ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3764/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

Без виклику сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом КП "Міський інформаційний центр", м. Харків
до ФОП Тевяшової Юлії Олександрівни, м. Харків
про стягнення 12 050,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

КП "Міський інформаційний центр", м. Харків звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ФОП Тевяшової Юлії Олександрівни, м. Харків заборгованість за Договором №876 від 17.11.17р. в сумі 12 050,39 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 18.11.19р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. ВІДПОВІДАЧУ встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву із нормативно-правовим та документальним обґрунтуванням своєї правової позиції. Встановлено позивачеві строк для подання відповіді на відзив у п`ять днів з дня отримання відзиву на позов. Встановлено відповідачеві строк для подання заперечень у п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме поштового повідомлення про отримання, відповідачем отримано ухвалу суду про відкриття провадження по справі 20.11.19р.

Станом на 16.01.20р. відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

17 листопада 2017 року між комунальним підприємством «Міський інформаційний центр» (далі - Позивач) та фізичною особою - підприємцем Тевяшовою Юлією Олександрівною (далі - Відповідач) було укладено Договір № 876 про надання у користування місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій (далі - Договір).

Відповідно до Договору та Акту прийому-передачі від 01 січня 2018 року до Договору Позивач надав в користування Відповідачу місця, що знаходяться у комунальній власності, для розміщення спеціальних конструкцій - щит на фасаді (9,00x0,7x1) за адресою: м. Харків, вул. Сумська,124; щит на фасаді (0,86x2,15x1) за адресою: м. Харків, вул. Сумська,124; щит на фасаді (0,86x2,15x1) за адресою: м. Харків, вул. Сумська,124, строком з 01 січня 2018 р. по 31 грудня 2018 р. (п.1.4 Договору).

29.12.2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №876 від 17.11.2017р. про наступне, а саме, відповідно до п.1, виключено з Переліку місць, які надаються «Користувачу» для розташування спеціальних конструкцій, та розміру плати за їх користування (Додаток №1 до договору) наступні місця: вул. Сумська, 124 (щит на засаді (0.86x2,15x1); вул. Сумська,124 (щит на фасаді (0,86x2,15x1).

Відповідно до п.п.8.1.6. Договору №876 від 17.11.2017 р.: «Цей договір припиняє свою дію по закінченню строку дії Договору».

Таким чином, станом на 31 грудня 2018 року Договір №876 від 17.11.2017року вважається таким, що припинив свою дію.

Відповідно до п.5.1. Договору № 876 від 17.11.2017 р.: «Протягом семи календарних днів після припинення дії Договору на будь-яких підставах, передбачених пунктами 8.1., 8.3. Договору, або з дати виключення місць з Переліку місць, які надаються «Користувачу» для розташування спеціальних конструкцій та розміру плати за їх користування (Додаток №1), Користувач» зобов`язаний звільнити надані в користування місця і передати їх «КП». Повернення місць, наданих в користування, здійснюється «Користувачем» на підставі Актів прийому-передачі, які складаються «Користувачем» та підписуються уповноваженими представниками «КП» і «Користувача».

Відповідно до п.5.2 Договору №876 від 17.11.2017р.: «Місця вважаються фактично повернутими «КП» з моменту підписання Актів прийому - передачі. Акт прийому-передачі місця підписується «КП» після надання «Користувачем» фото місця демонтованої спеціальної конструкції, а у разі неможливості визначення стану місця по наданим фотознімкам, після виїзду представника «КП» на місце розташування спеціальної конструкції. У випадку неналежного стану місця розташування спеціальної конструкції (засмічення території, пошкодження місць, наявності фундаменту конструкції тощо) Акт прийому-передачі місця з боку «КП» не підписується, а складається Акт огляду місця з зазначенням виявлених порушень.

Повторний виїзд представника «КП» на місце розташування спеціальної конструкції здійснюється після усунення порушень, що зазначені в Акті огляду місця, за рахунок Користувача».

Відповідно до п.5.3. Договору №876 від 17.11.2017р.: «Місця, надані в користування Користувачу» за цим Договором, повинні бути повернуті «КП» у належному стані демонтована спеціальна конструкція та її частини (фундаменти, елементи кріплень, тощо), відновлена тротуарна плитка, асфальтне або трав`яне покриття, вивезене сміття та інше)».

Відповідно до п. 6.2. Договору №876 від 17.11.2017р.: «У разі прострочення повернення місць, наданих у користування, «Користувач» сплачує «КП» неустойку, яка складає 7% від розміру плати за користування неповернутим місцем, встановленої Додатком №1 цього Договору (з ПДВ), за кожен день затримки повернення вказаного місця».

Отже, відповідно до умов Договору, Відповідач повинна була станом на 07.01.2019 року повернути місце Позивачеві на підставі акту прийому-передачі.

11 січня 2019 року Позивачем було направлено на адресу Відповідача повідомлення № 14995 (вих.№ 149/0/2-19) з вимогою повернути місце на підставі акту прийому передачі.

18.09.2019 року на адресу Позивача від Відповідача надійшов супровідний лист від 12.09.2019р. за вих.. №б/н (вх.№2787/0/1-19) про направлення для підписання акту прийому-передачі місця за Договором №876 від 17.11.2019р.

Позивачем було здійснено перевірку місця відповідно до умов спірного Договору, у зв`язку з чим, 18.09.2019 року зі сторони Позивача було підписано акт прийому-передачі місця за Договором №876 від 17.11.2017р. та направлено за допомогою засобів поштового зв`язку Відповідачеві для підписання.

У відповідності до п. 6.2. Договору у оазі прострочення повернення місць, наданих в користування за Договором, "Користувач" сплачує "КП" неустойку яка складає 7% від розміру плати за користування неповернутим місцем, встановленої Додатком №1 до цього Договору (з ПДВ), за кожний день затримки повернення вказаного місця.

Пунктом 6.6. Договору сторони передбачили, що у випадках передбачених пунктами 6.1.-6.5. Договору, нарахування штрафних санкцій через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, не припиняється.

Оскільки Відповідач порушила умови спірного Договору, а саме, не повернула місце на підставі акту прийому-передачі місця у строк, передбачений п.5.1. Договору, тобто, до 07.01.2019 року, а лише 18.09.2019 року звернулася до Позивача з листом про направлення для підписання акту прийому-передачі місця за Договором №876 від 17.11.2019р., то з 08.01.2019р. по 17.09.2019р. на Відповідача нараховано неустойка за кожний день затримки повернення даного місця, яка складає - 12050 грн. 39 коп., що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 12 050,39 грн. неустойки та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 12 050,39 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 12 050,39 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 546, 548, 549, 610-612, 629, 631 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Тевяшової Юлії Олександрівни (ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Міський інформаційний центр» (61166, м. Харків, пр. Науки, 38, офіс 618; Код ) грошові кошти у сумі 12050,39 грн. та судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Рішення складено та підписано 16.01.20р.

Суддя Л.В. Шарко