ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2612/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Третьякової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 911/2612/19

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Аве Ужгород" (88018, м. Ужгород, вул. Льва Толстого, 33)
ДоФізичної особи - підприємця Гучка Сергія Олександровича ( АДРЕСА_1 )
Простягнення 117925,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аве Ужгород" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом № 850 від 18.10.2019 про стягнення з Фізичної особи - підприємця Гучка Сергія Олександровича 117925,00 грн в рахунок повернення попередньої оплати за товар, що не був поставлений.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на не виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу, укладеним у спрощеній письмовій формі шляхом прийняття замовлення до виконання з поставки товару - комплектного двигуна D2066LF39, що був у використанні, в якості оплати якого 11.06.2019 відповідачу перераховано 117925,00 грн.

На підтвердження заявлених вимог до позовної заяви приєднано рахунок-фактуру від 11.06.2019 №386 на суму 117925,00 грн, платіжне доручення від 11.06.2019 №11086 про перерахування 117925,00 грн, претензію від 18.09.2019 №784 з доказами її надіслання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.10.2019 № 911/2612/19 зазначений позов залишено без розгляду в порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України для усунення у десятиденний строк недоліків позовної заяви (суддя Айвазова А.Р.).

В установлений строк позивач надав до суду документи на виконання вимог ухвали від 25.10.2019, усунувши недоліки позовної заяви.

У подальшому, за наслідками повторного автоматизованого розподілу справ з огляду на тимчасову непрацездатність судді Айвазової А.Р. позовні матеріали Товариства з обмеженою відповідальністю "Аве Ужгород" передано для розгляду судді Третьяковій О.О. для вирішення питання про прийняття позовної заяви до провадження і відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.11.2019 відкрито провадження у справі № 911/2612/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п.1 ч.5 ст.12, ч.1 ст.247, ч.1 ст.250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

В установлений процесуальним законодавством та судом в ухвалі від 27.11.2019 строк відзив на позовну заяву не надійшов.

Частиною 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.11.2019.

Однак, конверт з ухвалою повернувся до суду відділенням поштового зв`язку без вручення адресату з відміткою про відсутність останнього.

Згідно з ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи суд наголошує, що згідно з ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, який вважається належним чином повідомленим про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в межах яких Фізична особа - підприємець Гучок Сергій Олександрович зобов`язався поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "Аве-Ужгород" промисловий товар - двигун D2066LF39 комплектний, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Аве-Ужгорож" зобов`язалося прийняти і оплатити такий товар.

На виконання усної домовленості Фізична особа - підприємець Гучок Сергій Олександрович виставив Товариству з обмеженою відповідальністю "Аве-Ужгород" рахунок від 11.06.2019 №386 на суму 117925,00 грн. з оплати двигуна D2066LF39 комплектного на суму 117925,00 грн у кількості 1 шт.

З посиланням на описаний рахунок позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 117925,00 грн за платіжним дорученням №11086 від 11.06.2019.

18.09.2019 позивач надіслав відповідачеві претензію №784 від 18.09.2019, в якій послався на перерахування 117925,00 грн за платіжними дорученнями від 11.06.2019 №11086, вказував на порушення продавцем обов`язку з передачі (поставки) товару - двигуна D2066LF39 комплектного, а тому просив передати оплачений товар у строк до 23.09.2019 за адресою місцезнаходження своєї виробничої бази або ж повернути перераховану суму попередньої плати відповідно до ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України.

Згідно з приєднаним до позовної заяви документами про відправку, претензія відповідачем не була отримана у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Спір у справі виник внаслідок того, що, як стверджує позивач, станом на грудень 2018 року відповідач не передав товар і перераховані кошти також не повернув.

Проаналізувавши фактичні обставини правовідносин сторін та причини виникнення спору, суд вважає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено можливість вчиняти правочини усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ст.206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

З приписів ст.181 Господарського кодексу України слідує, що укладення господарських договорів допускається й у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

У ст.655 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналізуючи наведені норми законодавства та описані фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору купівлі-продажу, який був укладений ними у простій формі шляхом обміну документами і котрі підпадають під регулювання як загальних положень законодавства про зобов`язання, так і спеціальних норм про договір купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України встановлено загальний порядок, за яким продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч.4 ст.664 Цивільного кодексу України якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Статтею ст.530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст.693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що для того, щоб використати право покупця вимагати від продавця повернення попередньої плати за ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач, необхідні наступні передумови: домовленість сторін, встановлення строків виконання зобов`язань, порушення продавцем строків передачі товару, виставлення вимоги про передачу оплаченого товару або повернення попередньої плати.

З матеріалів справи слідує, що сторони не досягли домовленостей щодо строку передачі товару та перерахування коштів, а також порядку передачі товару. Разом з тим, суд враховує той факт, що позивач письмово звертався до відповідача з письмовою вимогою про належне виконання обов`язку з передачі оплаченого товару або ж повернення коштів, вказуючи в якості причини такої вимоги порушення відповідачем обов`язку з передачі оплаченого товару. Строк для передачі товару згідно з претензією позивач визначив до 23.09.2019. А тому, у разі наявності у відповідача заперечень щодо фактів, на які вказував позивач як на підставу своїх вимог за претензією про повернення коштів в сумі 117925,00 грн, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідь на таку вимогу позивача або ж розпочати листування чи перемовини щодо поставки товару тощо, а також повідомити суд будь-які обставини, які виключають задоволення цього позову. Проте, ділове листування з позивачем відповідач проігнорував, процесуальні документи суду також не отримав у відділенні поштового зв`язку.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинне господарське процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін, а у ч.2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ч.3 ст.80 Господарського процесуального кодексу України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

В установлений судом строк для подання відзиву на позовну заяву відповідач не представив доказів належного виконання обов`язку з поставки товару, так само як і доказів відсутності заявленої до стягнення суми попередньої оплати або ж доказів її перерахування на користь позивача, у зв`язку з цим та приймаючи до уваги подані докази, позовні вимоги про стягнення 117925,00 грн є обґрунтованими, доведеним та такими, що підлягають повному задоволенню.

Зважаючи на задоволення позову, підтверджені позивачем судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Питання про покладення на відповідача судових витрат з оплати професійної правничої допомоги в сумі 3000,00 грн, що були вказані в позовній заяві при попередньому (орієнтовному) розрахунку позовних вимог, суд не вирішує по суті, оскільки на момент винесення рішення у справі матеріали справи не містять необхідного розрахунку та належних підтверджуючих документів понесення таких витрат.

Керуючись ст. 166, 178, 73-80, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аве Ужгород" до Фізичної особи - підприємця Гучка Сергія Олександровича про стягнення 117925,00 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гучка Сергія Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аве Ужгород" 117925 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн заборгованості з повернення попередньої плати та 1921 (одну тисячу двадцять одну) грн судового збору.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аве Ужгород" (88018, м. Ужгород, вул. Льва Толстого, 33, ідентифікаційний код 38330105).

Відповідач - Фізична особа - підприємець Гучок Сергій Олександрович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Третьякова