ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 справа № 914/1670/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. за участі секретаря судових засідань Толочко І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло», смт. Богородчани, Івано-Франківська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоальтернатива», с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , с. Зубра,

про витребування майна з чужого незаконного володіння

За участю представників:

від позивача: Парфан Т.Д. - адвокат,

від відповідача: Яцишин І.М. - адвокат,

від третьої особи: Галайський О.В. - адвокат.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло», смт. Богородчани, Івано-Франківська область, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про витребування із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоальтернатива», с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, твердопаливного котла АRS 300 L. Згодом, ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , с. Зубра.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач вважає, що незважаючи на відсутність права використання котла твердопаливного АRS 300 L, відповідач протягом опалювальних сезонів 2016-2019 років займався виробництвом і продажем теплової енергії, використовуючи для цього котел, який належить позивачу.

У листопаді 2018 року позивач направив відповідачу листа з вимогою повернути котельне обладнання, яке йому належить. Цю вимогу відповідач залишив без реагування. Тому позивач подав заяву у правоохоронні органи про скоєння злочину. У ході розгляду цієї заяви, посадовими особами відповідача надано копії документів про те, що 20 липня 2018 року товариство придбало, розміщений в котельні Манявського ліцею, котел твердопаливний АRS 300 L у громадянки ОСОБА_1 . Зазначена громадянка на той час була одним із учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло», яка внесла спірний котел до статутного капіталу товариства згідно з рішенням загальних зборів учасників товариства від 20.10.2014 р.

Позивач вважає, що саме він є власником спірного котла і громадянка ОСОБА_1 не мала права відчужувати спірний котел.

Керуючись нормами статей 387 та 388 ЦК України позивач вважає, що належним способом захисту його порушеного права є витребування, відчуженого третіми особами за договором, майна від нинішнього його володільця ( відповідача), шляхом віндикації. Так як майно вибуло з володіння власника (позивача у справі) не з його волі.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач у відзиві (а.с. 98-100) просить у задоволенні позову відмовити повністю, виходячи з такого.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло» створене на підставі рішення його засновників від 02.09.2014 р. Відповідно до цього рішення, засновниками позивача є громадянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідач вважає, що позивачем не подано доказів формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло» у розмірі, визначеному його засновниками станом на 20.10.2014 р., як передумову збільшення статутного капіталу.

На думку відповідача, Протокол Загальних зборів учасників товариства не є правочином в розумінні цивільного права. Сам по собі підтверджувати факт реального внесення рухомого майна в статутний капітал, тобто передачу у власність товариства, він не може. Документом, який підтверджує фактичне внесення (передачу) майна в статутний капітал та передачу на баланс Товариства є Акт прийому - передачі, як первинний бухгалтерський документ в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Однак, Акта прийому-передачі спірного котла ОСОБА_1 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло» позивачем не надано.

За таких обставин, відповідач вважає, що позивач жодним належним та допустимим доказом не підтверджує, що така передача обладнання у статутний капітал Товариства фактично відбулася.

Котел твердопаливний марки АRS 300 L є індивідуально визначеним майном (виробником присвоюєтеся заводський номер), котел підлягає реєстрації в державних органах нагляду та сертифікації. Як вбачається із змісту Паспорта котла твердопаливного марки АRS 300 L, що перебуває у власності відповідача, при передачі котла іншому власнику разом з котлом передається паспорт котла. Стверджуючи про передачу у власність позивача котла твердопаливного марки АRS 300 L, позивач не надає доказів наявності у нього паспорта котла. Оригінал паспорта котла твердопаливного марки АRS 300 L, заводський номер 320-206-11 , був переданий відповідачу його попереднім власником, ОСОБА_1 .

Заявивши позовну вимогу про витребування майна, позивач не визначив індивідуальних ознак такого майна, відтак, не підтвердив перебування у власності відповідача майна, що, на думку позивача, є внеском у статутний капітал Товариства.

З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що станом на поточну дату розмір статутного капіталу позивача становить 190 400, 00 грн., дата закінчення формування статутного капіталу - 04.09.2015. Тобто, даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб підтверджується, що статутний капітал Товариства сформовано виключно за рахунок вкладу гр. ОСОБА_2 , а гр. ОСОБА_1 станом на поточну дату не є учасником Товариства позивача.

Стислий виклад письмових пояснень позивача від 11.11.2019 р. (а.с. 112-115) та відповіді на відзив (а.с. 168-170).

Позивач повідомляє, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були, серед інших, учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатекоінвест». Ці учасниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатекоінвест» 11 жовтня 2014 р. вийшли із складу учасників з майном, яке вони внесли до товариства. Вказане підтверджується протоколом № 10 від 11 жовтня 2014 р.

20 жовтня 2014 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 провели збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло», яке вони заснували 02.09.2014 р., та прийняли рішення збільшити статутний капітал позивача і внести до нього майно. з яким вони вийшли з складу учасників товариства «Капрпатекоінвест», у тому числі котли твердопаливні марки АRS 300 L.

Відповідач протягом опалювальних сезонів 2016-2019 років займався виробництвом і продажем теплової енергії в Манявському ліцеї Богородчанського району, використовуючи для цього спірний котел без укладення договору його оренди. У листопаді 2018 р. позивач направив відповідачу листа з вимогою повернути котел, однак довідався що спірний котел відповідач набув на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного з громадянкою ОСОБА_1 . На той момент ОСОБА_1 була одним із двох учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло» і не мала права його відчужувати.

Позивач вказує, що факт фактичного внесення учасниками товариства до статутного капіталу майна, переліченого у протоколі № 2 загальних зборів учасників товариства, підтверджується Протоколом № 2 від 20 жовтня 2014 р. загальних зборів учасників товариства позивача, Статутом товариства позивача в редакції від 20 жовтня 2014 р., актом контрольної перевірки-інвентаризації основних засобів позивача станом на 01 січня 2015 р., витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про реєстрацію позивача станом на 14.03.2019 р., заявою третьої особи у справі про вихід із складу учасників товариства позивача.

Позивач також посилається на норми ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Стислий виклад письмових пояснень третьої особи у справі.

Третя особа у справі вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі, виходячи з такого.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_1 внесла належний їй котел до статутного капіталу ТОВ «Іріс-тепло» не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами у справі.

ОСОБА_1 участі у загальних зборах 20.10.2014р., не брала, та не пригадує чи справді підписувала даний протокол. Рішення про збільшення статутного капіталу позивача та про внесення майна до статутного капіталу товариства не приймала. Долучений до матеріалів справи статут ТОВ «Іріс-тепло», викладений в редакції відповідно до протоколу загальних зборів від 20.10.2014р. № 2, участі в яких реально ОСОБА_1 не брала.

ОСОБА_1 також не пригадує, чи справді підписувала дану редакцію Статуту. Наявний у Статуті підпис, наче б то ОСОБА_1 , значно відрізняється від її дійсного підпису.

Наявні протоколи загальних зборів можуть лише свідчити про певну волю і бажання учасників, однак не свідчать про реальне їх виконання.

Належним доказом передачі відповідного котла до статутного фонду товариства, виступав би укладений сторонами акт приймання-передачі котлів з підписами сторін.

Акт приймання-передачі між ОСОБА_1 та позивачем не укладався.

Як вбачається з Акту контрольної перевірки до складу комісії входила ОСОБА_1 . Однак, підпис ОСОБА_1 , як члена інвентаризаційної комісії, на акті відсутній.

Відтак, котел твердопаливний АRS 300 L, належний ОСОБА_1 , до статутного капіталу позивача не вносився, на баланс не передавався. ОСОБА_1 , будучи власником котла, реалізовувала свої права власника і розпоряджалась ним на власний розсуд у відповідності до вимог законодавства України. З 2016 р. по 2018 р. ОСОБА_1 здавала відповідний котел відповідачу в оренду, що підтверджується матеріалами справи. 20.07.2018р. між ОСОБА_1 та відповідачем укладено Договір купівлі-продажу №20/07, за яким відповідачеві продано котел твердопаливний АRS 300 L, зав. номер №320-206-11 та котел твердопаливний БОВО модель КВ 04ВТ зав. №225Д. Акт приймання передачі відповідних котлів підписано 20.07.2018р.

03.10.2018р. ОСОБА_1 подала заяву про вихід зі складу учасників ТОВ «Іріс-Тепло».

