РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2020Справа № 910/12820/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Укртранснафта"

до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранделюкс"

про стягнення 6 235 776,70 грн.

Представники сторін:

від позивача: Шевцова Т.М.

від відповідача: Бондаренко Р.В.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укртранснафта" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" про стягнення 6 235776,70 грн., з яких 6 227 587,00 грн. основного боргу та 8189,70 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за наданою банківською гарантією.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12820/19, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання у справі призначено на 22.10.2019, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранделюкс".

22.10.2019 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із знеструмленням електромережі суду, виходу із ладу сервера автоматизованої системи та іншими умовами, що впливають на безперебійність та функціонування автоматизованої системи, про що складено акт від 22.10.2019

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 підготовче судове засідання у справі №910/12820/19 призначено на 07.11.2019

07.11.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення по справі. У поданих письмових поясненнях відповідач зазначає, що відповідно до п. 1.3 договору про надання гарантії № 12159/ЮГ-18 від 17.12.2018, надана в межах договору гарантія є безумовною, безвідкличною та набуває чинності з моменту розміщення грошового покриття принципалом в розмірі гарантійної суми на рахунку № НОМЕР_1 в банку-гаранта протягом 5 робочих днів. За твердженням відповідача, оскільки принципалом не було виконано умови п. 1.3 щодо розміщення грошового покриття, то банківська гарантія не набрала чинності. Таким чином, відповідач зазначає, що у останнього відсутні правові підстави для сплати грошових коштів.

Протокольною ухвалою від 07.11.2019 відмовлено у задоволенні клопотання, викладеного у позовній заяві, про залучення до участі у справі АТ "Державний ощадний банк України" в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору

Протокольною ухвалою від 07.11.2019 відкладено підготовче засідання у справі на 21.11.2019.

21.11.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Дане клопотання позивач мотивує тим, що відповідач у письмових поясненнях зазначає, що договір гарантії №12159/ЮГ-18 від 17.12.2018 не набрав чинності, однак, жодних доказів на підтвердження відповідної обставини не надає, тому позивач просить суд витребувати у відповідача та третьої особи належні та допустимі докази на підтвердження укладення та виконання ТОВ "Гранделюкс" взятих на себе зобов`язань по договору від 17.12.2018 про надання гарантії №12159/ЮГ-18.

В підготовче засідання 21.11.2019 з`явились представник позивача, надав пояснення щодо клопотання про витребування доказів та зазначив, що враховуючи банківську таємницю у позивача відсутня можливість самостійно отримати витребувані документи.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 21.11.2019 не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2019 продовжено підготовче провадження у справі №910/12820/19 на 30 днів, відкладено підготовче засідання у справі №910/12820/19 на 05.12.2019 та задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

05.12.2019 від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

05.12.2019 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.12.2019.

13.12.2019 від позивача надійшли письмові пояснення.

19.12.2019 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення судового засідання по суті на 14.01.2020.

У судовому засіданні 14.01.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання 14.01.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином ухвалами суду.

В судовому засіданні 14.01.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.12.2018 між Акціонерним товариством "Укртранснафта", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранделюкс", як підрядником, укладено договір на виконання робіт (підряду) № 22/75 з використанням власних матеріально-технічних засобів підрядника (з авансом) (далі - договір підряду), відповідно до п. 1.1 якого на умовах договору та за результатами проведеної процедури закупівлі, замовник доручає, а підрядник забезпечує, відповідно до проектної документації і умов цього договору, виконання робіт: Реконструкція огородження (периметрального) ЛВДС «Кременчук» (коригування). Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, 9.

Згідно з п. 2.6 договору підряду, замовник сплачує підряднику аванс на придбання необхідних для виконання робіт матеріалів, виробів, конструкцій та обладнання у розмірі 30% в сумі 6 227 587,00 грн. проти надання банківської гарантії повернення авансового платежу протягом 10 календарних днів з дати надання підрядником зазначеної банківської гарантії на підставі отриманого належним чином оформленого рахунку-фактури підрядника.

Положеннями п. 2.10 договору підряду встановлено, що банківська гарантія повернення авансового платежу має відповідати вимогам, зазначеним у додатку № 5, з урахуванням вимог до банківських установ (гарантів).

В разі невиконання підрядником зобов`язань згідно з цим договором, замовник має право звернутись в банк, який надав банківську гарантію, та отримати кошти у сумі авансового платежу.

Як встановлено судом, на виконання умов договору підряду, з метою забезпечення виконання ТОВ "Гранделюкс" (принципал) зобов`язань за договором підряду, Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" (банк-гарант) надано позивачу гарантію повернення авансового платежу № 12159 від 17.12.2018, відповідно до якої банк-гарант приймає на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання сплатити на користь бенефіціара, незалежно від будь-яких заперечень принципала або будь-якої третьої особи будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що становить 6 227 587,00 грн., у випадку невиконання або неналежного виконання принципалом умов договору щодо повернення або порушення строків повернення за вимогою бенефіціара отриманого принципалом авансового платежу (або його частини).

Відповідно до п. 2.2 гарантії, вона є безумовною та набирає чинності на умовах, встановлених в договорі про надання гарантії № 12159/ЮГ-18 від 17.12.2018 та діє до 01.06.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2018, на виконання умов договору підряду, позивач перерахував третій особі аванс у розмірі 6 227 587,00 грн.

Згідно з пунктом 3.1 договору підряду, строки виконання робіт, передбачених п.1.1 договору, становлять 12 місяців з дати початку виконання робіт. Строки виконання робіт визначаються на підставі календарного графіка (додаток № 2), що додається до цього договору та є невід`ємною його частиною.

Відповідно до п. 3.2 договору підряду, датою початку виконання підрядником робіт вважається дата, зазначена замовником у письмовій заявці про готовність до виконання договору (далі - заявка).

Позивачем надано заявку від 14.12.2018 вих. № 22-00/889/4796 про готовність до виконання договору № 22/75 від 06.12.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що в порушення умов договору ТОВ "Гранделюкс" не розпочало виконання робіт, передбачених договором.

Відповідно до п. 14.2.1 договору, у випадку невиконання або неналежного виконання підрядником зобов`язань за цим договором (будь-які дії, бездіяльність чи рішення підрядника, що дають підстави замовнику вважати його зобов`язання за цим договором невиконаними чи виконаними неналежним чином), замовник має право відмовитись від договору в односторонньому порядку шляхом направлення підряднику повідомлення про таку відмову.

У випадку дострокового розірвання договору, підрядник зобов`язується протягом 5 банківських днів з моменту його розірвання повернути аванс у повному обсязі (п. 2.9 договору підряду).

10.07.2019 позивач направив на адресу ТОВ "Гранделюкс" повідомлення про відмову від договору з вимогою повернення авансу, у якому позивач повідомив про відмову в односторонньому порядку від договору, зазначив, що договір вважається розірваним з 12.07.2019 та вимагав в термін до 19.07.2019 повернути аванс в сумі 6 227 587,00 грн.

Враховуючи неналежне виконання третьою особою свого зобов`язання повернення авансу, позивач звернувся до відповідача, як гаранта із вимогою № 04-01/325/3127 від 06.08.2019 про сплату платежу за гарантією повернення авансового платежу № 12159 від 17.12.2018 у розмірі 6 227 587,00 грн.

12.08.2019 відповідач отримав вимогу за гарантією, однак відповіді не надав, грошових коштів не сплатив, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача 6 227 587,00 грн. основного боргу та 8189,70 грн. 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Суд зазначає, що гарантія може забезпечувати як грошове так і не грошове зобов`язання боржника, оскільки законом не встановлено будь-яких обмежень щодо можливості застосування такого способу забезпечення в залежності від правової природи основного зобов`язання.

При цьому, відповідальність гаранта перед кредитором носить виключно грошовий характер. При порушенні боржником основного зобов`язання гарант повинен лише сплатити грошову суму відповідно до умов гарантії, а не виконати забезпечене зобов`язання в натурі (передати товар, виконати роботи, надати послуги, тощо).

Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою НБУ 15.12.2004 № 639 (надалі - Положення) гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Відповідно до п. 5 розділу 1 Положення банк-гарант може надавати такі види гарантій: платіжні гарантії, гарантії повернення авансового платежу, тендерні гарантії (гарантії забезпечення пропозиції), гарантії виконання, гарантії повернення позики тощо.

Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Суд зазначає, що гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником. Проте, особливістю гарантії є те, що її чинність не залежить від дійсності або чинності основного зобов`язання, що забезпечується гарантією. Отже, гарантійне зобов`язання носить самостійний характер по відношенню до основного зобов`язання.

Водночас, оскільки гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником, законне право вимоги кредитора до гаранта може виникнути лише у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно з п. 5 глави 2 розділу 2 Положення гарантія вважається чинною з дати її видачі, якщо в ній не зазначено інше. Датою видачі гарантії вважається день надіслання бенефіціару або банку бенефіціара, або авізуючому банку, або банкам-кореспондентам повідомлення із зазначенням умов гарантії або дата, зазначена на поштовій квитанції, що свідчить про надіслання гарантії поштовим зв`язком, або день передавання її представнику бенефіціара або принципала для подальшого передавання її бенефіціару. Облік наданої гарантії здійснюється в день набрання нею чинності за відповідними позабалансовими рахунками.

Судом встановлено, що 17.12.2018 Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" було видано банківську гарантію повернення авансового платежу № 12159.

Вказаною гарантією визначено, що відповідач приймає на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання сплатити на користь бенефіціара, незалежно від будь-яких заперечень принципала або будь-якої третьої особи будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що становить 6 227 587,00 грн., у випадку невиконання або неналежного виконання принципалом умов договору щодо повернення або порушення строків повернення за вимогою бенефіціара отриманого принципалом авансового платежу (або його частини).

Відповідно до п. 2.3 гарантії, вимога бенефіціара про сплату банком-гарантом гарантійного платежу за цією гарантією повинна бути надана банку-гаранту у письмовій формі, бути підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки бенефіціара, без необхідності подання бенефіціаром інших додаткових документів та містити: номер і дату гарантії; суму, яка підлягає сплаті банком-гарантом за цією гарантією; платіжні реквізити бенефіціара, за якими банк-гарант повинен здійснити гарантований платіж; інформацію про порушені принципалом зобов`язання, забезпечені гарантією.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога платежу за гарантією, яка була надана відповідачу, відповідала вимогам п. 2.3 гарантії.

Згідно з п. 3 гарантії, вимога бенефіціара направляється банку-гаранту через банк бенефіціара, який засвідчить, що наявні підписи на вимозі є дійсними, мають юридичну силу та законне відношення до бенефіціара. З цією метою банк бенефіціара повинен направити банку-гаранту авторизоване SWIFT повідомлення.

Судом встановлено, що вимога Акціонерного товариства "Укртранснафта" була надана ним у порядку, передбаченому банківською гарантією (через банк бенефіціара - АТ "Ощадбанк", який направляв гаранту вимогу), відповідає вимогам, встановленим у банківській гарантії та отримана відповідачем 12.08.2019, тобто у строки, встановлені гарантією, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту АТ «Укрпошта».

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Суд зазначає, що у письмових поясненнях та під час розгляду справи відповідач не заперечував ні щодо своєчасного отримання вимоги за гарантією, ні щодо належного її оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Таким чином, зобов`язання гаранта здійснити його виконання відповідно до умов гарантії виникає лише після порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. При цьому, для пред`явлення гаранту вимоги кредиторові достатньо лише факту порушення боржником виконання основного зобов`язання.

Отже, враховуючи зміст банківської гарантії № 12159 від 17.12.2018, суд дійшов висновку, що останньою було забезпечено належне виконання боржником (принципалом) зобов`язання з повернення авансового платежу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що ТОВ "Гранделюкс" не виконало взятих на себе зобов`язань за договором підряду та в порушення погодженого сторонами календарного графіку, не приступило до виконання підрядних робіт.

Відповідно до приписів ст. 651 ЦК України У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина четверта статті 188 Господарського кодексу України).

Приписами статті 849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Сторони у п. 14.2.1 договору підряду передбачили право на односторонню відмову від договору підряду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що як умовами Договору, так і приписами чинного законодавства України позивачу як замовнику було надано безумовне право відмовитися від Договору в односторонньому порядку у випадку порушення ТОВ "Гранделюкс" умов такого договору, в тому числі, в частині строків виконання робіт, передбачених календарним графіком.

10.07.2019 позивач направив на адресу ТОВ "Гранделюкс" повідомлення про відмову від договору з вимогою повернення авансу, у якому позивач повідомив про відмову в односторонньому порядку від договору, зазначив, що договір вважається розірваним з 12.07.2019 та вимагав в термін до 19.07.2019 повернути аванс в сумі 6 227 587,00 грн.

Відтак, реалізувавши своє право на відмову від договору у зв`язку з неналежним виконанням третьою особою зобов`язань з виконання робіт, позивач цілком правомірно вимагав від ТОВ "Гранделюкс" повернення авансу, сплаченого на виконання такого договору.

Таким чином, ТОВ "Гранделюкс" повинне було повернути аванс у розмірі 6 227 587,00 у строк до 19.07.2019 включно.

Оскільки матеріали справи не містять доказі повернення ТОВ "Гранделюкс" позивачу авансового платежу, суд дійшов висновку, що ТОВ "Гранделюкс" порушило виконання зобов`язань за договором в частині повернення авансового платежу у строки, встановлені договором поставки.

За таких обставин, оскільки принципал порушив свої зобов`язання та умови договору підряду, у строки, встановлені договором, не повернув авансового платежу, а виконання принципалом зобов`язання з повернення авансового платежу було забезпечено банківською гарантією, наданою Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус", враховуючи положення ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України, у відповідача (гаранта) виник обов`язок сплатити позивачу (кредитору) грошову суму відповідно до умов гарантії.

