ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Справа № 923/1020/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. за участю секретаря судового засідання Борхаленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

до відповідач: Фізичної особи-підприємця Щербініна Дмитра Вікторовича, м. Херсонпро стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача: Метелкіна О.М. - уповн. предст., дов. від 05.09.2019

від відповідача: не з`явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ідентифікаційний код: 35571472, місцезнаходження: 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, 1-В) звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Щербініна Дмитра Вікторовича (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ,) про стягнення заборгованості за Договором про надання юридично-консультаційних послуг від 10.08.2016 в розмірі 130776,12 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019 визначено суддю по справі - Ярошенко В. П.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 28.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання по справі на 19.12.2019.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 19.12.2019 відкладено судове засідання на 21 січня 2020 року.

Представник відповідача у судові засідання 19.12.2019, 21.01.2020 не з`явився.

09.12.2019 до суду повернулась копія ухвали від 28.11.2019, яка направлялась на адресу відповідача, з відміткою Укрпошти "за адресою не знаходиться".

28.01.2020 до суду повернулась копія ухвали від 19.12.2019, яка направлялась на адресу відповідача, з відміткою Укрпошти «за закінченням строку зберігання»

Частиною 10 статті 242 ГПК України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про вебадресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклик і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 4 ст. 89 ЦК України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

У п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" №755-IV від 15.05.2003 якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до відомостей, які містяться у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який виконано на запит суду 19.12.2019, юридична адреса відповідача відповідає зазначеній у позовній заяві.

Крім того суд наголошує на тому, що копія ухвали суду про відкриття провадження була надіслана відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013 та ГПК України, що також підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

З огляду на наведене, Відповідач вважаються такими, що належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Відповідачем відзиву на позовну заву не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Отже, не надання відповідачем відзиву на позовну заяву не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, а також приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.01.2020р. представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі.

В судовому засіданні 21.01.2020р. судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

З`ясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі по тексту рішення - Позивач, Замовник) і Фізичною особою-підприємцем Щербініним Дмитром Вікторовичем (далі по тексту рішення - Відповідач, Виконавець) 10.08.2016 було укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг (далі по тексту рішення - договір), відповідно до якого Виконавець надає Замовнику послуги із забезпечення повернення Об`єктів лізингу, забезпечення виконання лізингоодержувачем грошових зобов`язань перед Замовником, а також послуги по вжиттю заходів, направлених на стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів. В свою чергу, Замовник приймає і оплачує такі послуги (п.п. 1.5, 2.1 договору).

Згідно з п. 6.1.1 договору розмір винагороди складає 50% від суми фактично погашеної боржником заборгованості.

Відповідно до п. 6.1.2 договору за повернення об`єкту лізингу Замовник сплачує Виконавцю 50% від ринкової вартості об`єкту лізингу на момент його повернення Замовнику. Оплата за послуги, передбачені п. 6.1.1-6.2.2 договору, проводиться по факту оплати заборгованості або повернення об`єкту лізингу, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі (п. 6.2.1, 6.2.2 договору).

Позивач стверджує, що 18.08.2017 Відповідач звернувся до Замовника з проханням оплатити авансом надання послуг з повернення Замовнику об`єктів лізингу та направив Рахунок на оплату № 5 від 18.08.2017р.

Матеріали справи містять Рахунок № 5 від 18.08.2017р. на оплату авансу за юридично-консультаційні послуги згідно Договору про надання юридично-консультаційних послуг від 10.08.2016 року на суму 89480,00 грн. Зазначений акт підписаний та містить печатку ФОП Щербініна Д. В.

Матеріали справи містять платіжне доручення № 4124 від 22.08.2017, що підтверджує оплату позивачем Рахунку № 5 від 18.08.2017 року на суму 89 480,00 грн.

Позивач стверджує, що станом на 13.11.2019 відповідач не надав юридично-консультаційні послуги згідно Договору про надання юридично-консультаційних послуг від 10.08.2016 року на суму 89480,00 грн. та не повернув позивачеві аванс у розмірі 89 480,00 грн.

За неналежне виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував відповідачу інфляційні збитки на суму 9 735,42 грн., 3% річних на суму 4 625,99грн., пеню на суму 26 934,71грн.

Позивач вчиняв заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення Відповідачу претензії від 15.02.2019 № 1688 на адресу, вказану в договорі (73000, м. Херсон, вул. Театральна, 19, кв. 2), у якій вимагав протягом десяти робочих днів з дня отримання листа повернути вказану суму авансу у розмірі 89480,00 грн. Однак зазначений лист-вимога повернувся заявнику неврученим у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За правовою природою укладений між сторонами Договоір про надання юридично-консультаційних послуг від 10.08.2016 - є договір про надання послуг.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 3.5.2 договору термін надання послуг з повернення об`єктів лізингу складає шість місяців з моменту прийняття Замовником рішення про початок надання послуг. По закінченню цього терміну Сторони узгоджують і приймають рішення про продовження терміну надання послуг за конкретним завданням або про їх припинення. Протягом шести місяців після оплати авансового внеску об`єкти лізингу не вилучено, кошти за договорами лізингу, предметами яких є зазначені автомобілі, Замовнику не надходили.

Таким чином, починаючи з 23.02.2018 закінчився строк надання відповідачем юридично-консультаційних послуг з повернення вказаних вище об`єктів лізингу. Рішення про продовження терміну їх надання Сторонами не приймалося.

Разом з тим, відповідно до положень п.6.1.3. Договору, якщо Виконавцем протягом встановлених строків не буде виконане жодне завдання, аванс у повному розмірі підлягає поверненню Замовнику протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання відповідної вимоги Замовника на адресу Виконавця. Якщо Замовник ініціює припинення завдання в односторонньому порядку без узгодження з Виконавцем, то аванс не повертається Виконавцем Замовникові. При цьому, Сторони домовилися, що якщо Виконавцем протягом строку більше, ніж один календарний рік не буде виконане жодне Завдання, аванс у повному розмірі підлягає поверненню Замовнику протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання відповідної вимоги Замовника на адресу Виконавця.

Частиною 2 ст. 570 Цивільного кодексу України встановлено, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За приписами положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов`язку платити та виконує функцію попередньої оплати.

Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.18. у справі № 910/45382/17.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували надання відповідачем юридично-консультаційних послуг з повернення об`єктів лізингу протягом шести місяців з моменту прийняття Замовником рішення про початок надання послуг.

В матеріалах справи відсутні докази щодо повернення позивачеві авансу у розмірі 89480,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором, в сумі неповернутого авансу, у розмірі 89 480,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України: "якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань": «платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін».

Суд перевірив правомірність та правильність нарахування позивачем пені, інфляційних збитків та 3% річних та дійшов до наступних висновків.

Позивач визначив період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання - з 24.02.2018 по 13.11.2019. Такий період позивач визначив вірно.

Здійснивши перерахунок інфляційних збитків та 3% річних, суд встановив, що їх розмір позивачем розраховано вірно, з огляду на що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 9735,42 грн. інфляційних збитків та 4625,99 грн. 3 % річних.

Щодо нарахування позивачем штрафних санкцій (пені) у розмірі 26 934,71 грн., суд зазначає, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на те, що умови Договору не містять положень щодо нарахування штрафних санкцій та їхнього розміру, а відтак нарахування позивачем штрафних санкцій є неправомірним.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на позивача та на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № від 14.11.2019 у сумі 1961,65 грн., які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 1557,63 грн.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Щербініна Дмитра Вікторовича (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ідентифікаційний код: 35571472, місцезнаходження: 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, 1-В) заборгованість за Договором про надання юридично-консультаційних послуг від 10.08.2016 в розмірі 89 480,00 грн., збитки від інфляції в розмірі 9 735,42 грн., 3% річних в розмірі 4 625,99 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 557,63 грн.

3. В іншій частині позову у задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Дата складання повного тексту рішення - 29.01.2020

Суддя В.П.Ярошенко