ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.01.2020 Справа № 905/2048/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання Доннік Н.В.

у справі за позовом: Державного підприємства «Торецьквугілля» (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 19, )

до відповідача: Державного підприємства «Артемвугілля» (84130, Донецька область, м.Слов`янськ, м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 66, )

про стягнення 20886,81 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Державне підприємство «Торецьквугілля» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення 20886,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки вугілля №37 від 17.10.2014 щодо оплати вартості поставленого вугілля.

Ухвалою суду від 25.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2048/19 за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду справи в судове засідання явку свого представника не забезпечив.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідача - Державного підприємства «Артемвугілля»: 84130, Донецька область, м.Слов`янськ, м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 66, .

Поштова кореспонденція суду направлялась на вищевказану адресу відповідача, та отримана представником останнього.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, суд встановив наступне.

Між Державним підприємством «Дзержинськвугілля» (з 18.08.2016 змінено назву на Державне підприємство «Торецьквугілля») та Державним підприємством «Артемвугілля» був укладений договір поставки вугілля № 37 від 17.10.2014.

Відповідно до п.1.1 якого постачальник - ДП «Торецьквугілля» зобов`язується поставити у власність, а покупець - ДП «Артемвугілля» прийняти і оплатити вугільну продукцію.

У п. 1.6. договору визначено марку, кількість. Ціну та якісні показники товару, що є предметом поставки, зокрема: найменування товару- рядове вугілля марки ЖР(0-200); кількість тонн +/-10%- 20; ціна за тонну, в гривнях (без ПДВ) 500,00 грн; ціна за тонну, в гривнях (з ПДВ) 600,00 грн; сума в гривнях (з ПДВ) 12000,00 грн; середні показники якості: А% - 33,0; W% - 5,8; S% - 2,8.

За п. 2.1. товар поставляється на умовах «EXW- склад ОП «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського», згідно Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів «Інкотемс» у редакції 2010 року», з урахуванням особливостей умов договору.

Термін поставки листопад 2014 року (п. 2.1.1 договору).

Поставка відбувається на підставі заявок покупця з вказанням об`ємів та відвантажених реквізитів, які направляються продавцю поштою, факсом або електронною поштою. (п. 2.1.2. договору)

Загальна суму поставленого товару згідно з цим договором складає 12000,00 грн у тому числі ПДВ 2400,00 грн. (п. 3.1. договору).

Оплата відбувається у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів, на поточних рахунок Продавця, протягом 30 банківських днів з моменту отримання товару. (п. 4.1. договору)

Відповідно до п. 4.3. договору, у разі постачання товару транспортом продавця, покупець надає продавцю дизельне паливо та відшкодовує понесені затрати відповідно до виставлених рахунків.

Пунктом 7.1 визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань згідно з умовами договору, сторони несуть відповідальність у відповідності з умовами даного договору та чинного законодавства України.

Договір набирає законної сили з моменту підписання його обома сторонами та діє до 31.10.2014.

Договір підписаний уповноваженими представниками та скріплений печатками підприємств.

Судом встановлено, що згідно товарно-транспортної накладної №1 від 18.10.2014 позивачем поставлено вугільну продукцію, відповідно до умов договору, в кількості 10 тонн на загальну суму 6000,00 грн.

Вугільна продукція була поставлена належної якості - марки Ж, класу - 0-200, що встановлено з посвідчення про якість №1098 від 18.10.2014.

Транспортування вугільної продукції відбувалося за рахунок позивача, у зв`язку із чим останнім було виписано рахунок -фактуру №1-00000002 від 20.10.2014 на ім`я відповідача, за надані автопослуги за 2-гу декаду жовтня місяці 2014 року, на суму 2630,30 грн (з ПДВ).

Отже, продавцем умови договору виконані в частині постачання вугільної продукції, в кількості 10 тонн на загальну суму 6000,0 грн.

Відповідачем, не було надано а ні позивачу, а ні суду жодних зауважень або заперечень стосовно не повного виконання умов договору позивачем.

Крім того, відповідачем не було сплачено грошові кошти за поставлену вугільну продукцію у кількості 10 тонн на суму 6000,00 грн.

У зв`язку із несплатою коштів, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію з вимогою щодо сплати 6000,00 грн. (вих №62/188 від 07.11.2016).

Відповідач, листом №12.12/7 від 12.12.2016 надав відповідь, в якій зазначив про неможливість погашення суми заборгованості у розмірі 6000,00 грн, також просив позивача не звертатись до суду для стягнення відповідної суми заборгованості та надати додатковий час для здійснення платежу.

10.04.2017 між позивачем та відповідачем був підписаний акт звіряння взаємних розрахунків, відповідно до відомостей якого, у останнього станом на 01.04.2017 за договором поставки вугілля № 37 від 17.10.2014 наявна заборгованість у сумі 8630,30 грн, з яких 6000,00 грн - вугільна продукція; 2630,30 автомобільні послуги.

Отже, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором поставки вугілля № 37 від 17.10.2014 у сумі 8630,00 грн.

Оцінюючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, згідно з ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

За змістом даного договору з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження виконання грошових зобов`язань за договором поставки вугілля № 37 від 17.10.2014 не надав, заборгованість у розмірі 8630,30 грн по договору не спростував.

Враховуючи вищевикладене, позов в частині вимог про стягнення суми боргу у розмірі 8630,30 грн. є доведеним позивачем та таким, що підтверджується матеріалами справи, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції, у вигляді пені, яка за наданим суду розрахунком за період з 20.10.2014 по 19.04.2015 складає 805,52 грн.

Стаття 230 Господарського кодексу України встановлює, що штрафні санкції це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Як вказано вище, сторони обумовили відповідальність, що передбачена чинним законодавством.

Так, ч.6 ст.231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені на підставі ч.6 ст.231 Господарського кодексу України.

Як вже наводилося судом вище, відповідно до п. 4.1. договору оплата відбувається у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів, на поточних рахунок Продавця, протягом 30 банківських днів з моменту отримання товару.

Датою отримання товару є 18.10.2014, що вбачається з товарно-транспортної накладної.

Суд зазначає, що прострочення виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості поставленої позивачем вугільної продукції розпочалось 02.12.2014 (з урахуванням вихідних та святкових), у той час як позивач визначає прострочення виконання з 20.10.2014; кінцеву дату для розрахунку позивачем зазначено - 01.09.2019.

За таких обставин за розрахунком суду, сума пені, яка належить до стягнення становить 671,75 грн, яка розрахована наступним чином: за період з 02.12.2014 (початкова дата) по 19.04.2015 (кінцева дата визначена позивачем) кількість днів прострочення - 139.

Отже позовні вимоги, в частині стягнення пені з відповідача на користь позивача підлягають частковому задоволенню, у сумі 671,75 грн.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У зв`язку із порушенням строків виконання зобов`язання, понад тридцять днів позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 7% вказаної вартості, що становить 604,12 грн.

В даному випадку відповідачем -Державним підприємством «Артемвугілля» не було виконано зобов`язання зі сплати коштів, що є порушенням приписів визначених п.4.1 договору, а отже суд погоджується з правовими підставами для нарахування до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 7% від суми грошового зобов`язання, що становить 604,12 грн.

Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати вартості поставленої позивачем вугільної продукції позивач, у порядку ст. 625 ЦК України нараховує відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 1172,30 грн, які були розраховані позивачем за період з 20.10.2014 по 01.09.2019 та інфляційні втрати у сумі 9674,57 грн за період з жовтня 2014 року по вересень 2019 року.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, суд дійшов висновку, що позивачем допущено арифметичні помилки:

по-перше, як вже встановлено судом вище, початковою датою для розрахунку є 02.12.2014, у той час як останнім зазначено - 20.10.2014;

по-друге, позивач при наведенні розрахунку, з застосуванням періоду з 20.10.2014 по 01.09.2019, вказує кількість днів прострочення 1698, разом з тим кількість днів прострочення в цей період є 1778.

Правильним розміром трьох відсотків річних є сума 1230,00 грн, що розрахована виходячи з періоду з 02.12.2014 по 01.09.2019.

Проте, з урахуванням відсутності у суду повноважень виходити за межі максимального розміру здійсненого позивачем розрахунку, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмір 1172,30 грн, в повному обсязі.

Позивач застосовує індекс інфляції до заборгованості та просить стягнути 9674,57 грн., за період з жовтня 2014 року по вересень 2019 року.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п.3.2 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

За розрахунками суду, з урахуванням того, що граничним терміном сплати є 02.12.2014, інфляційних втрати слід нараховувати з 01.01.2015 по 31.08.2019, а отже сума що належить до стягнення з відповідача становить 9181,82 грн.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у сумі 9181,82 грн.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст.178, 232, 233, 236-242 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Торецьквугілля» до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення: 1) основної заборгованості у сумі 8630,30 грн - задовольнити повністю; 2) пені у сумі 805,52 грн - задовольнити частково у розмірі 671,75 грн; 3) інфляційні втрати у сумі 9674,57 грн - задовольнити частково у розмірі 9181,82 грн; 4) три відсотки річних у сумі 1172,30 - задовольнити повністю; 5) штраф (7%) у сумі 604,12 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємство «Артемвугілля» на користь Державного підприємства «Торецьквугілля» заборгованість у розмірі 20260,29 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 1863,38 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 20.01.2020

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2020.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач: Державне підприємство «Торецьквугілля» (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ).

Відповідач: Державне підприємство «Артемвугілля» (84130, Донецька область, м.Слов`янськ, м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 66, )

про стягнення 20886,81 грн.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію у даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя О.М. Сковородіна