РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2020Справа № 911/2547/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Авіалінії України»

до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Буковина»

про стягнення 111.954,22 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

04.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Авіалінії України» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Буковина» про стягнення 111.954,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено договір про надання послуг з розміщення авіаційної техніки та забезпечення наявним устаткуванням для їх ремонту № 02/18 від 02.01.2018. На виконання умов договору позивачем було виставлено відповідачу рахунки та акти виконаних робіт на загальну суму 104.763,00 грн. Проте відповідачем було сплачено лише 6.718,00 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 111.954,22 грн, з яких: 98.045,00 грн основного боргу, 10.137,85 грн інфляційних втрат та 3.771,37 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 911/2547/19 від 11.11.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

25.11.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 відкрито провадження у справі № 911/2547/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 02.12.2019 було 04.12.2019 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 674 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, 4-А, офіс 139.

Проте, конверт разом з ухвалою від 02.12.2019 (номер відправлення 674) 11.12.2019 було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 06.12.2019 з позначкою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». При цьому адреса одержувача на конверті закреслена кульковою ручкою.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, отриманого 17.12.2019 на запит суду, місцезнаходженням ПрАТ «Авіакомпанія «Буковина» є: 04116, м. Київ, вул. Шулявська, 7.

У зв`язку з цим, ухвалу про відкриття провадження у справі від 02.12.2019 було 18.12.2019 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 867 за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шулявська, 7.

Відповідач ухвалу суду від 02.12.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 23.12.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 867, а отже відповідач мав подати відзив на позовну заяву у строк до 11.01.2020.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 02.12.2019 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019 між Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія Авіалінії України» (далі - виконавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Буковина» (далі - замовник, відповідач) укладено договір № 02/18 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець за плату надає замовнику послуги з розміщення авіаційної техніки та забезпечує замовника наявним устаткуванням для її ремонту.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість наданих послуг у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість та позивачем нараховані інфляційні втрати та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 7.1 договору він набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2018.

Відповідно до п. 3.1 договору вартість договору визначається вартістю фактично наданих послуг виконавцем замовнику за цінами, наведеними в додатках до цього договору.

Додатком № 1 до договору визначено найменування та вартість послуг:

1. розміщення одного ПС типу MD-80/83/88 - 435,00 грн за добу,

2. розміщення одного ПС типу А-320/В737 - 488,00 грн за добу,

3. використання драбини та іншого обладнання - 55,00 грн за добу.

Відповідно до п. 3.3 договору не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, сторони підписують акти виконаних робіт.

В матеріалах справи наявні наступні акти наданих послуг на загальну суму 44.570,00 грн, які підписано та скріплено печатками обох сторін:

№ 6 від 31.01.2018 на суму 18.670,00 грн,

№ 15 від 28.02.2018 на суму 25.900,00 грн,

Також в матеріалах справи наявні акти наданих послуг на загальну суму 60.193,00 грн, які з боку відповідача не підписані:

№ 23 від 31.03.2018 на суму 28.675,00 грн,

№ 29 від 30.04.2018 на суму 31.518,00 грн.

При цьому жодних доказів надіслання або вручення відповідачу актів надання послуг № 23 від 31.03.2018 та № 29 від 30.04.2018 позивачем не подано.

Також наявні в матеріалах справи акти № 23 від 31.03.2018 та № 29 від 30.04.2018 не містять відмітки про те, що замовник безпідставно відмовився їх підписувати, а отже відсутні підстави вважати, що послуги за договором у цей період є наданими позивачем та прийнятими відповідачем.

Отже наявні в матеріалах справи докази підтверджують надання послуг за договором лише за січень та лютий 2018 року на суму 44.570,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору щомісяця до 10 числа місяця наступного за звітним, виконавець виставляє замовнику рахунок на оплату наданих послуг у звітному місяці послуг, який підлягає оплаті замовником потягом 5 днів після його отримання. Але у разі відсутності такого рахунку від виконавця, замовник повинен оплатити надані послуги відповідно направленим до виконавця заявам про надання послуг та за якими не отримано відмову, до 20 числа місяця, наступного за звітним.

В матеріалах справи наявні наступні рахунки на оплату

№ 6 від 31.01.2018 на суму 18.670,00 грн,

№ 15 від 13.03.2018 на суму 25.900,00 грн,

№ 23 від 31.03.2018 на суму 28.675,00 грн,

№ 29 від 30.04.2018 на суму 31.518,00 грн.

Жодних доказів надіслання або вручення вказаних рахунків відповідачу позивачем не подано.

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідачем здійснено оплату послуг за договором на суму 6.718,00 грн згідно прибуткового касового ордеру № 12 від 09.07.2018 з посиланням на рахунок № 6 від 31.01.2018.

З огляду на те, що послуги за договором за січень та лютий 2018 року відповідачем прийнято шляхом підписання відповідних актів, суд вважає, що обов`язок по сплаті цих послуг, з урахуванням п. 3.2 договору, мав бути виконаний відповідачем до 20 числа наступного місяця.

Тобто послуги за січень 2018 року мали бути сплачені відповідачем до 20.02.2018, а за лютий 2018 року - до 20.03.2018.

Крім цього, згідно з п. 2.1.1 договору виконавець зобов`язаний за заявою замовника забезпечити розміщення авіаційної техніки замовника й надати устаткування для його ремонту на визначений у такій заявці термін.

Матеріали справи не містять заявок відповідача на надання послуг за договором на березень, квітень 2018 року.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором.

З огляду на те, що позивач рахунки відповідачу на сплату послуг за березень та квітень 2018 року не виставляв та за відсутності підписаних відповідачем актів наданих послуг за березень, квітень 2018 року, у відповідача станом на день звернення з позовом до суду не виник обов`язок по виконанню зобов`язання по сплаті цих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.3.6 договору замовник зобов`язався своєчасно і в повному обсязі оплачувати послуги, надані виконавцем за цим договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті наданих послуг за січень, лютий 2018 року у повному обсязі, в результаті чого наявна заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та становить 37.852,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті наданих позивачем послуг за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 37.852,00 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення основного боргу в позові слід відмовити, оскільки матеріалами справи не підтверджено надання послуг за договором за березень, квітень 2018 року.

Подані позивачем податкові накладні (зареєстровані в податковій службі) № 22 від 31.03.2018 на суму 28675,00 грн та № 28 від 30.04.2018 на суму 31.518,00 грн не є підтвердженням надання послуг відповідачу. Складання податкових накладних є обов`язком платника податків у відповідності до п. 201.1 Податкового кодексу України.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк оплату за надані у січні, лютому 2018 року послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати за надані послуги, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 10.137,85 грн інфляційних втрат та 3.771,37 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не визначений.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, що вміщено в інформаційно-пошуковій системі «Ліга» якщо внесенням оплати є з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число відповідного місяця то розрахунок індексації починається з наступного місяця.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

З урахуванням викладеного раніше, період прострочення по сплаті наданих послуг у січні 2018 року починає обчислюватись з 20.02.2018, а за надані послуги у лютому 2018 року - з 20.03.2018.

Проте, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем періодом нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 20.05.2018.

За результатами здійснення судом власного перерахунку інфляційні втрати складають 3.266,43 грн та 3% річних - 1.582,36 грн (розрахунок знаходиться в матеріалах справи).

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3.266,43 грн інфляційних втрат та 1.582,36 грн - 3% річних.

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України, а саме нараховано на суми доказів надання послуг на які не подано.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Авіалінії України» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Буковина» (04116, м. Київ, вул. Шулявська, 7, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Авіалінії України» (08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, ) 37.852 (тридцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн 00 коп. основного боргу, 3.266 (три тисячі двісті шістдесят шість) грн. 43 коп. інфляційних втрат, 1.582 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дві) грн 36 коп. - 3% річних, 732 (сімсот тридцять дві) грн 69 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова