ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2020 р. Справа № 911/2860/19

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Адлєр»

до Приватного підприємства «Розкішна»

про стягнення 29208,17 грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Приватне підприємство «Адлєр» з позовом до Приватного підприємства «Розкішна» про стягнення 29208,17 грн, з яких: 1386,84 грн інфляційних втрат, 14810,13 грн пені та 13011,20 грн 30% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 119/АДЛ від 12.03.2018, в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, заборгованість за яким встановлена рішенням Господарського суду Київської області від 22.07.2019 у справі № 911/1248/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.11.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) та встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, щодо надіслання відзиву на позовну заяву.

При цьому суд зазначає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 630.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Крім того, заяви та клопотання процесуального характеру від сторін на час розгляду справи до суду також не надходили.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадках розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Між Приватним підприємством «Адлєр» (постачальник) та Приватним підприємством «Розкішна» (покупець) 12.03.2018 укладено договір поставки № 119/АДЛ (далі Договір), пунктами 1.1., 1.2. якого обумоввлено, що цей договір визначає умови купівлі-продажу засобів захисту рослин, мінеральних добрив, насіння (надалі товар). Предметом Договору є товар, який належить продавцю на момент укладення договору або буде набутий продавцем у майбутньому.

У зв`язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП «Розкішна» взятого на себе грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару за вказаним Договором, у травні 2019 року ПП «Адлєр» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою про стягнення з ПП «Розкішна» 129060,00 грн основного боргу, а також: 9280,46 грн інфляційних витрат, 30161,50 грн пені, 25162,63 грн 30% річних, 50570,62 грн штрафу, нарахованих за період з 01.11.2018 по 15.05.2019.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/1248/19 від 22.07.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019, позов ПП «АДЛЄР» задоволено частково. Стягнуто з ПП «Розкішна» на користь ПП «Адлєр» 99060,00 грн основного боргу, 50570,62 грн 20% штрафу, 28425,38 грн нарахованої пені, 24533,06 грн 30 % річних, 9280,46 грн інфляційних втрат та 3178,04 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином відповідні факти, встановлені вказаним рішенням суду, не потребують доведення у даній справі.

Між тим, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що наприкінці жовтня 2019 року на поточний рахунок ПП «Адлєр» від ПП «Розкішна» надійшли грошові кошти в розмірі 215047,56 грн, що підтверджується доданими до позовної заяви платіжними дорученнями: № 374 від 23.10.2019 на суму 99060,00 грн; № 384 від 25.10.2019 на суму 115987,56 грн.

Враховуючи викладені вище обставини, основна заборгованість ПП «Розкішна» перед ПП «Адлєр» за поставлений товар згідно з договором поставки № 119/АДЛ від 12.03.2018 була погашена 23.10.2019.

У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання з оплати вартості поставленого позивачем товару в повному обсязі виконав лише 23.10.2019, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовними вимогами про стягнення: 1386,84 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з вересня по жовтень 2019 року; 14810,13 грн пені та 13011,20 грн 30% річних за період з 16.05.2019 по 22.10.2019, які нараховані на суму заборгованості в розмірі 99060,00 грн.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що господарські правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 119/АДЛ від 12.03.2018.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 8.6. Договору сторони, згідно п. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами продавця сплачує на користь остатнього 30% річних.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що протягом періоду з 16.05.2019 (дата наступна за кінцевою датою попереднього періоду розрахунку) по 22.10.2019 продовжував невиконання своїх грошових зобов`язань за Договором, в повному обсязі розрахувався за поставлений позивачем товар 23.10.2019. У зв`язку з цим суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 30% річних та інфляційних втрат за вказаний період.

Судом за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» перевірено розрахунки пені та 30% річних, в межах заявленого позивачем періоду прострочення, та встановлено, що сума пені складає 14810,13 грн, 30% річних 13021,07 грн. Зазначені суми перевищують заявлені до стягнення позивачем.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, заявлені позивачем до стягнення суми пені та 30% річних підлягають задоволенню в розмірах, визначених позивачем.

Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 22.01.2019 у справі № 905/305/18, від 30.01.2019 у справі № 922/175/18.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, нарахованих позивачем за період з вересня по жовтень 2019, та встановлено, що під час його проведення позивачем не були враховані наведені вимоги.

Оскільки заборгованість, на яку позивач нарахував інфляційні втрати, відповідачем сплачена 23.10.2019, суд дійшов висновку, що безпідставним є нарахування позивачем втрат від інфляції за жовтень 2019 року, оскільки прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становило менше місяця.

Враховуючи викладене, суд перевірив розрахунок інфляційних втрат за вересень 2019 року та встановив, що їх розмір складає 693,42 грн, що відповідає сумі, яка наведена позивачем у розрахунку, відповідно, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: 693,42 грн інфляційних втрат, 14810,13 грн пені та 13011,20 грн 30% річних.

Судовий збір, на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Розкішна» (09440, Київська обл., Ставищенський р-н, с. Розкішна, вул. Клубна, буд. 20; ) на користь Приватного підприємства «Адлєр» (10007, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Авіаторів, буд. 9; ) 693 (шістсот дев`яносто три) грн 42 коп. інфляційних втрат, 14810 (чотирнадцять тисяч вісімсот десять) грн 13 коп. пені, 13011 (тринадцять тисяч одинадцять) грн 20 коп. 30% річних та 1875 (одну тисячу вісімсот сімдесят п`ять) грн 40 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін