РІШЕННЯ

15 січня 2020 року Справа № 913/486/19

Провадження № 18/913/486/19

За позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 85020 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: Новікова К.О. за дов. від 07.06.2019.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування з відповідача в порядку регресу шкоди в сумі 85020 грн, заподіяної внаслідок ДТП.

Позивач у позовній заяві обґрунтував свої вимоги наступним:

- 29.03.2017 о 09 год. 05 хв. на а/д Т04-01 Дніпропетровськ-Мелітополь трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Урал», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » під час буксирування на жорсткому зчеплення, перевозив більше одного транспортного засобу, чим створив автомобілем «ЗІЛ» н/з НОМЕР_3 , який буксирувався, зіткнення з автомобілем «КІА» державний номер НОМЕР_4 , який рухався йому назустріч, внаслідок чого автомобіль «КІА» державний номер НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження;

- відповідно до Постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі № 191/1793/17, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення;

- відповідно до довідки з поліції (форма-2) транспортний засіб «Урал», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » належить Військовій частині НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_5 ), а водій - ОСОБА_1 , є військовослужбовцем в даній військовій частині - це підтверджується постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 по справі № 191/1793/17;

- відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування;

- відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована;

- цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу № АК/5794225;

- відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ, Позивач) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

- відповідно до підп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

- відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня тримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення дахового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- керуючись вищезазначеними нормами потерпіла особа повідомила Позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України № 961-IV. Зокрема потерпіла особа подала Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі;

- відповідно до Звіту від 19.04.2017 № 10-04-17-1, виконаного оцінювачем ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА» державний номер НОМЕР_6 становить 172860,00 грн. без ПДВ;

- загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди склав 85020 грн;

- відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом;

- відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону № 1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність;

- оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована, то Відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати Позивачу в порядку регресу завдану шкоду;

- відповідачу було направлено претензію щодо добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу, проте відповіді Позивачем так і не було отримано, а шкода до цього часу так і не була відшкодована.

На підставі вказаних доводів позивачем заявлено вимоги про відшкодування з відповідача в порядку регресу шкоди в сумі 85020 грн, заподіяної внаслідок ДТП.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 19.11.2019 проти позову заперечує посилаючись на наступне:

- позовна заява не відповідає предметній юрисдикції господарського суду та не може розглядатись в порядку господарського судочинства;

- при ознайомленні представника відповідача з матеріалами справи було вивчено «Платіжне доручення» № 1236618 від 31.08.2017; дане «Платіжне доручення» підтверджує той факт, що дійсно Моторним (транспортним) страховим бюро України було здійснено виплату на рахунок ОСОБА_3 суми у розмірі 85020 грн за шкоду заподіяну унаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

- зважаючи на те, що виплата на випадок страхового випадку Позивачем була здійснена 31.08.2017, тобто з цього моменту він дізнався про порушення свого права, а позовна заява з якою звернувся позивач судом була отримана лише 02.09.2019, тобто позов був поданий після закінчення строку позовної давності;

Відповідач заявив про застосування позовної давності.

Ухвалою від 12.11.2019 строк підготовчого провадження було продовжено на 30 днів до 23.12.2019.

Ухвалою від 04.12.2019 господарський суд закрив підготовче провадження у даній справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.12.2019 (11.45).

Ухвалою від 18.12.2019 розгляд справи по суті відкладено на 15.01.2020 (11.45).

15.01.2020 представник позивача в судове засідання не прибув; клопотанням від 26.12.2019 № 40676/6/ІНС позивач просив розглядати справу без участі свого представника.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Фактичні обставини встановлені судом:

- 29.03.2017 о 09 год. 05 хв. на а/д Т04-01 Дніпропетровськ-Мелітополь трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Урал», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » під час буксирування на жорсткому зчепленні перевозив більше одного транспортного засобу, чим створив автомобілем «ЗІЛ» н/з НОМЕР_3 , який буксирувався, зіткнення з автомобілем «КІА» державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався йому назустріч, внаслідок чого автомобіль «КІА» державний номер НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження;

- відповідно до постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі № 191/1793/17, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (щодо ДТП, яке трапилося 29.03.2017 о 09 год. 05 хв. на а/д Т04-01 Дніпропетровськ-Мелітополь);

- у вказаній постанові Синельниківського міськрайонного суду зазначено, що ОСОБА_1 (якого визнано винним у скоєнні ДТП) є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_5 ;

- відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована;

- цивільно-правова відповідальність потерпілої особи ( ОСОБА_3 ) була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу № АК/5794225;

- відповідно до Звіту від 19.04.2017 № 10-04-17-1В, виконаного оцінювачем ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА» державний номер НОМЕР_6 ( ОСОБА_3 ) становить 172860,00 грн. без ПДВ;

- наказом позивача від 30.08.2017 № 7900 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих», було наказано фінансовому управлінню позивача сплатити ОСОБА_3 у якості відшкодування шкоди 85020 грн;

- позивач платіжним дорученням від 31.08.2017 № 1236618, на виконання наказу від 30.08.2017 № 7900, сплатив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 85020 грн.

Вказані факти підтверджується поданими позивачем письмовими доказами (завіреними копіями документів): довідкою Управління патрульної поліції у м. Києві від 29.03.2017 (а.с. 28-29); постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі № 191/1793/17 (а.с. 30-31); Звітом автотоварознавчого дослідження … від 19.04.2017 № 10-04-17-1В (а.с. 34-54); розрахунком вартості транспортного засобі (а.с. 55-56); довідкою позивача про розмір відшкодування шкоди від 09.08.2017 № 1 (а.с. 57); наказом позивача від 30.08.2017 № 7900 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» (а.с. 58); платіжним дорученням позивача від 31.08.2017 № 1236618 (а.с. 59).

Таким чином, суд вважає доведеними позивачем обставини про те, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_1 , 29.03.2017 на а/д Т04-01 Дніпропетровськ-Мелітополь, керуючи автомобілем «Урал» (реєстраційний номер « НОМЕР_2 ») порушив правила дорожнього руху, що спричинило зіткнення та пошкодження автомобіля «КІА» (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), який належав ОСОБА_3 ; на підставі пп. «а)» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач відшкодував ОСОБА_3 заподіяну шкоду (здійснив страхове відшкодування) в сумі 85020 грн.

Разом з тим, позивач не довів суду, що відшкодовувати шкоду в порядку регресу повинен саме відповідач військова частина НОМЕР_1 .

Позивач подав регресний позов до відповідача військової частини НОМЕР_1 на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 38.2.1. вказаного Закону, МТСБУ (позивач) після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність

Таким чином, позивач повинен довести, що власником транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, є відповідач військова частина НОМЕР_1 .

У якості доказу того, що власником транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, є відповідач, позивач зазначив у позовній заяві довідку з поліції (форма-2).

До позовної заяви позивачем додано довідку Управління патрульної поліції у м. Києві від 29.03.2017 № 532587 (а.с. 28-29), яка не містить свідчень про те, що власником транспортних засобів, які приймали участь у ДТП є відповідач; вказана довідка взагалі не має свідчень про те, хто є власником вантажного автомобілю «Урал» (номерний знак « НОМЕР_2 »), яким керував ОСОБА_1 , та автомобілю «ЗІЛ» (номерний знак « НОМЕР_3 »), який буксирувався.

Таким чином, вказана довідка поліції не підтверджує доводів позивача, що власником транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, є відповідач.

Інших доказів цих своїх доводів (що відповідач є власником транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду) позивач суду не подав.

Крім того, у постанові Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі № 191/1793/17 (а.с. 30-31), якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адмінправопорушення (порушення ПДД, скоєння ДТП), вказано, що ОСОБА_1 є військовослужбовецем військової частини НОМЕР_5 .

Представник відповідача в судовому засіданні (при розгляді справи по суті) пояснив, що він нічого не знає про військову частину НОМЕР_5 , остання не має ніякого відношення до відповідача військової частини НОМЕР_1 .

За таких обставин, у задоволенні позову про відшкодування з відповідача в порядку регресу шкоди в сумі 85020 грн слід відмовити, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю (позивач не довів, що відповідач повинен відповідати за позовом).

Доводи відповідача про те, що позовна заява не відповідає предметній юрисдикції господарського суду та не може розглядатись в порядку господарського судочинства, не приймаються судом до уваги у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Пунктом 15 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які наведені у цій статті та інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Сторони у даній справі є учасниками відносин у сфері господарювання і тому даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Доводи відповідача про застосування позовної давності також не приймаються судом до уваги в зв`язку з тим, що в рамках даної справи право позивача не підлягає захисту.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України витрати на судовий збір покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 13, 73, 74, 86, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Судові витрати (витрати на судовий збір) покласти на позивача.

15 січня 2020 р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 24 січня 2020 р. і може бути оскаржене протягом 20 днів з цієї дати шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко