РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.01.2020Справа № 910/15619/19
Господарський суд міста Києва Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Бараненко Н.І., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопрогресбуд" (53201, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вул.Героїв Чорнобиля, буд. 106, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЙЛКОМ" (01133, м.Київ. бульвар Лесі Українки, буд. 21, приміщення 201, )

про стягнення 638845,48 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Ланчковський Ю.В. адвокат

Від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопрогресбуд" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЙЛКОМ" про стягнення 600 000,00 грн основного боргу - грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави, 17 458,00 грн трьох відсотків річних, 21 240,00 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ "Нікопрогресбуд" за попередньою домовленістю із ТОВ «ПАЙЛКОМ» з метою оренди будівельної техніки надіслав пропозицію укладення договору оренди техніки та проект відповідного правочину за № 122/06/18 від 08.11.2018, з метою оперативного доставлення техніки на будівельний майданчик для виконання робіт позивач за платіжним дорученням № 13097 від 09.11.2018 перерахував попередню оплату у сумі 600 000,00 грн. В подальшому сторонами не було досягнуто домовленостей щодо укладення договірних відносин, підписання договору №122/06/18 від 08.11.2018, та з огляду на неданання техніки, згодом необхідність в її залучені та оренді відпала. Лист за вих..№ 1747 від 19.09.2019 до відповідача з вимогою повернення безпідставно отриманих коштів залишився без відповіді, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 11.11.2019 залишив позов без руху, надав строк для усунення недоліків позову у визначений спосіб.

19.11.2019 позивач засобами поштового зв`язку подав заяву про усунення недоліків позову.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.11.2019 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 17.12.2019.

У судовому засіданні 17.12.2019 з`явився представник позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, ухвала суду від 22.11.2019 була надіслана відповідача на адресу згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та повернена до суду із зазначенням причини повернення «адресат вибув», інформацію про зміну місцезнаходження відповідача до суду подано не було.

Суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті спору на 21.01.2020.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.12.2019 відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопрогресбуд" про забезпечення позову у справі.

Представник відповідача у засідання суду 21.01.2020 не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином відповідно до ст. 120 ГПК України.

Представник позивача повідомив про часткове погашення боргу, а саме перерахування відповідачем у процесі розгляду справи коштів на рахунок ТОВ «НІКОПРОГРЕСБУД» на загальну суму 500 000,00 грн, в решті позовних вимог підтримав заявлений позов.

Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.240 ГПК України

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва встановив наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопрогресбуд" (надалі - позивач) з метою оренди техніки у Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЙЛКОМ" (відповідач), необхідної для виконання будівельних робіт висловив пропозицію укладення сторонами договору оренди, в свою чергу ТОВ "ПАЙЛКОМ" рішенням загальних зборів учасників від 08.11.2018, оформленим протоколом, надано згоду директору товариства на укладення (підписання) від імені товариства договору оренди на передачу в строкове платне користування ТОВ "Нікопрогресбуд" будівельної техніки з загальною ціною понад 1 000 000,00 грн.

08.11.2018 позивачем було надано відповідачу для узгодження та підписання проект Договору оренди будівельної техніки № 122/06/18 та Акту прийому-передачі до договору.

09.11.2018 позивач на підставі платіжного доручення № 13097 перерахував на рахунок ТОВ "ПАЙЛКОМ" 600 000,00 грн передплати за оренду техніки згідно договору № 122/06/18 від 08.11.2018.

В обґрунтування позовних вимог про повернення суми 600 000,00 грн попередньої оплати позивач зазначає, що між сторонами так і не було досягнено домовленостей щодо підписання договору оренди будівельної техніки № 122/06/18 та його виконання, техніка в оренду надана не була, вимога за вих..№ 1747 від 19.09.2019 про повернення коштів залишена без задоволення, у зв`язку із чим позивач просить стягнути спірну суму в порядку ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримані коштів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Судом встановлено, що надані позивачем примірники договору Договору оренди будівельної техніки № 122/06/18 та Акту прийому-передачі до договору жодною зі сторін не підписані.

Разом з тим, позивач шляхом перерахування попередньої оплати за оренду техніки у розмірі 600 000,00 грн, а відповідач шляхом прийняття оплати, створили певні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло право вимагати передачі йому оплачених послуг оренди, а у відповідача виник обов`язок надати предмет оренди у строкове платне користування позивача.

Відповідно до ч.1 ст 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів досягнення позивачем та відповідачем домовленостей щодо виконання зобов`язань, вчинення відповідачем дій щодо передачі майна в оренду, підписання акту, у т.ч. на отриману суму послуг оренди попередньої оплати, суду не надано.

19.09.2019 позивач надіслав на адресу відповідача лист за вих.№ 1747 від 19.09.2019, яким повідомив про розірвання договірних відносин у зв`язку із бездіяльність відповідача та відсутності потреби у наданні послуг оренди, з вимогою про повернення попередньої оплати у сумі 600 000,00 грн у 20-ти денний строк. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, вказаний лист отриманий відповідачем - 08.10.2019.

За змістом положень статті 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки спірні кошти на суму 600 000 грн були перераховані з метою укладення договору № 122/06/18, який за недоведеністю факту передачі майна в оренду, не може бути визнаний таким, що укладений, враховуючи припинення усіх правовідносин сторін за заявою позивача, такі кошти є перерахованими на правовій підставі, яка згодом відпала.

Всупереч ст. 74, 77 ГПК України, відповідач не надав доказів та не довів підстав утримання вказаних коштів станом на час вирішення спору.

Позивач на стадії розгляду справи по суті спору повідомив та надав докази частково повернення коштів відповідачем.

З наданих копій банківських виписок з рахунку позивача встановлено, що відповідачем здійснено повернення спірних коштів, зокрема 21.12.2019 у сумі 200 000,00 грн, 24.12.2019 у сумі 100 000,00 грн, 26.12.2019 у сумі 100 000,00 грн, 27.12.2019 у сумі 100 000,00 грн, всього 500 000,00 грн.

За таких обставин провадження в частині стягнення суми 500 000,00 грн основного боргу - попередньої оплати підлягає закриттю на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмета спору, витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача.

За відсутності доказів сплати повернення 100 000,00 грн, та з огляду не надання відповідачем доказів наявності підстав для їх утримання в своєму розпорядженні, суд дійшо висновку, що грошові кошти у сумі 100 000,00 грн є такими, що збережені відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають поверненню позивачу, тому суд задовольняє позовні вимоги в частині їх стягнення з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Отже, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

За прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів позивачем заявлено вимоги про стягнення 17 458,00 грн трьох відсотків річних за період з 10.11.2018 по 01.11.2019 та 21 240,00 грн інфляційних втрат, розрахунок яких здійснено за період з грудня 2018 по серпень 2019 включно.

У позовній заяві позивач надав пояснення щодо того, що на його переконання строк повернення є таким, що настав 09.11.2018, тобто день зарахування коштів на рахунок ТОВ «ПАЙЛКОМ», яке дізналось про їх отримання, не маючи на те достатньої правової підстави.

Проте суд зазначає, що до спірних правовідносин без підписання договору та визначеного строку виконання зобов`язань або повернення коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України, підлягає застосування ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Згідно положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що відповідач отримав лист за вих.№ 1747 від 19.09.2019 - 08.10.2019 та з урахуванням 7-денного строку для розгляду вимоги про повернення коштів, строк оплати настав 15.10.2019, відповідно прострочення з 16.10.2019.

Здійснивши власний розрахунок заявлених вимог, з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у межах періоду з 16.10.2019 по 01.11.2019 у сумі 789,04 грн 3% річних.

В свою чергу, щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості в розмірі 500 000,00 грн та задоволення позовних вимог в частині стягнення 100 000,00 грн основного боргу, 789,04 грн 3% річних. В решті позову належить відмовити у зв`язку із безпідставністю нарахування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 231, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЙЛКОМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопрогресбуд" 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп основного боргу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЙЛКОМ"(01133, м.Київ. бульвар Лесі Українки, буд. 21, приміщення 201, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопрогресбуд" (53201, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вул.Героїв Чорнобиля, буд. 106, ) 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп основного боргу, 789 (сімсот вісімдесят дев`ять) грн 04 коп 3% річних, 9011 (дев`ять тисяч одинадцять) грн 83 коп витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК Українт та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 24.01.2020.

Суддя О.М.Ярмак