ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020 Справа № 917/1792/19

за позовною заявою Державного підприємства "Дослідне господарство імені 9 Січня" Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України вул. Центральна, 3, с. Ялосовецьке, Хорольський район, Полтавська область,37862

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд 2021" вул. Гоголя, 76, кв.59, м. Миргород, Полтавська область,37600

про стягнення 1 680 839,42 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Кузьмич Г.В.

від відповідача: Фоменко С.О.

Обставини справи: 11.10.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна Державного підприємства "Дослідне господарство імені 9 Січня" Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд 2021" про стягнення 1 680 839,42 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено справу розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 12.11.19 року на 11:00 год. Суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167, 184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 15 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Відповідач в судове засідання 12.11.2019 року не з`явився, відзив на позов не надав, з огляду на що під час розгляду справи у підготовчому засіданні 12.11.2019 року судом було оголошено перерву у засіданні до 27.11.2019 року до 09.00 год. Учасники справи, які були присутні в судовому засіданні ( представник позивача), повідомлений про перерву під розписку. В зв`язку з неявкою повноважного представника відповідача йому було направлено повідомлення про наступну дату слухання справи (ухвала від 12.11.2019 року).

Ухвалою від 27.11.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.12.2019 року на 10:30 год.

11.12.2019 року на адресу електронну адресу Господарського суду Полтавської області від відповідача надійшла заява про проведення судового засідання по справі №917/1792/19 в режимі відеоконференції. Зазначена заява надійшла до суду без електронного підпису, про що відповідальними працівниками суду проставлено спеціальну відмітку.

Ухвалою від 16.12.2019 року суд повернув відповідачу без розгляду заяву (вх. № 13727 від 11.12.2019 р.) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі №917/1792/19.

12.12.2019 року на адресу електронну адресу Господарського суду Полтавської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками та заява про поновлення строку на подання відзиву.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 12.12.2019 року було оголошено перерву до 20.01.2020 року до 10.30 год.

16.12.2019 року по пошті на адресу суду від відповідача надійшли оригінал відзиву на позовну заяву з додатками та оригінал клопотання про поновлення строку на подання відзиву (арк. с. 88-105).

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання відзиву відповідач посилається на те, що позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження у даній справі ним не було отримано. Для реалізації свого права на подання відзиву на позов у відповідача виникла необхідність ознайомитись з матеріалами справи №917/1792/19. З 11.11.2019 року по 16.11.2019 року представник відповідача адвокат Фоменко С.О. знаходився на лікарняному, що підтверджується відповідним Листком непрацездатності Серії АДЧ N° 085432. З матеріалами справи №917/1792/19 відповідач фактично був ознайомлений 09.12.2019 року.

Згідно ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

З метою всебічного та повного з`ясування всіх обставин справи суд вважав за можливе поновити пропущений відповідачем строк для подачі відзиву.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що ним частково не виконані зобов`язання за договором у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, а саме: незаконне заволодіння посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Ірані» товарно-матеріальними цінностями відповідача в особливо великих розмірах. Дані обставили поставили відповідача в дуже скрутне становище, а злочинні мотиви та дії посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Ірані» не залежали від волі відповідача.

Крім того, відповідач також вказує на те, що вимога позивача про сплату процентів за користування чужими грошовими коштами є безпідставними і необґрунтованими, оскільки ні договором, ні законом не передбачено право позивача вимагати сплати процентів за користування чужими грошовими коштами в разі прострочення оплати товару.

26.12.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на позовну заяву (арк. с. 120-126).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

06.06.2019 року між Державним підприємством "Дослідне господарство імені 9 Січня" Інституту свинарства та агропромислового виробництва НААП України (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд 2021" (відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу №68 (арк. с. 11).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне:

- продавець зобов`язався продати у власність, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити на умовах даного договору сою у кількості 293.72 тони по 7916.67 грн. за ціною на загальну суму 2790341,17 грн. з ПДВ (п.1.1. договору);

- покупець вирішує сам питання доставки товару (п.2.1. договору);

- покупець зобов`язався оплатити зазначену суму в договорі до 06.07.2019 року (п. 3.1. договору);

- в разі порушення сторонами умов договору, винна сторона несе відповідальність і відшкодовує збитки, понесені іншою стороною, згідно чинного законодавства (п.5.1.1 договору).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що ним договірні зобов`язання з продажу і передачі товару (сої) відповідачу у зазначеній в договорі кількості виконано повністю. Відповідач прийняв та самостійно вивіз товар (сою) 07.06.2019 року в кількості 293.72 тони на загальну суму 2790341,17 грн. з ПДВ, що підтверджується накладною № 139 від 07.06.2019 року підписаною представником відповідача Скибою Л.В., довіреністю №2 від 06.06.2019 року виданою відповідачем на отримання цінностей на ім`я ОСОБА_1 та рахунком № 93 від 07.06.2019 року (арк. с. 12-14). Дана обставина не спростовується відповідачем.

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманого за договором товару здійснив лише частково в сумі 1 133 000,00 грн. (що підтверджується копіями платіжних доручень та банківськими виписками арк. с. 15-26) і за відповідачем рахується заборгованість за договором у розмірі 1 657 341,17 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач направляв на адресу відповідача вимогу №562 від 25.09.2019 р., але відповіді покупець не наддав, заборгованість не сплатив.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 1 680 839,42 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу №68 від 06.06.2019 року, яка складається з: основної заборгованості у розмірі 1 657 341,17 грн., 3% річних за період з 06.07.2019 р. по 30.09.2019 р. у розмірі 11 896,86 грн. та інфляційних 07.07.2019 р. по 30.09.2019 р. у розмірі 11 601,39 грн.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним Договором. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України оплатив отриманий товар не у повному обсязі та з порушенням строків, заборгованість останнього складає 1 657 341,17 грн.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1 657 341,17 грн. основного боргу за отриманий товар підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 06.07.2019 р. по 30.09.2019 р. у розмірі 11 896,86 грн. та інфляційних 07.07.2019 р. по 30.09.2019 р. у розмірі 11 601,39 грн.

При перевірці заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних судом встановлено наступне.

З розрахунку позивача судом встановлено, що останній містить помилки, зокрема, заявником не враховано приписи ст. 253 ЦК України та приписи п. 5 ст.254 ЦК України щодо визначення початку перебігу строку прострочення.

Крім того, при перевірці інфляційних нарахувань судом також враховано наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем , у якому мав бути здійснений платіж (що не було враховано позивачем при визначенні періоду нарахування), і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р.

Враховуючи наведене, за перерахунком суду здійсненим за допомогою калькулятору "Ліга: Закон" до стягнення підлягають 11 442,47 грн. 3% річних а в частині інфляційних нарахувань мала місце дефляція тому суд відмовляє в їх задоволенні повністю.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Згідно з частиною першої ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до приписів п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи викладене, твердження відповідача про настання форс-мажорних обставин у вигляді скрутного матеріального становища не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.

Посилання відповідача, що позивачем безпідставно нараховані 3% річних судом також до уваги не приймається оскільки дані нарахування передбачені ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання боржником.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 1 657 341,17 грн., 3% річних у розмірі 11 442,47 грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню судом.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 119, 129,232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Трейд 2021" ( вул. Гоголя, 76, кв.59, м. Миргород, Полтавська область,37600, ідентифікаційний код 42467604) на користь Державного підприємства "Дослідне господарство імені 9 Січня" Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України (вул. Центральна, 3, с. Ялосовецьке, Хорольський район, Полтавська область,37862, ідентифікаційний код 00729563) 1 657 341,17 грн. основного боргу, 11 442,47 грн. - 3% річних, 24 960,46 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні вимог.

Повне рішення складено 28.01.2020 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256-257 ГПК України).

Суддя Тимощенко О.М.