При цьому, щодо заперечень відповідача про те, що гарантія не набрала чинності, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2018 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранделюкс" було укладено договір про надання гарантії №12159/ЮГ-18, відповідно до п. 1.1 якого даний додатковий договір регулює правовідносини сторін щодо надання банком-гарантом гарантії авансового платежу з метою забезпечення належного виконання принципалом умов договору на виконання робіт (підряду) № 22/75 з використанням власних матеріально-технічних засобів підрядника (з авансом) .

Згідно з п. 1.3 вказаного договору, надана в межах договору гарантія є безумовною, безвідкличною та набуває чинності з моменту розміщення грошового покриття принципалом в розмірі гарантійної суми на рахунку № НОМЕР_1 в банку-гаранта протягом 5 робочих днів.

За твердженням відповідача, оскільки принципалом не було виконано умови п. 1.3 щодо розміщення грошового покриття, то банківська гарантія не набрала чинності.

У частинах 1 та 2 статті 561 Цивільного кодексу України врегульовано, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно із частиною 4 статті 563 Цивільного кодексу України кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Отже, за загальним правилом гарантія вважається чинною з дня її видачі. Норма частини 2 статті 561 Цивільного кодексу України є диспозитивною, сторони можуть визначити більш пізній термін набуття нею чинності порівняно із днем видачі.

Водночас, відповідно до абз. 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно статей 251, 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Водночас умови договори гарантії про розміщення грошового покриття принципалом у розмірі суми гарантії на відповідних рахунках банку-гаранта не можна вважати ні строком, ні терміном у розумінні цивільного законодавства, адже така умова не є подією, яка має неминуче настати, оскільки залежить від дій або бездіяльності принципала щодо внесення ним грошового покриття на рахунок банку (аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 910/2863/18, від 04.07.2019 у справі № 910/1586/18).

Отже, оскільки у цьому випадку сторони не визначили інший термін набуття нею чинності порівняно із днем видачі, а пункт 2.2 гарантії про те, що гарантія набуває чинності на умовах, встановлених в договорі про надання гарантії, не свідчать про те, що гарантією установлено строк її дії в розумінні статей 251, частини 1 статті 561, частини 4 статті 563 Цивільного кодексу України. Таким чином, у даному випадку гарантія є чинною від дня її видачі, оскільки в ній не встановлено інше.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд у постанові від 30.09.2019 у справі № 910/946/18, у постанові від 21.03.2019 у справі № 910/947/18.

Посилання відповідача на те, що позивач як бенефіціар, отримавши гарантію з застереженнями щодо умов набрання нею чинності мав можливість запросити у принципала чи гаранта договір гарантії та відповідне підтвердження про умови набуття нею чинності, однак, своїм правом не скористався, відхиляються судом, оскільки позивач не є стороною договору гарантії, а необхідність забезпечення виконання зобов`язання у вигляді гарантії випливала з положень тендерної документації і умов договору підряду та розцінювалася як обов`язкова передумова для перерахування суми авансового платежу, про що відповідач був обізнаний як гарант виконання зобов`язань. Крім того, суд враховує, що відповідач, отримавши вимогу за гарантією не надав на неї жодної відповіді, в тому числі і не відмовив у сплаті платежу за гарантією на вказаній підставі.

Також суд зазначає, що обставини щодо розміщення грошового покриття принципалом у розмірі суми гарантії на відповідних рахунках банку-гаранта не мають істотного значення для правильного вирішення спору та не є предметом доказування у цій справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 564 Цивільного кодексу України гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Відповідно до ст. 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Пунктом 5 вказаної гарантії визначено, що банк-гарант розглядає вимогу по гарантії протягом 3 днів з дати її отримання. Термін сплати грошових коштів відбувається протягом 5 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги від бенефіціара.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та не спростовано відповідачем, останній не повідомляв позивача про відмову у задоволенні вимоги та вимогу не задовольнив.

Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено факт настання гарантійного випадку за гарантією повернення авансу № 12159 від 17.12.2018 та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з повернення авансу у розмірі 6 227 587,00 грн. у строки, встановлені у гарантії, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ "Укрнтранснафта" до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" про стягнення 6 227 587,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8 189,70 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 28.08.2019 по 12.09.2019.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 8189,70 грн. 3% річних.

Таким чином, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд задовольняє повністю позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртранснафта".

Судовий збір за розгляд справи до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (04073, м.Київ, ПРОВУЛОК КУРЕНІВСЬКИЙ, будинок 19/5, ідентифікаційний код 35591059) на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" (01010, м.Київ, ВУЛИЦЯ МОСКОВСЬКА, будинок 32/2, ідентифікаційний код 31570412) 6 227 587,00 грн. заборгованості, 8 189,70 грн. 3% річних та 93 536,65 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2020.

Суддя С.О. Турчин