ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.01.2020 Справа № 920/1131/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/1131/19

за позовом Фізичної особи - підприємця Шелестяна Ігора Ілліча ( АДРЕСА_1 ; РНКОПП НОМЕР_1 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Тростянецький «Агропромбуд» (вис. Веселе, буд. 15, м. Тростянець, Сумська область; )

про стягнення 107 068,84 грн,

установив:

До господарського суду звернувся позивач Фізична особа - підприємець Шелестян І.І. з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тростянецький Агропромбуд» про стягнення 107068,84 грн заборгованості, у тому числі 97649,00 грн сума боргу, 2809,00 грн - 3% річних від несплаченої вчасно суми, 6610,84 грн інфляційне збільшення, за неналежне виконання умов Договору від 15.11.2018.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 02.12.2019 відкрито провадження у справі № 920/1131/19; постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до 22.12.2019; встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до 12.01.20120 встановлено відповідачу строк для подання до суду заперечення до 20.01.2019.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, ухвала суду про відкриття провадження у справі, направлена відповідачеві, отримана ним 05.12.2019, про що свідчить відповідна відмітка та підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Таким чином, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

15.11.2018 між Фізичною особою-підприємцем Шелестяном Ігорем Іллічем (продавцем, позивачем у справі), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тростянецький Агропромбуд» (покупцем, відповідачем у справі) був укладений договір б/н, за умовами якого продавець продає, а покупець купує товар, асортимент, ціна і кількість якого зазначаються у рахунку на оплату, що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.1 договору).

У розділі 2 укладеного договору купівлі-продажу сторони погодили порядок розрахунків. Так, покупець зобов`язаний оплатити вартість товару протягом строку дії рахунка. Оплата вартості товару здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у відповідному рахунку на оплату. Рахунок на оплату вважається погодженим покупцем, якщо покупець почав здійснювати оплату по ньому у строк його дії (пункти 2.1-2.2 договору).

Відповідно до умов пунктів 3.1-3.4 договору від 15.11.2018 передача прав власності на товар вважається такою, що відбулася, з моменту підписань представниками сторін накладних. Продавець зобов`язаний передати товар покупцю. Місце поставки: Сумська область, Великописарівський район, с. Іванівка. Продавець зобов`язаний поставити товар по повністю оплаченому рахунку на оплату протягом 30 днів з дня надходження на його банківський рахунок відповідних коштів. Покупець зобов`язаний прийняти (отримати) товар по повністю оплаченому рахунку на оплату у день прибуття транспортного засобу з товаром у місце поставки.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв згідно накладної №41 від 15.11.2019 за довіреністю №16 від 15.11.2018 товар, накладна підписана представниками сторін та скріплена їхніми печатками. Зауважень до кількості чи якості товару відповідачем не висловлено.

Таким чином, свої зобов`язання за договором від 15.11.2018 позивач виконав належним чином та в повному обсязі.

У той же час відповідач свої зобов`язання в частині повної оплати вартості отриманого ним товару належним чином не виконав, необхідну суму грошових коштів позивачеві не сплатив.

Позивач зазначив, що направив на адресу відповідача Акт звірки взаємних розрахунків станом за період 01.10.2018-11.07.2019, в якому відповідач підтвердив свою заборгованість і надав гарантійний лист №40 від 15.07.2019, в якому гарантував погашення заборгованості.

Як встановлено судом, з метою досудового врегулювання спору 02.09.2019 ФОП Шелестян І.І. направив на адресу ТОВ «Тростянецький Агропромбуд» претензію № 1 з вимогою належного виконання зобов`язання та сплати 97649,00 грн. У відповідь на направлену претензію відповідач листом №39 від 13.09.2019 повідомив позивача про намір погашення заборгованості за договором шляхом отримання кредиту в сумі 150000,00 грн.

Однак, як вбачається з наявних у справі доказів, відповідач свої зобов`язання по оплаті отриманого товару станом як на дату звернення позивача до суду з даним позовом, так і станом на дату ухвалення рішення у справі не виконав.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав, встановлених вищевказаною правовою нормою.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 вищезазначеного Кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання в частині оплати отриманого від позивача товару у повному обсязі не виконав, необхідну суму грошових коштів йому не перерахував.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем до позову додані необхідні докази на підтвердження заявлених вимог, у той час як відповідач не надав суду доказів безпідставності позовних вимог чи доказів, які б свідчили про належне виконання ним договірних зобов`язань.

Таким чином, на підставі встановлених фактів, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 97649,00 грн заборгованості за переданий товар правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2809,00 грн - 3% річних від несплаченої вчасно суми та 6610,84 грн інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями п. 4.5 договору від 15.11.2018 визначено, що відповідальність сторін регулюється законодавством України.

Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши зміст позовних вимог в частині нарахування відповідачу штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобов`язань, суд зазначає, що сума 2809,00 грн, заявлена позивачем як штраф за прострочену суму у розмірі 3% від несплаченої вчасно суми, фактично за своєю правовою суттю є відсотками у розмірі 3% річних, нарахованими позивачем згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розмір простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог по стягненню інфляційних втрат та 3% річних.

Так при перевірці нарахованих сум відсотків судом враховано положення ст.253 Цивільного кодексу України, відповідно до якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи, що датою отримання товару є дата складання видаткової накладної - 15.11.2018, у зв`язку з чим прострочення відповідача виникло з 16.11.2018, суд зазначає про помилковість включення позивачем до розрахунку інфляційних втрат листопада 2018 року.

При цьому судом враховано позицію, викладену в Інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», відповідно до пункту 2 якого сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Відтак сума інфляційних нарахувань, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4874,01 грн, сума 3% річних, що підлягає стягненню - 2809,00 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що позов задоволено частково, суд відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодовує позивачу витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тростянецький «Агропромбуд» (вис. Веселе, буд. 15, м. Тростянець, Сумська область; ) на користь Фізичної особи - підприємця Шелестяна Ігора Ілліча ( АДРЕСА_1 ; РНКОПП НОМЕР_1 ) 97649,00 грн заборгованості за договором від 15.11.2018, 4874,01 грн інфляційних нарахувань, 2809,00 грн суму 3% річних; 1889,88 грн витрат по сплаті судового збору.

2. В іншому відмовити.

3. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 22.01.2020.

Суддя В.Л. Котельницька