ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р. Справа№ 910/8129/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцька Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Осипов Д.О. (довіреність №22/282-Д від 10.09.2019), Скрипніков Д.С. ( довіреність №22/286-Д від 10.09.2019)

від відповідача: Кобець О.С. (протокол №67 від 15.01.2018)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Інтегратор» на рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2019 року у справі №910/8129/19 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Служби безпеки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Інтегратор» про стягнення 490 200,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року позивач - Служба безпеки України звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор" про стягнення 490 200,00 грн. штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2019 року у справі №910/8129/19 позов задоволено повністю: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Інтегратор» (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 73, ) на користь Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) 490 200 (чотириста дев`яносто тисяч двісті) грн. 00 коп. штрафу та 7 353 (сім тисяч триста п`ятдесят три) грн. 00 коп. судового збору.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначив, що на виконання Договору № 19/1-71д про закупівлю товарів за державні кошти від 15.05.2018р., позивачем було поставлено відповідачу 19 комплектів Захищених автоматизованих робочих місць. Оскільки, під час прийому товару виявлено, що товари не відповідають комплектації, яка була зазначена у специфікації, наведене свідчить про поставку, порушенням п.2.10 та 5.4. вищевказаного договору, а тому суд дійшов висновку, що відповідачем порушено зобов`язання, яке є предметом договору. Відтак, приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 490200,00 грн. штрафних санкцій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ІТ-Інтегратор» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду м. Києва по справі № 910/8129/19 від 15.10.2019 року змінити - зменшивши розмір заявленого штрафу до 20 000,00 грн..

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказував на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, яка полягає у тому, що судом не було з`ясовано обставини укладення між сторонами 30.11.2018 року Додаткової угоди №1 до Договору № 19/1-71 д про закупівлю товарів за державні кошти від 15.05.2018р., в якій було погоджено поставку товарів саме тієї комплектності та якості, яку й було поставлено відповідачем.

Також, за твердженням апелянта, мало місце неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме не було застосовано до даних спірних правовідносин ст. 551 Цивільного кодексу України, а також ст. 233 Господарського кодексу України в частині зменшення розміру штрафних санкцій. Окрім того, судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано численну судову практику в подібних правовідносинах, в результаті чого відповідач був підданий несправедливо непомірному тягару відповідальності у вигляді стягнення з нього надмірної грошової суми неустойки - 490 200,00 грн.. Наголошує, що у суду були всі підстави та можливості зменшити розмір неустойки, чого зроблено не було.

Згідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/8129/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), суддів Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Дідиченко М.А., Пономаренка Є.Ю., відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.01.2020 року об 11 год. 00 хв..

18.12.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу, в якому позивач, зважаючи на повноту встановлених обставин та обґрунтованість позовних вимог належними доказами, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні 21.01.2020 р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив змінити оскаржуване рішення зменшивши розмір стягненого штрафу до 20 000,00 грн..

Представники позивача просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2019 року необхідно змінити з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.05.2018 року між Службою безпеки України (покупець) та товариством з обмеженою відповідальності "ІТ-Інтегратор" (продавець) укладено договір № 19/1-71 д (далі - договір) про закупівлю товарів за державні кошти.(а.с.12)

Відповідно до п.1.1. договору, продавець зобов`язується у 2018 році поставити покупцю машини для обробки даних (апаратна частина), код ДК 021:2015-30210000-4 (захищене автоматизоване робоче місце) відповідно до специфікації та технічної специфікації до цього договору, а СБУ зобов`язалась прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Якість товару має відповідати нормативно - технічний документації та технічним вимогам, що пред`являються до товарів такого типу й встановлені чинним законодавством і державними стандартами України (п.2.1. договору).

Відповідно до п.2.2. договору, товар поставляється в упаковці та з маркуванням виробника. Продавець гарантує якість товару, а також наявність технічної документації, яка входить до комплекту постачання фірми-виробника.

У разі виявлення прихованих недоліків товару (неякісності) протягом 15 календарних днів з моменту виявлення таких недоліків має бути складено акт про приховані недоліки (неякісність), з обов`язковою присутністю уповноважених представників покупця і продавця (п.2.8. договору).

Пунктом 3.2. договору, передбачено, що ціна цього договору становить 2 451 000,00 грн.

Строк поставки товару: в період з 17.05.2018 до 16.11.2018 (п. 5.1. договору).

Як вказує позивач, під час прийому товару встановлено, що 19 комплектів захищених автоматизованих робочих місць не відповідають комплектації, яка була зазначена у специфікації (а.с.19), а саме: поставлено маніпулятор USB optical HP X900USB замість маніпулятора USB optical Logitec; відсутні приписи на експлуатацію; найменування на товарі не відповідає назві, яка зазначені специфікації (ЕОМ-ПМ замість ЕОМ-ПО); відсутній сертифікат відповідності або експертний висновок на поставлений товар (товар не сертифікований).

