ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4014/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства «Ветерина» (36008, Полтавська обл.., м. Полтава, вул. Автобазівська, б. 3-Б)
до Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» (63054, Харківська обл., Валківський р-н., с. Олександрівка, вулю. Центральна, б.3)
простягнення 149 939, 38 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Гиря А.В., ордер серія ПТ №159055 від 04.12.2019 року;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Ветерина" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Нове життя" про стягнення заборгованості зі сплати боргу у розмірі 83 749, 20 грн., пеню в сумі 19 870, 73 грн., 3 % річних у розмірі - 1 887, 50 грн., штраф у розмірі - 43 039, 67 грн., інфляційні втрати у розмірі - 1 392, 28 грн. та до стягнення заявлені судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки товару № 668 від 17.01.2019 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року задоволено клопотання позивача про розгляду справи в порядку спрощеного позовного. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4014/19. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

23.12.2019 року відповідач через канцелярію суду надав відзив (вх. № 31316) на позовну заяву, у якому просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 19 870, 73 грн., 3 % річних у розмірі 1 887, 50 грн., штрафу у сумі 43 039, 67 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 392, 28 грн. у повному обсязі. Відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення основного боргу у сумі 54 533, 70 грн. відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі. Також зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Присутній у судовому засіданні 24.12.2019 року представник позивача не заперечував проти прийняття судом відзиву та долучення його до матеріалів справи.

24.12.2019 року позивач через канцелярію суду надав заяву (вх. № 31373) про стягнення судових витрат, у порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України які складається з витрат на професійну правничу допомогу, у якій зазначає, що у випадку ухвалення рішення на користь позивача, останнім будуть у встановлений строк подані докази відповідних судових витрат.

Ухвалою суду від 24.12.2019 року, яку занесено до протоколу судового засідання у справі № 922/4014/19 судом у судовому засіданні оголошено перерву до "21" січня 2020 р. о(б) 11:00 год.

03.01.2020 року позивач через канцелярію суду надав відповідь на відзив (вх. № 127) у якому зазначає, що відповідно до бухгалтерської довідки № 89 від 26.12.2019 року Приватному сільськогосподарському підприємству "Нове життя" було поставлено товар за наступними видатковими накладними: № 98 від 23.01.2019 року на суму 4161, 00 грн.; № 225 від 13.02.2019 року на суму 15 466, 20 грн., № 274 від 22.02.2019 року на суму 208, 80 грн., № 283 від 25.02.2019 року на суму 792, 00 грн., № 351 від 11.03.2019 року на суму 11 095, 80 грн., № 462 від 27.03.2019 року на суму 1 818, 00 грн., № 501 від 29.03.2019 року на суму 5 455,50 грн. Вказана сума грошових коштів була сплачена 05.04.2019 року відповідно до платіжного доручення № 2776 з призначенням платежу «сплата за матеріали, зг. договору № 668 від 17.01.2019 року у т.ч. ПДВ 6 499, 55 грн.». Отже за перші сім видаткових накладних відповідач розрахувався 05.04.2019 року, що не було попередньою оплатою за товар по договору № 668, про що зазначив відповідач у відзиві на позов.

Також зазначає, що платіжне доручення № 2774 на суму 15 536, 40 грн. яке надане відповідачем не містить призначення платежу. Платіжне доручення № 2774 від 05.04.2019 року на суму 15 536, 40 грн. яке надійшло від банку відповідача до банку позивача містить призначення платежу «сплата за матеріали, зг. договору № 341 від 19.03.2018 року у т.ч. ПДВ 2 589, 4 грн.».

Щодо посилання відповідача на сплату грошових коштів на суму 62 276, 70 грн. та неврахування вказаної суми в розрахунок боргу зазначає наступне. 15.11.2019 року відповідачем сплачено грошові кошти у сумі 62 276, 70 грн. відповідно до платіжного доручення № 3864 з призначенням платежу: «сплата за матеріали, зг. договору № 668 від 17.01.2019 року, в т.ч. НДС 10 379, 45 грн.» про що було зазначено позивачем у позовній заяві. На виконання пункту 4.3. договору поставки № 668, грошові кошти у розмірі 62 276, 70 грн. були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідача послідовно, за наступними видатковими накладними: № 552 від 09.04.2019 року на суму 26 640, 00 грн. оплачена повністю 15.11.2019 року, № 641 від 19.04.2019 року на суму 19 501, 20 грн. оплачена повністю 15.11.2019 року, № 703 від 02.05.2019 року на суму 742, 80 грн. оплачена повністю 15.11.2019 року, № 764 від 08.05.2019 року на суму 13 909, 74 грн. оплачена повністю 15.11.2019 року та № 877 від 28.05.2019 року на суму 7 860, 30 грн. оплачена частково на суму 1 482, 96 грн. 15.11.2019 року. Залишок боргу 6 377, 34 грн. Отже за твердженнями позивача, посилання відповідача, що грошові кошти у розмірі 62 276, 70 грн. сплачені 15.11.2019 року не враховані позивачем є невірними. Також позивач зазначає, що неоплаченими є видаткові накладні за № 877 (частково на суму 6 377, 34 грн.), №№ 954, 974, 998, 1063, 1231, 1407, 1450, 1526, 1528, 1561 на загальну суму 83 749, 20 грн.

Щодо посилання відповідача на стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що відповідач у справі не подає заяви про зменшення розміру судових витрат та не доводить жодним чином не співмірність таких витрат. Також відповідач не надав жодного підтвердження, щодо свого фінансового стану, як на підтвердження критерію розумності стягнення витрат на надання правничої допомоги. У зв`язку із чим, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Виключити копію платіжного доручення № 2774 на суму 15 536,40 грн. від 05.04.2019 року яке було надане відповідачем, як додаток до відзиву з числа доказів, оскільки вказана копія викликає сумнів або є підробленням.

Уповноважений представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про слухання справи 21.01.2020 року обізнаний, про що свідчить поштове повідомлення яке отримано відповідачем отримано 28.12.2019 року.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити із урахуванням наданих у відповіді на відзив пояснень. Також зазначив, що у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України позивачем будуть заявлені витрати на адвоката.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення за вих. № 033713 про отримання відповідачем 28.12.2019 року копії ухвали суду від 24.12.2019 року, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача у судове засідання обов`язковою, суд дійшов висновку про те, що неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, судом встановлено наступне.

17.01.2019 року між Приватним підприємством «Ветерина» (постачальник) та Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя» (покупець) укладено договір № 668 поставки товару (т. 1, а.с. 29-30).

Відповідно до пункту 10.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019 року, а в частині зобов`язань за договором, які є невиконаними на дату, - до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

Договір вважається пролонгованим на 1 календарний рік до 31 грудня на тих самих умовах, без укладання додаткової угоди, якщо жодна із сторін не заявила письмово про його припинення не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку, на який було укладено даний договір (пункт 10.2.Договору), (т. 1, а.с. 30).

Пунктом 1.1. зазначеного договору визначено, що на умовах цього договору постачальник зобов`язується передати покупцеві у власність, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно оплатити ветеринарні препарати, обладнання та інше, в подальшому - товар.

Найменування, асортимент, одиниця вимірювання, кількість та ціна товару зазначаються у видаткових накладних та/або специфікаціях, що становлять невід`ємну частину цього договору (надалі - товар). В видаткових накладних може не зазначатися як підстава відпуску товару даний договір, але якщо поставка товару відбулася в період його дії - до неї застосовуються умови цього договору. При отриманні товару відповідні видаткові накладні підлягають підписанню представником покупця та з обов`язковим проставлянням відтиску печатки з боку покупця. В разі, якщо покупець надає довіреність на отримання ТМЦ - відтиск печатки покупця не є обов`язковим реквізитом видаткової накладної, а тому може бути відсутній (пункти 1.2. -1.3.Договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору, товар постачається окремими партіями на підставі заявок покупця на поставку і видаткових накладних, складених постачальником на їх основі. Покупець передає постачальнику заявки в усній або письмовій формі будь-яким зручним способом (поштою, кур`єром, факсом).

Згідно пункту 3.2. договору, сторони погодили, що умови поставки: доставка перевізником «Новою поштою» за рахунок покупця, якщо про інший порядок поставки партії товару сторонами не буде досягнуто домовленості.

Товар вважається прийнятим за кількістю - згідно з кількістю, вказаною у видатковій накладній, за якістю - згідно з сертифікатом якості, виданим виробником товару, якщо товар підлягає сертифікації (пункт 3.3.Договору).

Датою поставки товару вважається дата відвантаження товару з складу постачальника, що підтверджується видатковою накладною (пункт 3.4.Договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору, ціна товару встановлюється в національній валюті України. Ціна за одиницю виміру товару та загальна вартість товару зазначається у видатковій накладні.

Загальна ціна договору складається з суми вартостей всіх поставлених партій товару, зазначених у видаткових накладних (пункт 4.2.Договору).

Грошові кошти, що надходять від покупця як оплата за отриманий по договору товар, зараховується постачальником в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої за датою видачі неоплаченої видаткової накладної, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу (пункт 4.3.Договору).

Умови оплати: покупець здійснює попередню оплату у розмірі 100% від вартості товару по кожній окремій поставці до моменту такої поставки. Форма розрахунків: безготівкова (пункт 4.4.Договору).

Відповідно до пункту 5.3.2 Договору покупець зобов`язаний оплатити товар в розмірах і терміни, встановлені даним договором.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору поставки позивачем поставлено товар відповідно до видаткових накладних:

- № 552 від 09.04.2019 року на суму 26 640,00 грн.;

- № 641 від 19.04.2019 року на суму 19 501,20 грн.;

- № 703 від 02.05.2019 року на суму 742,80 грн.;

- № 764 від 08.05.2019 року на суму 13 909,74 грн.;

- № 877 від 28.05.2019 року на суму 7 860, 30 грн.;

- № 954 від 10.06.2019 року на суму 8 750,40 грн.;

- № 974 від 12.06.2019 року на суму 1079,76 грн.;

- № 998 від 14.06.2019 року на суму 9 318,30 грн.;

- № 1063 від 24.06.2019 року на суму 14 760,00 грн.;

- № 1231 від 18.07.2019 року на суму 8 436,30 грн.;

- № 1407 від 13.08.2019 року на суму 98,40 грн.;

- № 1450 від 20.08.2019 року на суму 8 844,30 грн.;

- № 1526 від 30.08.2019 року на суму 9 861,30 грн.;

- № 1528 від 03.09.2019 року на суму 8 081,10 грн.;

- № 1561 від 10.09.2019 року на суму 8 142, 00 грн. на загальну суму 146 025, 90 грн. (т. 1, а.с. 34-48).

Також відповідачем 15.04.2019 року було надано довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей від Приватного підприємства «Ветерина» № 67 (т. 1, а.с. 31).

Відповідач в порушення умов договору здійснив часткову оплату товару відповідно до платіжного доручення № 3864 від 15.11.2019 року на суму 62 276, 70 грн. (т. 1, а.с. 33).

За розрахунком позивача, останнім оплату за платіжним дорученням № 3864 від 15.11.2019 року зараховано за наступними видатковими накладними: - № 552 від 09.04.2019 року на суму 26 640,00 грн.; - № 641 від 19.04.2019 року на суму 19 501,20 грн.; - № 703 від 02.05.2019 року на суму 742,80 грн.; - № 764 від 08.05.2019 року на суму 13 909,74 грн.; - № 877 від 28.05.2019 року на суму 7 860, 30 грн. (на суму 1 482, 96 грн.) та станом на 18.11.2019 року у відповідача наявний борг у розмірі 83 749, 20 грн. (т. 1, а.с. 19-28).

Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором № 668 поставки товару від 17.01.2019 року , позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у статті 526 Цивільного кодексу України). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою договір № 668 від 17.01.2019 року є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін .

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів здійснення повної оплати за спірною господарською операцією відповідач суду не надав.

Враховуючи вищевказані обставини, неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки товару № 668 від 17.01.2019 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 83 749, 20 грн. є обґрунтованими, правомірними, доведеними матеріалами справи, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивачем було нараховано: інфляційні втрати у розмірі 1 392, 28 грн., 3% річних у розмірі - 1 887,50 грн., штраф - 43 039,67 грн. та пеню - 19 870,73 грн. відповідно до наданого розрахунку суми позовних вимог (т. 1, а.с. 19-28).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних у розмірі - 1 887,50 грн. та інфляційних втрат у розмірі - 1 392, 28 грн. відповідно до наданого розрахунку за кожною видатковою накладною (т.1, а.с. 19-28) у відповідності до прострочення за зазначений у розрахунку період, суд дійшов висновку, що такі нарахування здійснено вірно, вони відповідають вимогам законодавства та є такими, що підлягають задоволенню у розмірі - 1 887,50 грн. 3% річних та інфляційних втрат у розмірі - 1 392, 28 грн.

Щодо стягнення із відповідача заявлених позивачем суми штрафу у розмірі 43 039,67 грн. та пені - 19 870,73 грн. на суму боргу у відповідності до договору № 668 поставки товару від 17.01.2019 року за зазначений у розрахунку період відповідно до кожної видаткової накладної (т. 1, а.с. 19-28) суд зазначає наступне.

За порушення умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Винна сторона зобов`язана відшкодовувати іншій стороні збитки, завдані таким порушенням, згідно з чинним законодавством України (пункт 6.1.Договору).

За невиконання покупцем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати товару, покупець сплачує постачальнику, за кожен календарний день прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, чинної протягом відповідного періоду, за кожний день затримки від суми заборгованості, та штраф у розмірі 0,2% за кожний день затримки оплати товару від суми заборгованості (пункт 6.2.Договору).

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань згідно цього договору здійснюються включно до моменту виконання такого зобов`язання винною стороною, і в такому випадку застосовується позовна давність в 3 роки (пункт 6.4.Договору).

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, пеня та штраф є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, судом здійснено перевірку розрахунку штрафу у розмірі - 43 039,67 грн. та пені - 19 870,73 грн. на суму боргу у відповідності до договору № 668 поставки товару від 17.01.2019 року за зазначений у розрахунку період відповідно до кожної видаткової накладної (т. 1, а.с. 19-28) та пункту 6.2. договору та встановлено, що такі нарахування здійснені вірно, вони відповідають вимогам законодавства та є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача викладених у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 31316 від 23.12.2019 року) в яких останній зазначає, що дійсно між сторонами було укладено договір поставки від 17.01.2019 року. Також протягом січня - квітня 2019 року між сторонами договору було обумовлено певний перелік товарів для поставки, строки поставки та порядок розрахунків. За декілька днів відповідач сплатив попередню оплату за майбутній товар, а саме на суму 15 536, 40 грн. згідно платіжного доручення № 2774 від 05.04.2019 року на суму 38 997,30 грн. згідно платіжного доручення № 2776 від 05.04.2019 року. Та зазначає, що на розрахунковий рахунок позивача 05.04.2019 року було сплачено за майбутній товар суму у розмірі 54 533, 70 грн. З 09.04.2019 року почалися поставки на адресу відповідача. Також зазначає, що сторонами було погоджено розстрочку сплати товару строком на півроку, без нарахування будь-яких процентів, штрафів та пені. У зв`язку із чим, протягом травня - вересня 2019 року, в порушення умов пункту 4.4. договору поставки віл 17.01.2019 року позивач продовжував поставки товару. 15.11.2019 року відповідачем було сплачено на користь позивачу суму у розмірі 62 276, 70 грн. Таким чином, на думку відповідача, станом на 15.11.2019 року із 146 025, 90 грн. поставленого товару, відповідачем сплачено за товар суму у розмірі 116 810, 40 грн. у зв`язку із чим сума заборгованості складає 29 215, 50 грн. Відповідач повідомляв позивача, що найближчим часом сплатить суму боргу. У зв`язку із чим, відповідач вважає заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтованими, такими що не відповідають фактичним обставинам справи та вводять суд в оману, у підтвердження викладених заперечень відповідачем надано копії платіжного доручення № 2774 від 05.04.2019 року на суму 15 536, 40 грн. (призначення платежу сплата за матеріали), платіжне доручення № 2776 від 05.04.2019 року на суму 38 997,30 грн. (призначення платежу «сплата за матеріальні цінності, зг. Договору № 668 від 17.01.2019 року, у т.ч. 6 499.55 грн.), платіжного доручення № 3864 від 15.11.2019 року на суму 62 276, 70 грн. (призначення платежу, сплата за матеріали, зг. Договору № 668 від 17.01.2019 року, у т.ч. 10 379, 45 грн.) (т. 1, а.с. 80 -82).

Також відповідач заперечує проти заявлених витрат на правничу допомогу, вважає їх необґрунтованими, значно завищеними та зазначає, що справа не є складною, тому на його думку адвокатом взагалі потрачене не більше 3 годин на складання документів. В обґрунтування наданих заперечень в частині витрат адвоката надав копії документів з аналогічних справ, а саме копії позовної заяви, договору, розрахунків, клопотань (т. 1, а.с.75-796).

Суд не приймає вищевикладені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідача вх. № 31316 від 23.12.2019 року, оскільки останні спростовуються матеріалами справи, а саме, наданою позивачем випискою банку (05.04.2019 року) з якої вбачається, що призначення платежу у платіжному дорученні № 2774 від 05.04.2019 року на суму 15 536,40 грн. «сплата за матеріали згідно договору № 341 від 19.08.2018 року у т. ч. ПДВ 2589,4 грн.» та бухгалтерською довідкою № 90 від 26.12.2019 року щодо зарахування відповідних платежів.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного

У пункті 7 прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача також витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір (т. 1, а.с. 12).

24.12.2019 року позивач через канцелярію суду надав заяву (вх. № 31373) про стягнення судових витрат, у порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України які складається з витрат на професійну правничу допомогу, у якій зазначає, що у випадку ухвалення рішення на користь позивача, останнім будуть у встановлений строк подані докази відповідних судових витрат.

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно частин 1-2 статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, проте позивачем заявлено про надання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а отже суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, що понесені позивачем у справі на 27.01.2020 року о(б) 10:30 год. Встановлено позивачу 5-ти денний строк на подання до суду доказів, що підтверджує розмір понесених нею судових витрат.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача. У зв`язку із чим з відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 2 249, 09 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Нове життя" (63054, Харківська обл., Валківський р-н., с. Олександрівка, вул. Центральна, б.3, ) на користь Приватного підприємства "Ветерина" (36008, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Автобазівська, б. 3-Б, ) заборгованості зі сплати боргу у розмірі - 83 749, 20 грн., пеню в сумі - 19 870, 73 грн., 3 % річних у розмірі - 1 887, 50 грн., штраф у розмірі - 43 039, 67 грн., інфляційні втрати у розмірі - 1 392, 28 грн. та 2 249, 09 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, що понесені позивачем у справі на 27.01.2020 року о(б) 10:30 год.

Встановити позивачу 5-ти денний строк на подання до суду доказів, що підтверджує розмір понесених судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

позивач - Приватне підприємство "Ветерина" (36008, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Автобазівська, б. 3-Б, );

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство "Нове життя" (63054, Харківська обл., Валківський р-н., с. Олександрівка, вул. Центральна, б.3, ).

Повне рішення складено "27" січня 2020 р.

Суддя О.О. Ємельянова