Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/899/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Підприємства з 100% іноземною інвестицією "Г.К. ХАН І КО. КИЇВ"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельне підприємство "АГРОПЕРЕРОБКА"

про стягнення 9 765,59 грн.

секретар судового засідання: Коваль С,М.;

представники:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ

Підприємство з 100% іноземною інвестицією "Г.К. ХАН І КО. КИЇВ" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельне підприємство "АГРОПЕРЕРОБКА" про стягнення 44 428,09 грн., з яких: 34 662,50 грн. сума заборгованості, 5 783,34 грн. пеня, 3 466,25 грн. штраф, 516,00 грн. три відсотки річних.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані неналежним виконанням відповідачем договору поставки №44/15 від 18 вересня 2015 року.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору здійснював відповідачу поставку товару, зокрема за період з 24 січня 2017 року по 11 червня 2019 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 392 535,60 грн. Проте за період з 24 січня 2017 року по 11 червня 2019 року у відповідач допустив заборгованість перед позивачем на загальну суму 34 662,50 грн.

У зв`язку з простроченням оплати поставленого товару позивач керуючись положеннями пунктів 9.2.-9.3. договору нарахував відповідачу 5 783,34 грн. пені та 3 466,25 грн. штрафу.

Також позивач керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 516,00 грн. трьох відсотки річних.

Після відкриття провадження у справі позивачем подано заяву про відмову від частини позовних вимог щодо стягнення 34 662,50 грн., оскільки вказані кошти відповідачем було сплачено.

У своєму відзиві відповідач зазначив, що на переконання відповідача нарахування пені та штрафу за одне і те ж правопорушення є подвійним притягненням до відповідальності.

Крім того відповідач зазначає, що позивачем допущено помилку при розрахунку пені, та відповідно відповідачем надано контррозрахунок неустойки у вигляді пені.

Підсумовуючи викладене відповідач просив суд зменшити розмір неустойки в розмірі пені, та таким чином застосувавши до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 3 466,25 грн.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 21 грудня 2019 року відкрито провадження у справі №918/899/19 в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 16 січня 2020 року.

14 січня 2020 року позивачем подано до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що 13 січня 2020 року відповідач перерахував позивачу 34 662,50 грн. основної заборгованості, що підтверджується банківською випискою.

16 січня 2020 року відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 16 січня 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 34 662,50 грн. у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Ухвалою суду від 16 січня 2020 року відкладено розгляд справи на 28 січня 2020 року, та продовжено відповідачу строк для подання відзиву.

27 січня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позов.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про судове засідання позивач повідомлений належним чином, при цьому судом враховано, що позивачем 27 січня 2020 року подано клопотання про розгляд справи без його участі.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Явка в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

18 вересня 2015 року між Підприємством з 100% Іноземною інвестицією "Г. К. ХАН і Ко. Київ" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельне підприємство "Агропереробка" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки №44/15 (надалі договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується передати компоненти у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити компоненти в кількості й у терміни, визначені додатками (специфікаціями) та/або рахунками-фактурами до даного договору, що є невід`ємними частинами даного договору.

Додатки-заявки покупця на поставку компонентів, специфікації є невід`ємними частинами цього договору. Вказані документи, підписані сторонами, підтверджують факт замовлення покупцем компонентів, згоду (зобов`язання) постачальника виконати поставку в узгоджений термін, та згоду (зобов`язання) покупця оплатити замовлені компоненти у встановлений термін.

Рахунки-фактури також є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до пунктів 12.2.-12.3. договору, останній набирає сили з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31 грудня 2015 року за умовою виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Договір автоматично продовжується на 1 (один) рік, якщо за 2 (два) місяці до закінчення поточного календарного року, жодна зі сторін не заявить про закінчення дії договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що ціна компонентів, що є предметом цього договору, зазначається в додатках (специфікаціях) та/або в рахунках-фактурах і видаткових накладних і приймається на умовах ЕХW-Мала Олександрівка, вул. Центральна, 2-В (склад постачальника) відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" у редакції 2000 року.

Відповідно до пункту 3.2. договору передача компонентів згідно умов цього договору, здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту отримання постачальником від покупця 100% передоплати вартості компонентів. Постачання компонентів може здійснюватись в інший спосіб, додатково погоджений сторонами в специфікаціях, або інших додатках, що є невід`ємними частинами цього договору.

Як визначили сторони в умовах пункту 3.4. договору приймання-передача компонентів від постачальника покупцю засвідчується передачею довіреності та накладними, підписаними представниками сторін. Компоненти вважаються переданими з моменту підписання сторонами накладної.

Згідно з положеннями пункту 7.1. договору покупець зобов`язаний здійснити 100% оплату вартості компонентів протягом 3-х денного терміну з моменту отримання рахунку-фактури постачальника, або в разі поставки, яка виконується відповідно п. 1.3.а. цього договору, протягом 3 денного терміну з моменту отримання компонентів.

Пунктом 1.3.а. договору визначено, що відповідно до умов цього договору поставка здійснюється зокрема наступним способом. "Поставка зі складу" - покупцю поставляються компоненти, наявні на складі постачальника в момент отримання заявки покупця на поставку або підписання сторонами специфікації. В разі відсутності письмової заявки покупця на момент отримання компонентів підпис представника покупця в видатковій накладній підтверджує факт замовлення покупцем компонентів та є письмовим узгодженням між сторонами істотних умов цього договору щодо кількості, марки та ціни компонентів.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, за період з 24 січня 2017 року по 11 червня 2019 року відповідачу передано рахунки - фактури на загальну суму 1 392 535,60 грн. В свою чергу відповідач сплатив позивачу 1 357 873,10 грн. А отже станом на час звернення з позовом у відповідача перед позивачем була наявна заборгованість в розмірі 34 662,50 грн.

Разом з тим, після відкриття провадження у справі відповідач оплатив вказану заборгованість. У зв`язку з цим, та з огляду на подачу позивачем відповідної заяви про відмову від частини позовних вимог, суд закрив провадження у справі в частині вимог про стягнення основної заборгованості.

Згідно з умовами пункту 9.2. договору, у разі невиконання свого обов`язку по оплаті компонентів покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від розміру неоплаченої суми, за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення.

Позивач, керуючись пунктом 9.2. договору, нарахував відповідачу 5 783,34 грн. пені за період з 15 червня 2019 року по 13 грудня 2019 року.

Відповідно до пункту 9.3. договору, у разі прострочення покупцем свого обов`язку по оплаті компонентів більш ніж на 10-ть днів, покупець зобов`язаний додатково сплатити постачальнику штраф в розмірі 10% від суми недоплати.

На підставі пункту 9.3. договору позивач нарахував відповідачу штраф в розмірі 3 466,25 грн.

Також, керуючись положеннями статті 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 516,00 грн. 3 % річних за період з 15 червня 2019 року по 13 грудня 2019 року.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених вище обставин суд встановив, що спірні правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Суд бере до уваги, що згідно з нормами частини 2 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до положень частини 1 статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Предметом даного спору є стягнення зокрема штрафних санкцій згідно укладеного між сторонами договору.

Згідно із положеннями статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, видами штрафних санкцій є штраф та пеня.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 17 травня 2018 року у справі №910/6046/16, від 25 травня 2018 року у справі №922/1720/17.

Повертаючись до позовних вимог суд зауважує, що позивач, керуючись положеннями пункту 9.3. договору нарахував відповідачу 3 466,25 грн. штрафу, що цілком відповідає положенням договору та нормам чинного законодавства.

Крім того позивач, відповідно до пункту 9.2. договору, нарахував відповідачу 5 783,34 грн. пені за період з 15 червня 2019 року по 18 липня 2019 року. А проте суд не може погодитись з розрахунком позивача. За розрахунком суду за вказаний період розмір пені нарахований на суму заборгованості становить 5 719,79 грн. Відтак в задоволенні вимог про стягнення 63,55 грн. необхідно відмовити.

Зазначений розрахунок суд здійснив за допомогою сервісів інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН". Розрахунок суду щодо нарахування правильного розміру пені долучено до матеріалів справи.

Поряд з тим, суд не знаходить підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання про зменшення пені на 5 783,324 грн. Відповідач фактично простить зменшити пеню на 100%, що на переконання суду не відповідає критеріям статті 233 Господарського кодексу України та умовам погоджених сторонами договірних правовідносин.

Згідно з нормами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач також, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу 516,00 грн. три відсотки річних. Даний розрахунок судом перевірено, визнано законним та обґрунтованим.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене, суд робить висновок, що відповідач порушив права позивача за захистом яких позивач звернувся до суду.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо невиконання відповідачем договірних зобов`язань з вчасної оплати поставленого товару свідчать про порушення відповідачем прав позивача. Суд погоджується з аргументами позивача стосовно наявності підстав для стягнення пені та штрафу, а також 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що позовні вимоги про стягнення 3 466,25 грн. штрафу та 5 719,79 грн. пені відповідають положенням укладеного між сторонами договору. А проте у зв`язку з неправильним розрахунком пені, позовні вимоги про стягнення 63,55 грн. пені до задоволення не підлягають.

Також суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення 516,00 грн. 3% річних, оскільки вказані вимоги відповідають положенням статті 625 Цивільного кодексу України.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні з позовом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 921,00 грн. судового збору.

З огляду на пропорційне задоволення позовних вимог, 1 908, 50 грн. судового збору покладається на відповідача, та відповідно 12,50 грн. покладається на позивача.

Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати понесені позивачем у зв`язку з отриманням правової допомоги в сумі 5 400,00 грн.

За змістом статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

До позовної заяви позивачем долучено договір про надання правової (правничої) допомоги від 02 грудня 2019 року, додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року, акт передачі - приймання наданих послуг від 09 січня 2020 року та платіжне доручення №4 від 03 січня 2020 року про оплату правової допомоги в розмірі 5 400,00 грн.

Отже, суд вважає доведеним понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу на суму 5 400,00 грн.

Разом з тим, з огляду на пропорційне задоволення позовних вимог судові витати, що пов`язані з отриманням правової допомоги підлягають пропорційному розподілу. Відповідно 5 364,85 грн. судових витрат покладаються на відповідача, а 35,15 грн. судових витрат покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельне підприємство "АГРОПЕРЕРОБКА" (35360,, Рівненська область, Рівненський район, с.Велика Омеляна, вул. Ярослава Гашека 120, ) на користь Підприємства з 100% іноземною інвестицією "Г.К. ХАН І КО. КИЇВ" (08318, Київська область, Бориспільський район, с.Мала Олександрівка, вул. Центральна 2-В, ) 3 466 (три тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 25 коп. штрафу, 5 719 (п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн. 79 коп. пені, 516 (п`ятсот шістнадцять) грн. 00 грн. 3% річних, 5 364 (п`ять тисяч триста шістдесят чотири) грн. 85 коп. витрат на правничу допомогу та 1 908 (одна тисяча дев`ятсот вісім) грн. 50 коп. судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 63,55 грн. пені відмовити.

Позивач (Стягувач): Підприємство з 100% іноземною інвестицією "Г.К. ХАН І КО. КИЇВ" (08318, Київська область, Бориспільський район, с.Мала Олександрівка, вул. Центральна 2-В, ).

Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельне підприємство "АГРОПЕРЕРОБКА" (35360,, Рівненська область, Рівненський район, с.Велика Омеляна, вул. Ярослава Гашека 120, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Качур А.М.