23.11.2018 року на виконання пункту 2.8 договору, позивачем та відповідачем було складено Акт про приховані недоліки (неякісність) товару, який підписаний сторонами без зауважень та заперечень.(а.с.32)

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надіслано до ТОВ "ІТ-Інтегратор" претензію від 06.12.2018 №19/1-5589 з повідомленням про поставку невідповідної якості товару та сплати штрафних санкцій у розмірі 490 200,00 грн., проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.(а.с.35)

Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору № 19/1-71 д про закупівлю товарів за державні кошти від 15.05. 2018 року, позивач Служба безпеки України звернувся до суду з даним позовом про стягнення на підставі п.7.3. вищевказаного договору штрафних санкцій у розмірі 490 200,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач належним чином не виконав умови договору поставки, а тому на підставі пункту 7.3 договору, з нього підлягають стягненню штрафні санкції. При цьому, зазначив, що відсутні підстави для зменшення штрафних санкцій на підставі ст. 231 ГК України, оскільки позивачем не надано допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76,77,78,79 ,91 ГПК України на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Предметом розгляду у даній справі є спір між позивачем та відповідачем щодо з`ясування обставин чи мало місце порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки та відповідно наявності підстав для застосування до нього штрафних санкцій, обумовлених договором.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, відповідно до змісту ст. 628 Цивільного кодексу України - зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вже зазначалось вище, відповідно до умов договору поставки № 19/1-71 д, а саме п.1.1 позивач зобов`язався у 2018 році поставити поставити покупцю машини для обробки даних (апаратна частина), код ДК 021:2015-30210000-4 (Захищене автоматизоване робоче місце) відповідно до специфікації та технічної специфікації до цього договору, а СБУ зобов`язалась прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених договором. При цьому, при укладанні договору № 19/1-71 д від 15.05.2018 сторони за умовами п.5.1 погодили строк здійснення поставки в період з 17.05.2018 року по 16.11.2018 року.

Проте, під час прийому товару було встановлено, що 19 комплектів Захищених автоматизованих робочих місць не відповідають комплектації, яка була зазначена у специфікації (а.с.19), а саме: поставлено маніпулятор USB optical HP X900USB замість маніпулятора USB optical Logitec; відсутні приписи на експлуатацію; найменування на товарі не відповідає назві, яка зазначені специфікації (ЕОМ-ПМ замість ЕОМ-ПО); відсутній сертифікат відповідності або експертний висновок на поставлений товар (товар не сертифікований), у зв`язку з чим сторонами складений т підписаний акт від 23.11.2018 на виконання пункту 2.8 договору, про приховані недоліки (неякісність) товару. При цьому, зазначений акт підписаний сторонами без зауважень та заперечень.(а.с.32)

Отже, підписавши зазначений акт про приховані недоліки (неякісність) товару по договору №19/1-71 від 15.11.2018 року (а.с. 31) відповідач не заперечував порушення ним п.2.1 вищевказаного договору, щодо поставки неналежного товару та з пропуском погодженого сторонами строку.

В подальшому, між сторонами договору № 19/1-71 д було укладено Додаткову угоду №1 від 30.11.2018 року до договору № 19/1-71 д про закупівлю товарів за державні кошти від 15.05.2018р.(а.с.22)

Згідно даної Додаткової угоди, сторони погодили внести зміни до договору, виклавши Специфікацію додатку №1 та Технічну специфікацію додаток № 2 до договору про закупівлю товарів за державні кошти від 15.05.2018 №19/1-71д у новій редакції, обумовивши поставку товару ЗАРМ - комп`ютер ЕОМ-ПМ (замість комп`ютеру ЕОМ-ПО), замінено маніпулятор USB optical HP X900USB (а.с.22)замість маніпулятора USB optical Logitec(19)

Таким чином, при укладанні додаткової угоди №1 до договору про закупівлю товарів за державні кошти від 15.05.2018 року № 19/1-71 д сторонами було погоджено поставку товарів саме в такій комплектації та якості комп`ютер: ЕОМ-ПМ, маніпулятор USB optical HP X900USB.

Колегія суддів зазначає, що факт укладення Додаткової угоди №1 від 30.11.2018 року позивачем не оспорюється. Також, матеріали справи не містять доказів недійсності (нікчемності) вказаної додаткової угоди.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що поставка товарів відбулася 15.11.2018 року, при цьому складений акт про приховані недоліки (неякісність) товару, складений позивачем на виконання пункту 2.8 договору 23.11.2018 року, що підтверджує неналежне виконання умов договору поставки відповідачем.

Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Отже, аналізуючи зазначені правові норми колегія суддів приходить до висновку про те, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо поставки товару за договором № 19/1-71 д про закупівлю товарів за державні кошти від 15.05.2018 року, належної якості, що підтверджується підписаним у двухстороньому порядку актом про приховані недоліки (неякісність ) товару (а.с. 32 ) у позивача виникло право нарахування штрафних санкцій на підставі п. 7.3 зазначеного договору.

Щодо розміру штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язання за договором поставки колегія суддів зазначає на наступне.

Під час розгляду даної справи відповідач у відзиві на позовну заяву звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру заявленої неустойки до 20 000 грн. (а.с. 49), зазначаючи на те, що у зв`язку з підписанням додаткової угоди № 1 до договору поставки № 19/1-17 д про закупівлю товарів за державні кошти, товар був поставлений.

Відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Згідно ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного Кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність збитків у позивача і виконання відповідачем в подальшому умов договору, з урахуванням укладеної між сторонами Додаткової угоди №1 від 30.11.2018 року, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір штрафу на 50 %, отже стягненню підлягає 245 100,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником частково доведена обґрунтованість своєї апеляційної скарги, встановлені обставини та докази, наявні в матеріалах справи, тому, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2019 року в частині зменшення розміру стягнутого штрафу

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд відповідно змінює розподіл судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову судовий збір в розмірі 3 676,50 грн. покладається на позивача, а за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 5 514,75 грн. підлягає стягненню з позивача на користь скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Інтегратор» на рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2019 року у справі №910/8129/19 задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2019 року у справі №910/8129/19 - змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

« Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор" (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 73, ) на користь Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) 245 100,00 грн. штрафу та 3 676,50 грн. судового збору за позовну заяву.

Стягнути з Служби безпеки України (ідентифікаційний код 00034074, 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, 33) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Інтегратор» (ідентифікаційний код 31091208, 04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 73) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 5 514,75 грн.»

Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/8129/19 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 28.01.2020 року

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко