РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2020Справа № 910/16181/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОГРУП КРОПИВНИЦЬКИЙ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ ПРО-СЕРВІС»

про стягнення 57 700,80 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОГРУП КРОПИВНИЦЬКИЙ» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ ПРО-СЕРВІС» про стягнення 57 700,80 грн, з яких 28 850,40 грн основного боргу та 28 850,40 грн пені.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач на виконання умов укладеного між ним та відповідачем Договору поставки № 321 від 28.08.2019 (далі - Договір) та відповідно до виставленого відповідачем рахунку-фактури № 351 від 28.08.2019 здійснив оплату товару у повному обсязі у сумі 28 850,40 грн, проте відповідач не здійснив поставку товару у встановлений умовами Договору строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОГРУП КРОПИВНИЦЬКИЙ» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

02.12.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання, згідно якого позивач надав позовну заяву, викладену відповідно до вимог, викладених в ухвалі від 22.11.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОГРУП КРОПИВНИЦЬКИЙ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/16181/19 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

21.12.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 про відкриття провадження у справі № 910/16181/19, в яких позивач зазначив, що відповідач є таким, що прострочив виконання Договору поставки № 321 від 28.08.2019 починаючи з 07.09.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/16181/19.

Зокрема, поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі № 910/16181/19 було направлене відповідачу за адресою: 03039, м. Київ, пров. Руслана Лужевського, буд. 18, вказаною у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявним в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Втім, поштове відправлення з наведеною ухвалою суду та примірником повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції було повернуте органами зв`язку до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі № 910/16181/19 було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду позивачем, яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та повернуто підприємством зв`язку, суд дійшов висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, клопотання, пояснення та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до стст 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

28.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ ПРО-СЕРВІС» (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОГРУП КРОПИВНИЦЬКИЙ» (покупець, позивач) був укладений Договір поставки № 321 (надалі - Договір, Договір № 321 від 28.08.2019), відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується на умовах даного договору поставити товар відповідно до специфікації до даного Договору (далі - товар), а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором, згідно рахунку-фактури. Номенклатура, кількість та асортимент визначаються специфікацією (п. 1.2 Договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили, що вартість товару визначається постачальником в рахунку-фактурі та специфікації до даного договору. Сума транспортних витрат визначається сторонами та зазначається у рахунку фактурі (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1.1 Договору товар має бути поставлений постачальником протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання передоплати. Постачальник своїми силами доставляє товар на склад покупця, розташований за адресою: місто Кропивницький, пр. Винниченка, 2.

Пунктом 4.1 Договору сторони визначили наступні умови оплати: 100% від загальної вартості товару протягом трьох банківських днів з дати підписання Специфікації до Договору. Строки оплати товару, відмінні від зазначеного вище, узгоджуються сторонами у додатку до цього Договору.

Згідно п. 6.2 Договору, у випадку порушення постачальником строків поставки товару відповідно до п. 3.1.1 даного Договору, постачальник виплачує покупцю пеню, розраховану в розмірі 10% від суми, що підлягає до поставки, за кожен день прострочення в поставці, але не більше 50%.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 28.02.2020, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх закінчення. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення, що мали місце під час дії Договору (п. 9.1 Договору).

Згідно Специфікації № 1 від 28.08.2019 сторони погодили номенклатуру, кількість, ціну одиниці товару та загальну вартість товару, яка становить 28 850,40 грн, у тому числі ПДВ - 4 808,40 грн.

28.08.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ ПРО-СЕРВІС» було виставлено рахунок на оплату № 351 на суму 28 850,40 грн з ПДВ.

На виконання п. 4.1 Договору позивач перерахував платіжним дорученням № 1356 від 30.08.2019 на рахунок відповідача 28 850,50 грн.

Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач в порушення вимог п. 3.1.1 Договору взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки оплаченого позивачем товару не виконав.

З урахуванням зазначеного позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача суми передоплати в розмірі 28 850,40 грн та пені за порушення строків поставки товару в розмірі 28 850,40 грн.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтується позовна заява, господарський суд зазначає наступне.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України»).

Матеріалами справи, а саме платіжним дорученням № 1356 від 30.08.2019 підтверджується факт здійснення позивачем 100% попередньої оплати замовленого товару на суму 28 850,40 грн, внаслідок чого у відповідача виникло зобов`язання поставити вказаний товар.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 3.1.1 Договору передбачено, що товар має бути поставлений постачальником протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання передоплати.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та змісту п. 3.1.1 Договору, відповідач повинен був поставити товар протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання передоплати, тобто у строк до 07.09.2019 включно.

Таким чином, станом на час розгляду справи по суті строк виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару настав.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відтак, не передання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк, надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, виходячи з положень вказаної норми права, до предмета доказування у даній справі входить встановлення наявності чи відсутності певних юридичних фактів, а саме: підстав виникнення у сторін зобов`язань з купівлі-продажу, зокрема, у відповідача обов`язку поставити певний товар у встановлений строк; здійснення позивачем попередньої оплати; порушення відповідачем відповідного зобов`язання передати товар.

Станом на момент розгляду справи по суті матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів поставки відповідачем оплаченого позивачем товару, а також матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем передоплати за товар в розмірі 28 850,40 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з цим, всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву та не спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів передання позивачу товару на загальну суму 28 850,40 грн або доказів повернення відповідної суми передоплати.

За таких обставин, приймаючи до уваги належне виконання позивачем умов Договору в частині здійснення попередньої оплати товару, враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе зобов`язань щодо поставки оплаченого позивачем товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача передоплати в сумі 28 850,40 грн підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення пені у розмірі 28 850,40 грн за порушення строків поставки за період з 07.09.2019 по 17.09.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України),

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 230 ГПК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що, у випадку порушення постачальником строків поставки товару відповідно до п. 3.1.1 даного Договору, постачальник виплачує покупцю пеню, розраховану в розмірі 10% від суми, що підлягає до поставки, за кожен день прострочення в поставці, але не більше 50%.

Як встановлено судом, згідно Специфікації № 1 від 28 850,40 грн до Договору загальна вартість не поставленого товару становить.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору товар має бути поставлений постачальником протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання передоплати.

Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1356 від 30.08.2019 на суму 28 850,40 грн позивач сплатив на рахунок відповідача 100% вартості товару, визначеної у Специфікації № 1 від 28.08.2019 та рахунку на оплату № 351 від 28.08.2019.

За наведених обставин, відповідач мав поставити товар протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання передоплати починаючи з 01.09.2019. Доказів такої поставки матеріали справи не містять.

З огляду на невиконання відповідачем умов Договору щодо строку поставки товару, позивач враховуючи положення в 6.2 Договору нараховує відповідачу пеню у розмірі 28 850,40 грн за період з 07.09.2019 по 17.09.2019 на суму не поставленого товару 28 850,40 грн.

Перевіривши розрахунок наведеної суми пені, судом визнано його не вірним та таки, що суперечить умовам п. 6.2 Договору. Крім того суд зазначає, що позивачем невірно визначено дату, з якої відповідач вважається таким, що прострочив поставку товару, і як наслідок, невірно визначено початок періоду нарахування пені.

По матеріалам справи судом встановлено, що відповідач повинен був здійснити поставку оплаченого позивачем товару протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання передоплати, тобто, з урахуванням дати здійснення позивачем передоплати - 30.08.2019, відповідач повинен був здійснити поставку товару у строк з 01.09.2019 по 07.09.2019 включно. З огляду на зазначене, відповідач є таким, що прострочив поставку товару, починаючи з 08.09.2019.

Отже, вірним періодом нарахування пені є період з 08.09.2019.

Щодо розміру пені, то суд зазначає наступне.

Пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що постачальник виплачує покупцю пеню, розраховану в розмірі 10% від суми, що підлягає до поставки, за кожен день прострочення в поставці, але не більше 50%.

Здійснивши власний розрахунок пені, виходячи з умов, погоджених сторонами у п. 6.2 Договору, та за визначений судом період з 08.09.2019 по 17.09.2019, суд дійшов висновку, що вірним розміром пені є 14 425,20 грн (28 850,40 грн (вартість товару) х 10% (пеня) х 10 (кількість днів прострочки) - 50% = 14 425,20 грн).

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 28 850,40 грн пені підлягають частковому задоволенню в сумі 14 425,20 грн.

Стосовно розподілу судових витрат.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 1 440,75 грн покладається на відповідача, а судовий збір у сумі 480,25 грн покладається на позивача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ ПРО-СЕРВІС» (03039, м. Київ, пров. Руслана Лужевського, буд. 18; ідентифікаційний код 39810199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОГРУП КРОПИВНИЦЬКИЙ» (25006, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, пр. Винниченка, буд. 2; ідентифікаційний код 41960916) 28 850,40 грн (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят гривень 40 коп.) передоплати за товар, 14 425,20 грн (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять п`ять гривень 20 коп.) пені та 1 440,75 грн (одну тисячу чотириста сорок гривень 75 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені стст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 29.01.2020.

Суддя Гумега О.В.