РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2020Справа № 910/11593/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАДЕУС МАРИН" (65009, Одеська обл., м. Одеса, ВУЛИЦЯ ГЕНУЕЗЬКА, будинок 24 Б, нежиле приміщення 601)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦУКОРАГРОПРОМ" (04070, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПОЧАЙНИНСЬКА, будинок 38/44)

про стягнення 2 752 346,74 грн

Представники сторін:

від позивача: Крилов А.В.,

від відповідача: Дробот Н.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАДЕУС МАРИН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦУКОРАГРОПРОМ" про стягнення 2 752 346,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 01/1116-Ц на транспортно-експедиційне обслуговування від 01.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 відкрито провадження у справі №910/11593/19, призначено підготовче засідання на 23.09.2019, витребувано у відповідача заявку на відвантаження за вих. № 1101-2017 від 01.11.2017, яку надати суду не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

20.09.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення щодо виконання вимог ухвали від 29.08.2019.

20.09.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про продовження строку для надання відзиву.

В підготовче засідання 23.09.2019 з`явилися представник сторін.

В підготовчому засіданні суд розглянув клопотання позивача про витребування у відповідача доказів в частині витребування оригіналу додаткової угоди № 2 від 01.11.2017 до договору № 01/1116-Ц на транспортно-експедиційне обслуговування від 01.10.2016, яке долучено до позову.

Ухвалою від 23.09.2019, занесеною до протоколу судового засідання, суд постановив відмовити у задоволенні клопотання позивача про витребування оригіналу додаткової угоди.

Ухвалою від 23.09.2019, занесеною до протоколу судового засідання, суд постановив продовжити відповідачу строк на подання відзиву до 07.10.2019, встановити позивачу строк для надання заперечень на відзив до 15.10.2019, оголосити в підготовчому засіданні перерву до 16.10.2019.

07.10.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 21.10.2019 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився.

Ухвалою від 21.10.2019, занесеною до протоколу судового засідання, суд постановив продовжити строк підготовчого провадження та оголосити перерву у підготовчому засіданні до 11.11.2019.

16.10.2019 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Підготовче засідання 11.11.2019 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному.

З огляду на вихід судді Трофименко Т.Ю. з лікарняного, ухвалою від 14.11.2019 підготовче засідання у справі № 910/11593/19 призначено на 02.12.2019.

В підготовче засідання 02.12.2019 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 18.12.2019.

В судове засідання 18.12.2019 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до14.01.2020.

В судове засідання 14.01.2020 з`явилися представники сторін.

Представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 14.01.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АМАДЕУС МАРИН" (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦУКОРАГРОПРОМ" (замовник) укладено договір № 01/1116-Ц на транспортно-експедиційне обслуговування (надалі також - договір), за умовами п. 1.1 якого замовник (вантажоволоділець) доручає, а експедитор зобов`язується здійснити за окрему плату, від свого імені і за рахунок замовника, транспортно-експедиційне обслуговування вантажу замовника, що перевозиться в прямому, змішаному сполученні залізничним транспортом (далі - ТЕО).

Відповідно до п. 1.3 договору, обсяги і вартість робіт (послуг) по ТЕО, порядок оплати, вид вантажу, його кількість, станції відправлення/призначення та переадресування, маршрути і вартість перевезення вантажів узгоджуються Сторонами в Додатках (протоколах узгодження ставок і договірної ціни) до цього Договору, які є його невід`ємною частиною при наданні додаткових послуг, пов`язаних з виконанням даного Договору, Експедитор надає копії документів, що підтверджують ці витрати, здійснені Експедитором в ході виконання узгодженої сторонами заявки Замовника.

До обов`язків замовника, визначених п. 2.2 договору, віднесено, зокрема, оплачувати експедитору вартість перевезення вантажу, ТЕО, інші витрати, передбачені цим договором, за ставками, погодженими в Додатках до цього договору (підпункт 2.2.1); пред`являти до перевезення тільки об`єми вантажів (маршрут, кількість, вид і маса вантажу, тип завантаження вагону і ін..), погоджені з експедитором в додатках до цього договору (підпункт 2.2.3); підписати акт виконаних робіт (підпункт 2.2.4).

