21.01.2020 просить суд зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач вважає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем, є необгрунтованим, а їх розмір є не співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Суд звертає увагу на те, що співмірність витрат це доволі суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Проте дискреція суду в цьому випадку усічена та може бути застосована лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи невелику складність юридичної кваліфікації правовідносин у даному спорі, з огляду на те, що витрати у сумі 8871,43 грн., на думку суду, є завищеними з огляду на предмет та ціну позову у даній справі, неспівмірними із складністю цієї справи (справа є малозначною), наданим адвокатським об`єднанням обсягом послуг, затраченим адвокатами часом на надання таких послуг (підготовка процесуальних документів під час розгляду даної справи в суді не вимагала відносно значних затрат часу, адже, відповідач після відкриття провадження у справі частково сплатив суму основного боргу), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього з огляду на ціну позову, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Дана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в сумі 1747,90 грн. (16461,15 грн. х 1921,00 грн. / 14977,84 грн.) відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» (вулиця Кременецька, 38, місто Луцьк, 43010, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРУЦАЛЕК» (вулиця Ланжеронівська,9 кв.16, місто Одеса, 65026, ) 14977,84 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдеся сім гривень вісімдесят чотири копійки) заборгованості, (з них 10720,29 грн. основний борг, 4072,92 грн. інфляційні втрати та 184,63 грн. 3% річних) та 1747,90 грн. (одна тисяча сімсот сорок сім гривень дев`яносто копійок) витрат по сплаті судового збору та 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар