ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.20р. Справа № 917/1487/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ореховської О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н.С., розглянув справу № 917/1487/19

за позовною заявою Приватного підприємства "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ" (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Перемоги, 6, )

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (36039, м. Полтава, вул. В. Черновола (Куйбишева), 22а, )

про стягнення 1 850 966,42грн.,

Сторони в судове засідання не з"явились, їх явка в судове засідання обов"язкою не визнавалась

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ" (далі - ПП "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ", позивач) звернулося до господарського суду Полтавської області із позовною заявою (вх. № 1737/19 від 22.08.2019р.) до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Автомобільні дороги України", відповідач) про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу (поставки) товарів від 20.03.2018р. № 04/18-Б у розмірі 1 850 966,42 грн., з яких: 1 640 268,00 грн. - основний борг, 1,64 грн. - штраф, 524,89 грн. - пеня, 160 582,24 грн. - інфляційні втрати, 49 589,65 грн. - 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2019р. даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.08.2019р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1487/19. Справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 26.09.2019р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.09.2019р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 05.11.2019р.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 05.11.2019р. оголошено перерву у підготовчому засіданні до 21.11.2019р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.11.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 917/1487/19. Справу призначено до судового розгляду по суті на 19.12.2019р.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 19.12.2019р. оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 16.01.2020р.

Сторони явку своїх уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - копії ухвали суду від 19.12.2019р. (а.с. 131, 132).

Від позивача надійшла заява (вх. № 534 від 16.01.2020р.) про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Зазначена заява не суперечить вимогам чинного законодавства та задовольняється судом.

Частиною ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки представники сторін в судове засідання 16.01.2020р. не з`явились, відповідно до ч. 5 ст.240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту рішення.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання з оплати поставленого товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка до цього часу не погашена.

Відповідач надав відзив на позовну заяву (а.с. 84-104), в якому заперечує щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає їх документально не обґрунтованими. Зокрема, вказує, що орієнтований розрахунок судових витрат, наведений у позовній заяві, не підтверджується детальним описом робіт, виконаних адвокатом; позовна заяв підписана директором позивача, а не адвокатом, що, на думку відповідача, не може свідчити про надання правової допомоги при підготовці позову; в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, що виключає представництво адвокатом інтересів позивача в судовому засіданні. При цьому, правової позиції відповідача щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, 3% річних та інфляційних витрат зазначений відзив не містить.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

20.03.2018 р. між ПП "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ" ( позивач, за умовами договору - постачальник) та ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Автомобільні дороги України" (відповідач, за умовами договору - покупець) укладено Договір купівлі-продажу (поставки) товарів № 04/18-Б (а.с. 14-16) (далі - Договір).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне :

- в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити наступні товари Код ДК 021:20-4 Бітум (Бітум БНД 60/90(70/100) ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" (надалі іменується - Товар);

- найменування (номенклатура, асортимент) Товару: бітум БНД 60/90 (70/100). Кількість Товару, що підлягає поставці згідно умов цього Договору становить 1000,0 тн. Кількість Товару є орієнтовною, остаточна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором визначається, відповідно до заявок покупця, оформлених згідно вимог цього Договору. Покупець на свій розсуд керуючись власними господарськими потребами визначає загальну кількість заявок на поставку Товару та не зобов`язаний замовляти Товар на всю суму, визначену Сторонами як ціна Договору (п. 1.2. Договору);

- ціна цього Договору становить 14 490 000,00грн., у тому числі ПДВ - 2 415 000,00грн., станом на дату укладення Договору дорівнює загальній вартості Товару (п. 3.1.Договору);

- загальна вартість Товару за цим Договором складається із вартості кожної партії Товару,поставленої в межах строку дії цього Договору (п. 3.2.Договору);

- ціна за одиницю товару на момент укладання договору складає 14 490,00 грн/тн з ПДВ (п. 3.6.Договору);

- розрахунки за поставлений Товар проводяться шляхом: оплати покупцем paxунку постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у пункті 4.2. Договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі (п. 4.1.Договору);

- рахунок приймається до оплати при отриманні Товару та всіх документів, що підтверджують належну якість Товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію Товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду Товару. Постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом Договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати) (п. 4.2.Договору);

- сторони свідчать, що Покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий Товар протягом 30-60 банківських днів з моменту отримання від Постачальника документів, зазнаний в п. 4.1., п. 4.2. цього Договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених Договором цінним листом з описом вкладення покупцю, обов`язок оплатити відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання Постачальником взятих на себе зобов`язань (п. 4.3.Договору);

- платіжні документи за цим Договором оформляються згідно з чинним законодавством із дотриманням усіх вимог, що звичайно ставляться до змісту і форми таких документів, з обов`язковим зазначенням номера договору, за яким здійснюється переказ грошових коштів (п. 4.5.Договору);

- постачальник здійснює поставку Товару на умовах DDP (склад покупця, транспортні витрати за рахунок постачальника). Покупець надає постачальнику письмову заявку. У заявці Покупця вказується: найменування товару; кількість товару; найменування структурного Підрозділу, до складу якого постачається Товар; адреса місця постачання; перелік матеріально-відповідальних осіб, що уповноважені Покупцем одержувати Товар. Постачальник розглядає заявку покупця в 2 денний строк та акцептує її або надає покупцю ґрунтовані заперечення у письмовій формі (п. 5.1.Договору);

- після передачі Товару та виконання обов`язку з поставки уповноважена покупцем особа підписує видаткові накладні на отриманий товар та передає їх постачальнику. Обов`язок з поставки є виконаним в момент передачі Товару та надання документів, зазначених в п. 4.2. Договору (п. 5.3.Договору);

- датою передачі Товару від продавця покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на Товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально - відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами та виконання Постачальником умов договору (п. 5.4.Договору);

- покупець зобов`язаний приймати поставлені Товари згідно з видатковими накладними, актом приймання-передачі товару; своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені Товари; належним чином виконувати умови Договору (п. 6.1.Договору);

- у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором (п. 7.1 Договору);

- порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (пп. 7.3.1 Договору).

Пунктом 10.1 Договору, сторони визначили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печаткою Сторін і діє до 31.12.2018 р. включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

Пунктом 10.3 Договору передбачено, що закінчення строку Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Зазначений Договір купівлі-продажу (поставки) товарів № 04/18-Б від 20.03.2018р. підписний сторонами та скріплений їх печатками.

15.06.2018р. між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 04/18-Б від 20.03.2018р. (а.с. 17), якою сторони внесли зміни у п. 3.6. Договору, зазначивши, що ціна за одиницю товару становить 15 900,00грн/т з ПДВ , яка розповсюджується на товар, що залишився до поставки в кількості 886,8тн., а також внесли зміни до реквізитів постачальника.

На виконання умов Договору позивачем було передано у власність відповідача товар на загальну суму 1 640 268,00 грн., у тому числі :

1. по поставці товару за 16.04.2018р. на суму 306 028,80грн. з ПДВ, що підтверджується: письмовою заявкою №01-18/71-8 від 13.04.2018р.; видатковою накладною № 2 від 16.04.2018р.; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 56 від 16.04.2018р.; рахунком на оплату №3 від 16.04.2018р.; товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 2 від 16.04.2018р.; паспортом якості № 15 від 15.04.2018р.(а.с. 18-23);

2. по поставці товару за 17.04.2018р. на суму 309 796,20грн. з ПДВ, що підтверджується: письмовою заявкою №01-18/73-2 від 17.04.2018р.; видатковою накладною № 3 від 17.04.2018р.; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 57 від 17.04.2018р.; рахунком на оплату №4 від 17.04.2018р.; товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 3 від 17.04.2018р.; паспортом якості № 16 від 16.04.2018р. (а.с. 24-29);

3. по поставці товару за 04.05.2018р. на суму 348 339,60грн. з ПДВ, що підтверджується: письмовою заявкою №01-18/83-2 від 03.05.2018р.; видатковою накладною № 11 від 04.05.2018р.; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 70 від 04.05.2018р.; рахунком на оплату №12 від 04.05.2018р.; товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 11 від 04.05.2018р.; паспортом якості № 57 від 03.05.2018р. (а.с. 30-35);

4. по поставці товару за 05.05.2018р. на суму 348 049,80грн. з ПДВ, що підтверджується: письмовою заявкою №01-18/83-2 від 03.05.2018р. (та ж сама, що й на поставку 04.05.2018р.); видатковою накладною № 12 від 05.05.2018р.; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 70 від 04.05.2018р. (та ж сама, що й на поставку 04.05.2018р.); рахунком на оплату №13 від 05.05.2018р.; товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 12 від 05.05.2018р.; паспортом якості № 60 від 04.05.2018р. (а.с. 30, 32, 36-39);

5. по поставці товару за 11.05.2018р. на суму 328 053,60грн. з ПДВ, що підтверджується: письмовою заявкою №01-18/88-9 від 10.05.2018р.; видатковою накладною № 19 від 11.05.2018р.; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 70 від 04.05.2018р. (таж сама, що й на поставки 04.05.2018р. та 05.05.2018р.); рахунком на оплату №20 від 11.05.2018р.; товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 19 від 11.05.2018р.; сертифікатом відповідності № UА1.035.0026186-16 (а.с. 32, 40-45).

Як вказує позивач, відповідач розрахунок за отриманий Товар в сумі 1 640 268,00грн. не здійснив.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію від 22.08.201р. за вих. № 143 про сплату боргу на суму 1 640 268,00грн. (а.с. 46-49), яка залишена відповідачем без відповіді, а грошове зобов"язання без виконання.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1 850 966,42грн., у тому числі 1 640 268,00грн. - основний борг , 1,64грн. - штраф , 524, 89грн. - пеня, 160 582,24грн. - інфляційні втрати, 49 589,65грн. 3% річних (розрахунок - а.с. 12- 13).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ст.ст. 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу (поставки) товарів № 04/18-Б від 20.03.2018р., суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки та договору купівлі-продажу.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання щодо здійснення ним поставки товару за вищезазначеним Договором. Так, на на підставі письмових заявок відповідача позивач поставив товар на загальну суму 1 640 268,00грн., що підтверджується видатковими накладними, довіреностями на отримання товарно - матеріальних цінностей, рахунками на оплату, товарно - транспортними накладними, паспортами якості на сертифікатами відповідності на товар (а.с. 18-45).

За приписами п. 5.4. Договору, датою передачі Товару від продавця покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на Товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально-відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами, та виконання Постачальником умов договору.

Згідно п. 4.3. Договору відповідач зобов`язався розрахуватися з позивачем за отриманий Товар протягом 30-60 банківських днів з моменту отримання від позивача документів, зазначених в п. 4.1., п 4.2. цього Договору.

Відповідач, в порушення своїх зобов`язання за Договором, оплату поставленого товару не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 1 640 268,00грн.

Зазначена обставина відповідачем не спростована.

Доказів того, що відповідач здійснив оплату поставленого позивачем товару матеріали справи на момент прийняття рішення не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 640 268,00 грн.

За неналежне виконання відповідачем умов Договору позивач заявив до стягнення з відповідача 524,89грн. пені за загальний період з 18.07.2018р. по 09.09.2018р. та 1,64грн. штрафу. Також на підставі ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 49 589,65грн. 3 % річних за загальний період 18.07.2018р. по 31.07.2019р. та 160 582,24грн. інфляційних за період з 01.05.2018р. по 30.06.2019р.

Відповідач зауважень щодо розрахунку зазначених нарахувань не надав.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 7.3.7 Договору сторони узгодили, що у разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення та штраф розмірі 0,0001% від суми боргу (сплачується одноразово).

Тобто, умовами Договору сторони погодили застосування у разі несвоєчасної поставки продукції пеню та штраф одночасно.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові 02.04.2019р. у справі №917/194/18, одночасне стягнення штрафу та пені не є притягненням до подвійної відповідальності та не суперечить ст. 61 Конституції України. Наведена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, відповідно до якої одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно із ст.549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені на суму 524,89грн. та штрафу на суму 1,64грн. суд встановив, що заявлені суми нарахувань відповідають вимогам ЦК України, ГК України та умовам Договору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору поставки, що є підставою для застосування відповідальності для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних на суму 49 589,65грн. суд прийшов до висновку, що заявлений розмір річних відповідає вимогам чинного законодавства і є правомірним, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань встановив, що позивач невірно здійснив нарахування інфляційних, що призвело до їх завищення. Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних нарахувань в сумі 160 582,24 грн. за період з 01.05.2018р. по 30.06.2019р., суд прийшов до висновку, що до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати в сумі 147 907,79грн. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають (розрахунок залучено до матеріалів).

Перевірка правильності розрахунків здійснена за допомогою калькулятора підрахунку штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон".

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу (далі -ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 640 268,00 грн. основного боргу, 1,64грн. штрафу, 524,89 грн. пені, 49 589,65 3% річних та 147 907,79 грн. інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Позивач в тексті позовної заяви надав суду попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, що складаються з :

- витрат на професійну правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 10/04/19 від 10.04.2019р. в сумі 30 000,00грн.

- судового збору в сумі 27 764,50грн.;

Представник позивача в судовому засіданні 19.12.2019р. до закінчення судових дебатів у справі усно заявив, що докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу будуть ним надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до приписів ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заява позивача про надання суду доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду не суперечить чинним процесуальним вимогам.

При зверненні до суду з позовом позивач за платіжним дорученням № 663 від 13.08.2019р. сплатив судовий збір в сумі 27 764,50грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового в сумі 27 574,38грн.

Керуючись ст.ст. 129 (ч. 1), 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (36039, м. Полтава, вул. В. Черновола (Куйбишева), 22а, ) на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ" (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Перемоги, 6, ) 1 640 268,00 грн. основного боргу, 1,64грн. штрафу, 524,89 грн. пені, 49 589,65 3% річних та 147 907,79 грн. інфляційних втрат, а також 27 574,38грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 27.01.2020 р.

Суддя О.О. Ореховська