З цієї заяви жодним чином не вбачається, що Чура підтверджує та фактично внесла свою частку (зокрема спірний котел) до статутного капіталу ТОВ «Іріс-тепло». ОСОБА_1 , створивши ТОВ «Іріс-Тепло», внісши до статутного капіталу 500,00грн., що відповідає 50% частки у статутному капіталі, повідомила про бажання вийти з товариства та отримати виплати за належну їй частку. Заява не містить ні згадки про розмір внеску до статутного капіталу, ані про розмір частки у статутному капіталі. Відтак, доводи позивача про те, що такою заявою ОСОБА_1 визнала факт передачі котла до статутного фонду товариства не заслуговують на увагу.

Згідно з вимогами ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки.

Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.

Жодні розрахунки вартості належної ОСОБА_1 частки не проводились, до матеріалів справи не долучаються докази проведення відповідних розрахунків з ОСОБА_1 за результатами виходу з товариства.

Позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на те, що позивач не є і не був власником відповідного котла. У його володінні такий не перебував, відповідно, з володіння власника не з його волі не вибував.

Майно, яке просить витребувати позивач не ідентифіковано жодними ознаками, які б дозволили встановити конкретний котел, про який іде мова. Існує декілька котлів твердопаливних АRS 300 L. Один з котлів перебував у власності ОСОБА_2 , інший, аналогічної марки, у власності ОСОБА_1 . В подальшому котли аналогічних марок передавались до статутних капіталів товариств та повертались від товариств учасникам, що вийшли з товариства.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.08.2019 р. позовна заява залишалась без руху.

Ухвалою суду від 05.09.2019 р. відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.10.2019 р. за клопотанням позивача продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання в зв`язку з неявкою відповідача і його клопотанням про відкладення.

Ухвалою суду від 13.11.2019 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , відкладено підготовче засідання з підстав, наведених в ухвалі суду.

Ухвалою суду від 20.11.2019 р. продовжено відповідачу строк для подання відзиву та продовжено позивачу строк для подання відповіді на відзив, з ініціативи суду, відкладено підготовче засідання у справі.

Судове засідання, призначене на 09.12.2019 р., не відбулось в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бортник О.Ю., що підтверджується наявним у матеріалах справи листком непрацездатності.

Ухвалою суду від 10.12.2019 р. підготовче засідання призначено на 23.12.2019 р.

Ухвалою суду від 23.12.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Мотивувальна частина рішення.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши представників сторін та третьої особи у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з п. 3 частини 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивач, посилаючись у тому числі й на приписи п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, звернувся з позовом про витребування від набувача (відповідача у справі) котла твердопаливного. Цей котел набуто відповідачем у власність на підставі Договору купівлі-продажу № 20/07, укладеного 20 липня 2018 р. із третьою особою у справі. Позивач стверджує, що третя особа у справі не мала права його відчужувати і котел вибув з володіння власника не з його волі.

Таким чином до переліку обставин, які є предметом доказування у справі, належить доказування існування зокрема таких обставин: позивач є власником майна, яке він просить витребувати від відповідача; котел за відплатним договором придбаний в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач); котел вибув з володіння позивача (власника), не з його волі іншим шляхом, або ж спростування наявності наведених вище обставин учасником справи, який має протилежний до позивача процесуальний інтерес у справі.

Вичерпний перелік доказів, якими сторони та третя особа у справі підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі, зазначено сторонами та третьою особою у справі в додатках до поданих ними клопотань та заяв процесуального характеру у справі.

Суд визнає встановленими або спростованими з огляду на більшу вірогідність наявних у матеріалах справи доказів, такі обставини, що є предметом доказування у справі.

Позивач є власником спірного котла, який просить витребувати у відповідача.

Спірний котел за відплатним договором купівлі-продажу № 20/07 від 20 липня 2018 р. придбано у третьої особи у справі, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

Котел вибув з володіння позивача (власника), не з його волі іншим шляхом.

Наведені обставини визнаються судом встановленими з огляду на більшу вірогідність таких доказів: Протокол № 2 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло» від 20 жовтня 2014 р. (а.с. 18); Договір купівлі-продажу № 20/07 від 20 липня 2018 р. (а.с. 19); Довідка за результатами розгляду заяви директора ТзОВ «Іріс-тепло» від 02.02.2019 р. (а.с. 21); Статут товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло», нова редакція якого пройшла державну реєстрацію 22.10.2014 р. (а.с. 49-59); Договір оренди обладнання № 1 від 30 грудня 2016 р. (а.с. 153-156); Акт приймання-передавання обладнання до договору оренди № 1 від 30 грудня 2016 р. (а.с. 157); Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи позивача, який сформовано станом на 22.11.2019 р., аналогічні Витяги, сформовані у 2019 р. та 2020 р. станом на 14.03.2019 р. (а.с. 171-174), 20.10.2014 р., 04.09.2015 р. та 03.10.2018 р.; нотаріально завірена Заява ОСОБА_1 від 03.10.2018 р. про вихід із складу учасників товариства позивача (а.с. 175).

Відповідно до приписів п. 4 ч. 4 ст. 238 ГПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі. З огляду на те, що у статті 79 ГПК України визначення поняття «Вірогідність доказів» надано через поняття «більш вірогідних доказів, ніж докази, надані на спростування обставини» та поняття «вірогідність доказів», суд дійшов висновку, що вірогідними є докази, які є достовірними і не викликають сумнівів у тому, що імовірність (можливість) існування певної обставини є близькою до 100 %.

Суд вважає, що наведені вище докази, які наявні у матеріалах справи, є більш вірогідними, ніж ті, на які посилаються відповідач та третя особа у справі, з таких мотивів.

Відповідач та третя особа у справі стверджують, що позивач не є власником спірного котла тому, що у нього відсутній акт приймання-передачі такого котла, укладений між попереднім власником - ОСОБА_1 та позивачем.

Однак, відповідно до приписів статті 328 та ч. 1 статті 334 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до предмета доказування у справі належить доведення факту передачі спірного майна третьою особою у справі у власність позивачу в якості її внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло». Норми статті 334 УЦК України не містять вимог про те, що право власності на майно виникає з моменту підписання акту приймання-передачі майна між власником майна та набувачем цього майна.

Та обставина, що ОСОБА_1 передала в якості внеску до статутного капіталу позивача спірний котел у 2014 році, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, вірогідність яких є високою, з огляду на таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02.09.2014 р. прийнято рішення про створення товариства позивача. Сформовано статутний капітал позивача у розмірі 1000 грн. Внесок кожної з учасниць товариства становив по 500 грн. Таким чином, частка кожної з учасниць товариства у його статутному капіталі становила 50 %. Вказане підтверджується Протоколом № 1 загальних зборів позивача (а.с. 17) та здійсненою 04.09.2014 р. державною реєстрацією юридичної особи позивача, а також державною реєстрацією 22.10.2014 р. зміни статутного капіталу Товариства. Факт проведення зазначених державних реєстрацій підтверджується наявними у матеріалах справи Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи позивача, які сформовано станом на 20.10.2014 р., 04.09.2015 р., 03.10.2018 р. та 22.11.2019 р.

Факт закінчення формування статутного капіталу позивача підтверджується прийняттям 20.10.2014 р. учасниками позивача, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , рішення про збільшення статутного капіталу товариства з 1000 грн. до 380000 грн., при цьому вклади учасниць вирішено здійснювати товарно-матеріальними цінностями. До складу внесених кожною із двох учасниць до статутного капіталу товарно-матеріальних цінностей входили котли твердопаливні марки ARS-300L. Внесені ОСОБА_1 товарно-матеріальні цінності оцінено на суму 189100 грн., що разом із 500 грн. становило 49,9 % статутного капіталу Товариства. Існування наведених обставин підтверджується рішенням загальних зборів учасників товариства, оформленим протоколом № 2 від 20 жовтня 2014 р. (а.с. 18). Згідно з ст. 144 ЦК України, яка діяла станом на момент збільшення статутного капіталу, ч. 8 ст. 52 Закону України «Про господарські товариства» та п. 3.8. Статуту позивача (а.с. 53, на звороті), збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі. У пункті 3.2. цього Статуту (а.с. 53) визначено, що ОСОБА_1 вносить до статутного капіталу товариства майно, до складу якого входить спірних котел твердопаливний марки ARS-300L, частка ОСОБА_1 у статутному капіталі після його збільшення становить уже не 50 %, як до того, а 49,9 %. Вказані зміни до Статуту, які відповідно до вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про господарські товариства» підлягають державній реєстрації, пройшли цю реєстрацію 22.10.2014 р., що підтверджується відповідною відміткою на самому Статуті (а.с. 49). Зміни розміру статутного капіталу та новий розмір внесків до статутного капіталу товариства його учасниць пройшли передбачену законом державну реєстрацію. Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи позивача, які сформовано у 2019 р. та у 2020 р. станом на 04.09.2015 р., 03.10.2018 р. та 22.11.2019 р.

У матеріалах справи немає доказів, які б свідчили про незаконність змін Статуту позивача, які пройшли державну реєстрацію 22.10.2014 р., а також державних реєстраційних дій, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо державної реєстрації юридичної особи позивача, збільшення його статутного капіталу тощо.

Згідно з приписами статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

У матеріалах справи немає доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частинами 2 та 3 ст. 18 згаданого Закону, за наявності яких третя особа не може посилатися у спорі на відомості, які внесені до Єдиного державного реєстру, як на достовірні, або ж обставин, за наявності яких третя особа може використати у спорі відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, але не були до нього внесені.

Наявна у матеріалах справи Заява ОСОБА_1 про вихід із складу учасників позивача, яка датована 03.10.2018 р. (а.с. 175) та державна реєстрація 15.03.2019 р. зміни статутного капіталу позивача, зміни складу або інформації про засновників, в зв`язку з поданою заявою, свідчить про те, що третій особі у справі станом на 03.10.2018 р. було відомо, що розмір її частки у статутному капіталі позивача, перед виходом із складу учасників товариства, становив 49,9 %. Адже відповідно до приписів частин 1-4 статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників.

Учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить 50 або більше відсотків, може вийти з товариства за згодою інших учасників.

Рішення щодо надання згоди на вихід учасника з товариства може бути прийнято протягом одного місяця з дня подання учасником заяви, якщо інший строк не передбачений статутом.

Якщо для виходу учасника необхідна згода інших учасників товариства, він може вийти з товариства протягом одного місяця з дня надання такої згоди останнім учасником, якщо менший строк не визначений такою згодою.

Відповідачем та третьою особою у справі суду не надані докази надання іншим учасником позивача ( ОСОБА_2 ), згоди на вихід із складу учасників товариства ОСОБА_1 , яка б засвідчувала наявність у цієї учасниці на момент виходу з товариства частки у статутному капіталі в розмірі 50 відсотків.

Учасниками справи також не надано суду доказів внесення ОСОБА_1 її внеску до статутного капіталу товариства у грошовій або будь-якій іншій, відмінній формі, ані ж та, про яку зазначено у п. 3.2. Статуту позивача (а.с. 53).

На підставі наведених вище обставин та норм права, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 станом на 20.07.2018 р. повністю внесено до статутного капіталу позивача зазначений у п. 3.2. Статуту товариства внесок, до складу якого входив і спірний котел.

Матеріали справи не містять доказів існування передбачених нормами глави 25 ЦК України підстав припинення права власності позивача на спірний котел, у період часу з моменту внесення його ОСОБА_1 до статутного капіталу товариства та до укладення ОСОБА_1 Договору купівлі-продажу цього котла.

За таких обставин, ОСОБА_1 , з моменту внесення до статутного капіталу позивача спірного котла, перестала бути його власником та станом на 20 липня 2018 р. не мала права розпоряджатись ним. Тому Договір купівлі-продажу Спірного котла за відплатним договором купівлі-продажу № 20/07 від 20 липня 2018 р. придбано у третьої особи у справі, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.

Суд не бере до уваги згаданий договір купівлі-продажу з огляду на презумпцію правомірності правочину, оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Нормами статті 228 ЦК України прямо встановлено нікчемність правочину, який спрямовано на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно з ч. 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спірний котел вибув з володіння позивача (власника) з його волі. Договір купівлі-продажу № 20/07 від 20 липня 2018 р. таких відомостей не містить, як і не містить застережень про те, що третя особа у справі відчужувала котел відповідачу від імені, за дорученням та в інтересах позивача. Відповідно до п. 2 цього Договору він є відплатним. До укладення цього Договору, а саме 6 жовтня 2015 р., між відповідачем та третьою особою у справі, було укладено Договір оренди обладнання № 1/06/10 (а.с. 195-198), який стосувався оренди спірного котла (п.1.1.5., додаток № 1 Договору,).

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази не дають суду підстав для обгрунтованого висновку про те, що відповідач придбав котел за відплатним договором у третьої особи у справі, знаючи на момент прридбання, що вона не мала права його відчужувати, або за обставин, за яких відповідач не міг не знати про це. Тому підстави для застосування судом приписів статті 387 ЦК України, на яку одночасно з статтею 388 ЦК України посилається у своєму позові позивач, застосуванню не підлягають.

Що стосується доводів відповідача про відсутність у позивача паспорта котла, то позивачем пояснено, що такий незаконно вибув із його володіння. Суд не бере до уваги наведених доводів відповідача, оскільки невиконання вимог про реєстрацію котла у державних органах нагляду та сертифікації та відсутність паспорта котла не спростовують факту передачі котла до статутного капіталу позивача та переходу права власності на нього. Така реєстрація не є правовстановлюючим документом на котел. Перебування у відповідача паспорта котла, не свідчить про реєстрацію котла за відповідачем на праві власності.

Щодо індивідуальних ознак майна, то суд встановив на підставі Довідки від 02.02.2019 р. за результатами розгляду заяви директора ТзОВ «Іріс-тепло» (а.с. 21), що спір у справі між сторонами виник щодо котла, який знаходиться в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області. Про це відповідачу було відомо, оскільки при складені згаданої довідки оперуповноважений СКП відбирав пояснення у керівника відповідача. Крім цього, представником відповідача подано суду Договір оренди обладнання № 1/06/10, який укладено між відповідачем та третьою особою (а.с. 195-198). Цей Договір стосується котла, розміщеного у с. Манява. Наведені докази свідчать про те, що відповідачу та третій особі відомо, який саме котел просить витребувати у відповідача позивач.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона участі у загальних зборах 20.10.2014р. не брала, та не пригадує чи справді підписувала протокол цих загальних зборів, рішення про збільшення статутного капіталу позивача та про внесення майна до статутного капіталу товариства не приймала, долучений до матеріалів справи статут ТОВ «Іріс-тепло», викладений в редакції відповідно до протоколу загальних зборів від 20.10.2014р. № 2, участі в яких реально ОСОБА_1 не брала, голослівні та жодними доказами не підтверджені, а тому не можуть братись судом до уваги.

Щодо пояснень третьої особи про те, що підпис ОСОБА_1 на Статуті товариства значно відрізняється від її дійсного підпису, то, за відсутності долучених до матеріалів справи доказів на підтвердження: вчинення підпису іншою особою, а не ОСОБА_1 , неприйняття загальними зборами товариства рішення про створення товариства, про збільшення його статутного капіталу, законності наведених вище реєстраційних дій, вони не спростовують перелічених вище доказів внесення ОСОБА_1 спірного котла до статутного капіталу позивача. Крім цього, підпис ОСОБА_1 на заяві про вихід з товариства, яка нотаріально посвідчена, візуально відрізняється й від інших її підписів, вчинених, наприклад, на документах, пов`язаних з діяльністю ТзОВ «Карпатиінвест» (а.с. 151, 152). Проте ця обставина не спростовує чинності зазначених документів та ці документи не ставляться ОСОБА_1 під сумнів.

З огляду на усе вище викладене, суд дійшов висновку, що право власності позивача на спірний котел порушене і воно підлягає захисту у спосіб, встановлений статтею 388 ЦК України, шляхом витребування котла від добросовісного набувача.

Крім наведених вище норм права, при ухваленні рішення суд застосував приписи статей 117, 316-321, 325, 328 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Факт понесення позивачем 15200 грн. витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наявними у матеріалах справи Договором про надання правової допомоги від 20 листопада 2018 р., Детальним описом послуг, наданих адвокатом, квитанцією до прибуткового касового ордера № 2/20 від 20.01.2020 р.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло» (, вул. Шевченка, 49 г, смт. Богородчани, Івано-Франківська область, 77701) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоальтернатива» (, вул. Яворівська, буд. 22, с. Зимна Вода, Пустомитівський район Львівської області, 81110) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю.

Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоальтернатива» (, вул. Яворівська, буд. 22, с. Зимна Вода, Пустомитівський район Львівської області, 81110) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло» (, вул. Шевченка, 49 г, смт. Богородчани, Івано-Франківська область, 77701) котел твердопаливний ARS 300 L.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоальтернатива» (, вул. Яворівська, буд. 22, с. Зимна Вода, Пустомитівський район Львівської області, 81110) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іріс-тепло» (, вул. Шевченка, 49 г, смт. Богородчани, Івано-Франківська область, 77701) 2280 грн. судового збору та 15200 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

4. Апеляційна скарга на рішення господарського суду подається учасниками справи безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.01.2020 р.

Суддя Бортник О.Ю.