Сума договору складається із вартості послуг по ТЕО, вказаних в Додатках до цього договору. Сума договору визначається для перевезення кожної партії вантажу в гривнях, і узгоджується сторонами по формі Додатків до цього договору, в тому числі шляхом обміну інформацією по факсимільному і електронному зв`язку. (п. 3.1 договору)

Згідно з п. 3.2 договору замовник зобов`язується здійснювати оплату вартості ТЕО по факту підписання актів на виконані послуги відповідно до виставлених рахунків, отриманих від експедитора, на умовах, вказаних в Додатках на конкретну партію вантажу.

Відповідно до п. 4.4 договору у випадку порушення замовником пункту 2.2.3 цього договору, замовник оплачує вказані перевезення по повним ставкам ТП МТТ. ТП - Тарифна політика Залізниць держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав на перевезення вантажів у міжнародному сполученні являється міжнародним договором міжвідомчого характеру і діє в рамках Тарифної Угоди залізничних адміністрацій (Залізниць) держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 17 лютого 1993 року (далі - Тарифна Угода). МТТ - Міжнародний залізничний тариф - тарифна інструкція на залізничні перевезення (західне направлення) з виплатою штрафів у розмірі 5% від вартості перевезення.

Відповідно до п. 8.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 29.12.2017 до договору, договорів вступає в вислу з моменту його підписання і діє до 31 березня 2018 року.

Додатковою угодою № 1 від 01.10.2016 до договору сторони погодили надання послуг по відвантаженню, оформленню і доставці вантажу.

У межах виконання договору сторонами була погоджена заявка на відвантаження № 1101-2017 від 01.11.2017 з такими умовами: період перевезення - 27.10.2017 - 31.12.2017; об`єм - 10 000 тн, вантаж - меляса, маршрут перевезення - ст. Вили - ст. Батьово, вартість перевезення - Ст.831 грн/тн.

На виконання умов договору в частині вказаної заявки позивач надав послуги з організації перевезень вантажів, а відповідач їх прийняв, що підтверджується актами виконаних робіт від 14.11.2017 на суму 241 945,65 грн, № 563/1 від 15.11.2017 на суму 390 279,15 грн, № 575 від 22.11.2017 на суму 289 811,24 грн, № 581 від 23.11.2017 на суму 48 447,30 грн, № 585 від 29.11.2017 на суму 241 987,20 грн, № 586 від 30.11.2017 на суму 48 281,10 грн, № 596 від 05.12.2017 на суму 338 383,20 грн, № 598 від 06.12.2017 на суму 350 100,30 грн, № 600 від 07.12.2017 на суму 347 233,35 грн, № 613 від 08.12.2017 на суму 96 811,50 грн, № 563/3 від 14.12.2017 на суму 49 361,40 грн, № 563/2 від 18.12.2017 на суму 193 332,15 грн, № 563/4 від 18.12.2017 на суму 48 779,70 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем за указаними актами було передано для перевезення лише 3 231 тон меляса, в той час, як погоджено у заявці 10 000 тон, чим порушено п. 2.3.3 договору. Як стверджує позивач, оскільки за порушення відповідачем цього пункту договору пунктом 4.4 договору передбачена відповідальність, то позивач здійснив розрахунок повної ставки за перевезення вантажу, яка, за вирахуванням вартості отриманого перевезення, становить 2 493 427,32 грн, а також 5% штрафу у розмірі 258 919,42 грн. Отже, позивач просить стягнути з відповідача суму неотриманих платежів за надані послуги перевезення за договором у розмірі 2 493 427,32 грн та штраф за порушення умов договору у розмірі 258 919,42 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що позивачем було порушено умови договору щодо надання необхідної кількості порожніх цистерн для завантаження вантажу, а відповідачем було пред`явлено до перевезення узгоджений вид та об`єм вантажу. Також відповідач вказує, що відповідачем не доведено факту звернення до відповідача із претензією про врегулювання спірної ситуації. Також у відзиві на позов позивачем заявлено застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення штрафу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 929 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Як встановлено у п. 1.1 договору, замовник (вантажоволоділець) доручає, а експедитор зобов`язується здійснити за окрему плату, від свого імені і за рахунок замовника, транспортно-експедиційне обслуговування вантажу замовника, що перевозиться в прямому, змішаному сполученні залізничним транспортом (далі - ТЕО).

Пунктом 2.1.3 договору визначено обов`язок експедитора після належного оформлення сторонами додатку до цього договору, на основі письмових заявок замовника виконати в повному об`ємі заходи по ТЕО, передбачені умовами додатку.

Матеріалами справи та самими сторонами спору підтверджується, що на виконання договору сторонами була погоджена заявка на відвантаження № 1101-2017 від 01.11.2017 з такими умовами: період перевезення - 27.10.2017 - 31.12.2017; об`єм - 10 000 тн, вантаж - меляса, маршрут перевезення - ст. Вили - ст. Батьово, вартість перевезення - Ст.831 грн/тн.

Наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт за період листопад-грудень 2017 року підтверджується організація позивачем перевезення 3 231 тон меляса на виконання указаної заявки на відвантаження № 1101-2017 від 01.11.2017.

Пунктом 2.2.3 договору обов`язком замовника визначено пред`являти до перевезення тільки об`єми вантажів (маршрут, кількість, вид і маса вантажу, тип завантаження вагону і ін..), погоджені з експедитором в додатках до цього договору.

У розділі 4 договору «Відповідальність сторін» у його пункті 4.4 вказано, що у випадку порушення замовником пункту 2.2.3 цього договору, замовник оплачує вказані перевезення по повним ставкам ТП МТТ. ТП - Тарифна політика Залізниць держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав на перевезення вантажів у міжнародному сполученні являється міжнародним договором міжвідомчого характеру і діє в рамках Тарифної Угоди залізничних адміністрацій (Залізниць) держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 17 лютого 1993 року (далі - Тарифна Угода). МТТ - Міжнародний залізничний тариф - тарифна інструкція на залізничні перевезення (західне направлення) з виплатою штрафів у розмірі 5% від вартості перевезення.

Саме на підставі указаних пунктів договору щодо порушення відповідачем його умов позивачем і пред`явлено цей позов.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Як вбачається з умов договору, у його пункті 4.4 сторони встановили відповідальність відповідача за порушення пункту 2.2.3 договору щодо пред`явлення до перевезення тільки об`ємів вантажів (маршрут, кількість, вид і маса вантажу, тип завантаження вагону і ін..), погоджені з експедитором в додатках до цього договору.

Тобто, з аналізу змісту вказаних пунктів договору суд доходить висновку, що відповідальність відповідача настає у випадку пред`явлення до перевезення іншого, не погодженого сторонами вантажу.

Суд зазначає, що пред`явлений до перевезення відповідачем та перевезений позивачем вантаж (меляса) у кількості 3 231 тон є частиною об`єму вантажу кількістю 10 000 тон, який був погоджений експедитором.

Натомість, позивач неправильно тлумачить умови договору на свій розсуд та помилково вважає, що непред`явлення відповідачем до перевезення решти об`єму вантажу у розмірі 6 769 тон меляса, визначеного у заявці, може вважатися порушенням пункту 2.2.3 договору.

Суд зазначає, що позивачем не було допущено порушення умов договору, про яке йдеться у пункті 2.2.3, тому відповідальність за його порушення, визначена у пункті 4.4 договору, до відповідача у цьому випадку не застосовується.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що у зв`язку з некоректним тлумаченням договірних умов позивач не довів перед судом таке порушення відповідачем умов договору, яке б передбачало можливість покладення на нього відповідальності, передбаченої пунктом 4.4 договору.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення штрафу, викладеної у відзиві, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 22.01.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко