РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2020Справа № 910/14143/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плеттак"

до Фізичної особи-підприємця Леженіна Євгена Сергійовича

про розірвання договору та стягнення 10000 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Плеттак" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Леженіна Євгена Сергійовича про розірвання договору та стягнення 10000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із невиконанням відповідачем обумовлених договором підряду №160518/100 від 16.05.2018 робіт, сплачена позивачем попередня оплата у розмірі 10000 грн. підлягає поверненню, а договір - розірванню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

04.11.2019 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 05.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та встановлено строк для подання відповідачу відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Зазначена ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03115, м. Київ, вул. Огарьова, 8/15.

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду від 28.08.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.05.2018 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено договір № 160518/100, за умовами якого замовник доручив, а відповідач прийняв на себе зобов`язання виконати наступні роботи: розробку відповідно до технічного завдання (додаток 2) сайту; навчання роботи з сайтом представника компанії.

Відповідно до пункту 2.1 договору виконавець надає замовнику сайт згідно готового рішення (додаток 1). Виконавцем складається технічне завдання для розробки сайту (додаток 1), календарний план виконання робіт (додаток 2) та після узгодження вартості робіт сторони підписують цей договір.

Після підписання цього договору замовник здійснює попередню оплату в розмірі 100 % від загальної вартості розробки концепції сайту (пункт 2.3 договору).

Пунктом 2.4 договору передбачено, що виконавець розпочинає виконання робіт з розробки сайту відповідно до вимог, вказаних у додатках 1 та 2, з моменту підписання цього договору та оплати замовником 100 % від загальної вартості розробки концепції сайту.

Виконавець розробляє сайт та надає замовнику для тестування та перевірки робото здатності у строк, вказаний у додатку (пункт 2.5 договору).

Згідно з пунктом 2.7 договору після затвердження концепції сайту замовником та підписання акту прийому-передачі виконаних робіт з розробки концепції сайту замовник проводить оплату 50 % вартості розробки сайту.

Відповідно до пункту 4.1 договору вартість створення концепції сайту становить 10000 грн., створення сайту - 20000 грн., всього вартість робіт за договором становить 30000 грн.

Датою виконання зобов`язань згідно з договором вважається дата підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт з розробки сайту після перевірки працездатності сайту замовником у строк, визначений у додатку 2. Після цього будь-які претензії до виконавця не приймаються, і робота вважається прийнятою (пункт 5.6 договору).

Пунктом 10.1 договору передбачено, що останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

Як визначено в додатку 2 до договору, підписання договору та оплата вартості розробки сайту передбачено 16.05.2018, розробка сайту у відповідності з технічним завданням - 16.05.2018 - 18.06.2018, період тестування сайту замовником - 19.06.2018-22.06.2018, закачування сайту на хостинг та підключення домену та додавання сайту в пошукові машини у відповідності з технічним завданням - 25.06.2018, передача замовнику картки клієнта - 25.06.2018 року.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем виставлено рахунок на оплату від 14.05.2018 № А000342/05/2018 на основі готового рішення на суму 30000 грн., який позивач оплатив у частині 10000 грн. відповідно до платіжного доручення від 16.05.2018 № 774.

У зв`язку з наявністю розбіжностей між сторонами щодо методів реалізації концепції сайту, позивач листом від 15.08.2018 просив зупинити дію договору після виконання першого етапу - розробки концепції сайту.

Відповідач у відповіді від 20.09.2018 повідомив, що роботи виконані в повному обсязі, а тому неможливо виокремити частину на суму 10000 грн. Отже, відповідач зазначив, що надіслав для підписання позивачу акт виконаних робіт.

Проте, позивач листом від 04.11.2018 (вручений відповідачу 15.12.2018) зауважив, що не отримував розробленої концепції сайту для її розгляду та затвердження, хоча термін виконання робіт сплив 25.06.2018 року. Таким чином, відповідач істотно порушив умови договору, у зв`язку з чим останній підлягає розірванню, а грошові кошти в розмірі 10000 грн. - поверненню.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Матеріалами справи підтверджується перерахування відповідачу 10000 грн. в якості передоплати за розробку сайту, що за умовами договору та додатку 2 - календарного плану, мала бути виконана в період 16.05.2018 - 18.06.2018, а всі роботи - до 25.06.2018 року.

Однак, жодні докази виконання відповідачем обумовлених договором робіт у визначений строк, зокрема, підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З аналізу наведеної норми слідує, що йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (частина 2 статті 852 ЦК України).

Беручи до уваги, що невиконання відповідачем робіт за договором позбавило позивача на отримання матеріальної підстави, задля якої такий договір укладався із відповідачем, суд дійшов висновку задовольнити позовну вимогу про розірвання укладеного між сторонами договору.

Згідно з частиною 3 статті 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Отже, відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму збережених без достатніх підстав коштів у розмірі 10000 грн., оскільки відповідачем не доведено виконання робіт по договору на вказану суму.

За наведених обставин суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Плеттак" задовольнити повністю.

Розірвати договір від 16.05.2018 № 160518/100, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Плеттак" (04128, м. Київ, Садове товариство "Берковець-1", вул. Садова 28, буд.20; ідентифікаційний код 24918464) та Фізичною особою-підприємцем Леженіном Євгеном Сергійовичем. ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Леженіна Євгена Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Плеттак" (04128, м. Київ, Садове товариство "Берковець-1", вул. Садова 28, буд.20; ідентифікаційний код 24918464) 10000 (десять тисяч) грн. безпідставно збережених коштів, а також 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова