РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.01.2020Справа № 910/14209/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМІНВЕСТ ЛТД" (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 14/1, оф.222)

про стягнення 75 687 493,43 грн.

за участю представників

від позивача: Ербелідзе А.О.

від відповідача: не з`явились

У судовому засіданні 22.01.2020, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМІНВЕСТ ЛТД" про стягнення 75 687 493,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із нездійсненням відповідачем заходів щодо самостійного врегулювання негативних небалансів за лютий 2019 року у порядку, встановленому Кодексом ГТС, позивач надав відповідачу послуги балансування для врегулювання небалансів за вказаний період на загальну суму 66 241 302,25 грн, що підтверджується складеним одностороннім актом про надання таких послуг №02-19- - БАЛАНС від 28.02.2019 за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015. За доводами позивача, відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку чого оплати наданих послуг за лютий 2019 року не виконав, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 66 241 302,25 грн та підставою для нарахування пені у розмірі 7 970 734,23 грн, 3 % річних у розмірі 680 561,32 грн та 794 895,63 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/14209/19 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 13.11.2019.

У судовому засіданні 13.11.2019 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 04.12.2019 у зв`язку з неявкою представника відповідача.

04.12.2019 у підготовчому засіданні представник відповідача подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю надання повних та обґрунтованих пояснень стосовно позовних вимог станом на 04.12.2019.

У підготовчому засіданні 04.12.2019 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача та відкласти підготовче засідання на 18.12.2019.

У підготовчому засіданні, призначеному на 18.12.2019, суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 22.01.2020.

У судовому засіданні 22.01.2019 суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляв, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №697.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

17 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (надалі-оператор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМІНВЕСТ ЛТД" (надалі-замовник, відповідач) був укладений договір транспортування природного газу № (надалі - договір).

Умовами п. 2.1 договору передбачено, що оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором, є, зокрема, послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 2.6. договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі газотранспортної системи, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.

Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів (п. 2.7 договору).

Положеннями пункту 4.1 договору передбачено, що замовник зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг, своєчасно врегульовувати небаланси.

Умовами пункту 9.1 договору передбачено, що у разі виникнення у відповідача негативного місячного небалансу та не врегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за послуги балансування.

Оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник, крім вартості послуг, вказаних в абзаці другому цього пункту, зобов`язаний здійснювати оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів.

Згідно з п. 11.4 договору послуги балансування оформляються одностороннім актом за підписом позивача на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до Кодексу ГТС та розділу IX цього договору.

Додатковою угодою №2 від 07.12.2017 сторони виклали пункт 17.1. договору в наступній редакції: « 17.1. Цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2022 року, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 1 грудня 2015 року.».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем як оператором ГТС було здійснено процедуру алокації та встановлено наявність у відповідача негативних місячних небалансів природного газу в лютому 2019 року в обсязі 6 218,372 тис. куб.м.

Такі обсяги негативних небалансів природного газу виникли у відповідача внаслідок відборів природного газу споживачами відповідача, перелік яких наведений у деталізації по споживачах замовника на точках виходу за лютий 2019.

У зв`язку з нездійсненням відповідачем заходів щодо самостійного врегулювання негативних небалансів за вказаний період, позивач надав відповідачу послуги балансування для врегулювання негативних небалансів на загальну суму 66 241 302,245 грн, про що було оформлено односторонній акт про надання таких послуг №02-19--БАЛАНС від 28.02.2019.

Вищевказаний акт разом з рахунком на оплату, звітом по точках входу/виходу замовника послуг транспортування та деталізацією по споживачам на точках виходу був направлений на адресу відповідача листом №2001ВИХ-19-938 від 14.03.2019, у якому позивач просив здійснити оплату в терміни, визначені договором.

З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що вищевказаний лист був отриманий відповідачем 20.03.2019, проте, за доводами позивача, залишений без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення 75 687 493,43 грн, з яких: 66 241 302,25 грн - заборгованість за послуги балансування обсягів природного газу, 7 970 734,23 грн - пені, 680 561,32 грн - 3% річних та 794 895,63 грн - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 5 глави 1 Розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №21493 (далі- Кодекс ГТС), визначено поняття алокації - це віднесення Оператором ГТС обсягу природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників.

Як встановлено судом, внаслідок здійснення позивачем процедури алокації обсягів природного газу, відібраних відповідачем з точок виходу з газотранспортної системи, у відповідача були виявлені обсяги негативних місячних небалансів у лютому 2019 року в обсязі 6 218,372 тис. куб.м., що підтверджується звітом про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування №2 від 28.02.2019 року за лютий 2019 року, звітом по точках входу/виходу за лютий 2019 року та деталізацією по споживачах ЗПТ ТОВ «ГАЗПРОМІНВЕСТЛТД» на точках виходу за лютий 2019 року.

Таким чином, у відповідача виникли різниці між обсягами природного газу поданими для транспортування на точці входу та відібраними з газотранспортної системи на точці виходу, що призвело до віднесення таких обсягів природного газу в алокацію відповідача, як єдиного постачальника публічного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ КАРТОННО-ПАПЕРОВИЙ КОМБІНАТ".

Приймаючи до уваги вищевикладене, відповідач був зобов`язаний самостійно врегулювати наявні негативні місячні небаланси у лютому 2019 року, що останнім здійснено не було, в результаті чого у позивача виник обов`язок врегулювання такого небалансу за рахунок надання послуг балансування на підставі умов договору.

Відповідно до пп. 2 п. 7 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено, що негативний місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором ГТС за рахунок надання природного газу замовнику послуг транспортування в рамках послуги балансування для покриття ним неврегульованого обсягу природного газу.

Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором газотранспортної системи відповідно до умов договору транспортування природного газу (п. 3 глави 4 Розділу XIV Кодексу ГТС).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надавались відповідачу послуги балансування обсягів природного газу для врегулювання негативного місячного небалансу відповідача за лютий 2019 року на загальну суму 66 241 302,245 грн, про що було оформлено односторонній акт про надання таких послуг №02-19--БАЛАНС від 28.02.2019, з рахунками на їх оплату, звітом по точкам входу/виходу та деталізацією по споживачам на точках виходу.

Судом встановлено, що листом №2001ВИХ-19-938 від 14.03.2019, який був вручений відповідачу 20.03.2019, позивач повідомив відповідача про надання таких послуг та про необхідність їх оплати в терміни, визначені договором.

Відповідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Отже, з моменту отримання відповідачем вищевказаного листа у останнього у відповідності до п. 9.4. договору та п. 4 глави 4 Розділу XIV Кодексу ГТС виникло зобов`язання щодо оплати таких послуг у строк, що не перевищує п`яти банківських днів з дня отримання акта про надання послуг, рахунку та звітів по точкам входу/виходу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд зазначає, що жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості у розмірі 66 241 302,245 грн сторонами до матеріалів справи не надано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 66 241 302,25 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, за прострочення зобов`язання за договором позивачем було нараховано пеню у розмірі 7 970 734,23 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 13.5 договору сторони передбачили, що у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених цим договором, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, суд дійшов висновку, що розрахунок останньої є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 7 970 734,23 грн.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 680 561,32 грн та інфляційні втрати у розмірі 794 895,63 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що останній є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПРОМІНВЕСТ ЛТД" (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 14/1, оф. 222, ідентифікаційний код 39908899) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ідентифікаційний код 30019801) заборгованість за послуги балансування обсягів природного газу у розмірі 66 241 302 (шістдесят шість мільйонів двісті сорок одна тисяча триста дві) грн 25 коп., пеню у розмірі 7 970 734 (сім мільйонів дев`ятсот сімдесят тисяч сімсот тридцять чотири) грн 23 коп., 3% річних у розмірі 680 561 (шістсот вісімдесят тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн 32 коп. та інфляційні втрати у розмірі 794 895 (сімсот дев`яносто чотири тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) грн 63 коп. та судовий збір у розмірі 672 350 (шістсот сімдесят дві тисячі триста п`ятдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.01.2020

Суддя Л. Г. Пукшин