РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.01.2020Справа № 910/16241/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро», м. Київ

до Комунального підприємства «Київпастранс», м. Київ

про стягнення 626 628,36 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-Агро" (стара назва - ТОВ «Фірма Октан») (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Київпастранс" суми трьох відсотків річних в розмірі 497 728,74 грн та інфляційних втрат в розмірі 128 899,62 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем рішень Господарського суду міста Києва в справах №38/42, №13/529 та №30/18 в частині вчасного перерахування задоволених до стягнення коштів.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №511 отримав ухвалу суду від 25.11.2019 про відкриття провадження у справі 25.11.2019.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 10.12.2019 року (включно).

11.12.2019 року (з пропущенням визначеного судом строку) відповідачем засобами поштового зв`язку надіслано до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що сторони погодили, що з моменту погашення відповідачем боргу, позивач не матиме до нього жодних майнових претензій, а платежі відповідачем всі здійснені.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. (ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем до відзиву не прикладено відповідного клопотання про поновлення судом строку на подачу відзиву на позов.

Таким чином, оскільки відповідачем не подано відзив на позов у встановлений судом строк та не зазначено й не обґрунтовано поважних причин пропуску цього строку, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Поданий відповідачем відзив долучається до матеріалів справи без прийняття його судом до уваги та без надання йому належної правової оцінки.

13.01.2020 року позивачем до суду надіслано відповідь на відзив, в якій він зазначає, що залишок боргу по всіх трьох справах відповідачем погашений лише 15.08.2019 року та 09.10.2019 року і стягнуті ці суми були примусово в межах виконавчого провадження, тобто не в добровільному порядку.

Як вбачається з відомостей з офіційного сайту ukrposhta.ua, згідно поштового відправлення №2031 (накладна Укрпошти надана відповідачем, в якості докази направлення на адресу позивача відзиву на позовну заяву), позивачем отримано відзив відповідача 20.12.2019 року, а тому, враховуючи десять днів, встановлених позивачу для подачі відповіді на відзив до суду, останнім днем такого строку, з врахуванням святкових днів, є 02.01.2020 року.

Отже, позивачем подано до суду відповідь на відзив з пропущенням встановленого судом строку.

Оскільки позивачем не подано відповідь на відзив на позов у встановлений судом строк та не зазначено й не обґрунтовано поважних причин пропуску цього строку, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Подана позивачем відповідь на відзив долучається до матеріалів справи без прийняття його судом до уваги та без надання йому належної правової оцінки.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2010 року у справі №13/529 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» задоволено повністю та стягнуто з Комунального підприємства "Київпастранс", з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" 50 000,00 грн основного боргу, 3 962,49 грн - збитків від інфляції, 1 116,68 грн - 3-х відсотків річних, 8 031,78 грн - пені, 5 000,00 грн витрат пов`язаних з оплатою послуг адвоката, 681,11 грн витрат по сплаті державного мита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

По вказаному рішенню Господарського суду міста Києва від 26.01.2010 року №13/529 (наказ на виконання рішення від 08.02.2010 року) основний борг в розмірі 50 000,00 грн було сплачено в примусовому порядку лише 15.08.2019 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2010 року у справі №38/42 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" основний борг з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 1 552 512,96 грн, 3% річних в сумі 9 649,77 грн, державне мито в сумі 15 621,62 грн, витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в розмірі 219,48 грн та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 32 500,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Окрім того, позивач у зв`язку з тим, що основна заборгованість по справі №38/42 в розмірі 1 521 748,73 грн відповідачем не була погашена, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" звернулось до суду з позовною заявою (справа №910/15476/16) в якій нарахувало Комунальному підприємству Київпастранс», за період з 21.02.2010 (наступний день за днем набрання рішенням від 04.02.2010 р. законної сили є 21.02.2010) по 07.07.2016 (переддень укладення договору про розстрочення № 45.16-15), на підставі ст. 625 ЦК України, 3% річних в розмірі 291 300,23 грн та збитки від інфляції в розмірі 1 629 792,89 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі №910/15476/16 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 року №910/15476/16 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року скасовано частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, Набережне шосе, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" (03067, м. Київ, бул. І. Лепсе, 4, корпус 21; ) 1 101 521, 98 грн. інфляційних втрат, 106 113, 55 грн. 3% річних, судовий збір у розмірі 18 114,53 грн. за подання позовної заяви.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.».

Окрім того, вказаною Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 року у справі №910/15476/16 встановлено часткове погашення КП «Київпастранс» заборгованості за наказом №38/42 у сумі 385 000,00 грн.

Як зазначає позивач, залишок основного боргу КП «Київпастранс» перед ТОВ «Нафтопостач-Агро» за рішення від 04.02.2010 року №38/42 становив 1 225 503,83 грн та був погашений в примусовому порядку лише 15.08.2019 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2010 року у справі №30/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» 273 108,13 грн - основного боргу, 30 839,62 грн - збитків від інфляції, 7 212,04 грн - 3 % річних, 3 100,00 грн - витрат за послуги адвоката, 3 111,59 грн - витрат по сплаті державного мита, 201,22 грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 53 779,00 грн - пені та 13 500,00 грн - витрат за послуги адвоката - в позові відмовлено.

По вказаному рішенню Господарського суду міста Києва від 04.03.2010 року №30/18 (наказ на виконання рішення від 15.03.2010 року) основний борг в розмірі 273 108,13 грн було сплачено в примусовому порядку лише 09.10.2019 року.

Окрім того, 08.07.2016 року між сторонами підписано Договір про розстрочення боргу №45.16-15 (надалі - Договір), відповідно до п. 1. якого ТОВ «Фірма Октан» (стягувач) надала КП «Київпастранс» (боржник) розстрочку сплати заборгованостей по виконавчим провадженням, що на момент підписання договору перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, борги за якими визнаються КП «Київпастранс», а саме, зокрема:

- виконавче провадження №18200431 зі стягнення боргу в розмірі 1 610 503,83 грн з примусового виконання судового наказу виданого Господарським судом міста Києва від 26.02.2010 року на виконання рішення у справі №38/42;

- виконавче провадження №17759287 зі стягнення боргу в розмірі 69 028,06 грн з примусового виконання судового наказу виданого Господарським судом міста Києва від 08.02.2010 року на виконання рішення у справі №13/529;

- виконавче провадження №47751318 зі стягнення боргу в розмірі 317 572,60 грн з примусового виконання судового наказу виданого Господарським судом міста Києва від 15.03.2010 року на виконання рішення у справі №30/18, (надалі - накази) про стягнення з КП «Київпастранс» на користь ТОВ «Фірма Октан» суми боргу у розмірі 3 624 444,67 грн - борг.

Відповідно до п. 1.2. Договору боржник зобов`язується погасити визнаний ним борг по переліченим вище виконавчим провадженням, який на день підписання цього Договору становить 3 624 444,67 грн не пізніше 20 числа кожного місяця по 200 000,00 грн та 224 444,67 грн в останній день строку на який надано розстрочку, а саме грудень 2017 року.

З моменту погашення боржником боргу у повному обсязі, існування якого стало підставою для підписання цього Договору, стягувач не матиме жодних майнових претензій до боржника за вище визначеними виконавчими провадженнями. (п. 1.5. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до повного погашення всієї суми розстроченого боргу.

Звертаючи до суду з даним позовом позивач вказує, що набув право на стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 128 899,62 грн (101 028,52 грн по заборгованості в справі №38/42, 4 121,92 грн по заборгованості в справі №13/529 та 23 749,18 грн по заборгованості в справі №30/18) та інфляційних втрат в розмірі 497 728,74 грн (392 745,21 грн по заборгованості в справі №38/42, 16 023,83 грн по заборгованості в справі №13/529 та 88 959,70 грн по заборгованості в справі №30/18) у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору в частині строків розрахунку по існуючій за останнім заборгованості.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та зазначалось вище, рішеннями Господарського суду міста Києва від 26.01.2010 року у справі №13/529, від 04.02.2010 року у справі №38/42 та від 04.03.2010 року у справі №30/18 було встановлено наявну заборгованість відповідача перед позивачем (з урахуванням правонаступництва позивача) за здійснені позивачем поставки продуктів нафтопереробки.

В силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем(з урахуванням правонаступництва) за здійснені роботи має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Договором про розстрочення боргу №45.16-15 від 08.07.2016 року відповідач зобов`язався погасити визнаний ним борг, зокрема по вказаним справам, не пізніше 20 числа кожного місяця по 200 000,00 грн та 224 444,67 грн в останній день строку на який надано розстрочку, а саме по 31 грудня 2017 року.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

В абзаці 1 пункту 9 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" від 29.04.2013 р. №01-06/767/2013 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 01.11.2012 №5011-32/5219-2012).

Отже, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц Великою Палатою викладено правову позицію щодо того, що є не вірним висновок Верховного Суду України про неможливість застосування норм, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦКУ) до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень.

Окрім того суд вважає за необхідне наголосити на тому, що зазначеним вище п. 1.5. Договору, за яким з моменту погашення боржником боргу у повному обсязі, існування якого стало підставою для підписання цього Договору, стягувач не матиме жодних майнових претензій до боржника за вище визначеними виконавчими провадженням, сторони передбачили граничний (присічний) строк можливого нарахування позивачем відповідачу 3% річних та інфляційних втрат, а саме по момент погашення боржником боргу.

Згідно документів, долучених до матеріалів справи, а саме виписок по рахунку позивача в АТ «Сбербанк» кошти (суми існуючих заборгованостей) по справам №38/42, №13/529 та №30/18 були перераховані позивачу через банк Державної казначейської служби України Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві за виконавчими провадженнями, а саме: по справі №38/42 в розмірі 1 225 503,83 грн - 18.08.2019 року, по справі 13/529 в розмірі 50 000,00 грн - 15.08.2019 року та по справі №30/18 в розмірі 273 108,13 грн - 09.10.2019 року).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням умов Договору та положень чинного цивільного законодавства, строк повернення відповідачем суми боргу настав та суми боргу судом встановлені.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

Відповідно до розрахунку позивача, який містяться у матеріалах справи, загальна сума 3% річних становить 128 899,62 грн (101 028,52 грн - 3% річних нараховані на суму боргу по справі №38/42, 4 121,92 грн - 3% річних нараховані на суму боргу по справі №13/529 та 23 749,18 грн - 3% річних нараховані на суму боргу по справі №30/18), а загальна сума інфляційних втрат становить 497 728,74 грн (392 745,21 грн - сума інфляційних втрат, нарахована на суму боргу по справі №38/42, 16 023,83 грн - сума інфляційних втрат, нарахована на суму боргу по справі №13/529 та 88 959,70 грн - сума інфляційних втрат, нарахована на суму боргу по справі №30/18).

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем сум, судом визнаються вони обґрунтованими та здійсненими з урахуванням вказаних вище статей та положень Договору, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 151,62 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, керуючись чинним законодавством України, господарський суд, приходить до висновку, що нормативно обґрунтованим та документально доведеним є стягнення з відповідача 3% річних у сумі 128 899,62 грн та інфляційні втрати у сумі 497 728,74 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 9 399,43 грн.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (; адреса: 04070, м. Київ, Набережне шосе, 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро» (; адреса: 03067, м. Київ, бул. І. Лепсе, 4, корпус 21) суму 3% річних в розмірі 128 899,62 грн (сто двадцять вісім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 62 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 497 728,74 грн (чотириста дев`яносто сім тисяч сімсот двадцять вісім гривень 74 копійки) та судовий збір в розмірі 9 399,43 грн (три тисячі триста дев`яносто дев`ять гривень 43 копійки).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов