ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.01.2020 Справа № 920/1118/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л. розглянувши без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 920/1118/19

до позивача: суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця Даниленко Олександра Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ),

до відповідача: Головного територіального управління юстиції у Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 34933040),

про стягнення 426609,00 грн заборгованості за надані послуги з проведення незалежної оцінки згідно акту № НС 42/5-19 від 04.06.2019 про надання послуг.

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 426609,00 грн заборгованості за надані послуги з проведення незалежної оцінки високовольтної лінії електропередач ВЛ-330 кВт згідно акту НС 42/5-19 від 04.06.2019 про надання послуг, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 6339,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо виплати позивачеві винагороди у зазначеному вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 11.11.2019 у справі №920/1118/19 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/1118/19; справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; встановити відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до 02.12.2019; встановити позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до 12.12.2019; а також встановити відповідачу строк для подання до суду заперечення до 22.12.2019.

Копію вищезазначеної ухвали судом направлено на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку, копію вищезазначеної ухвали отримано уповноваженим представником відповідача 14.11.2019.

В письмовому відзиві № 16279/02 від 15.11.2019 представник відповідача зазначив, що підтверджує факт надання позивачем відповідачеві послуг з оцінки майна, але у зв`язку з тим, що майно для визначення вартості якого залучався оцінювач не реалізовано на трьох торгах (08.07.2019, 08.08.2019, 09.09.2019), кошти для виплати винагороди оцінювачу у відповідача відсутні.

Посилаючись на наведене представник відповідача зазначає, що з метою недопущення порушення вимог Бюджетного кодексу України відповідач не може задовольнити вимоги позивача та здійснити оплату наданих ним послуг.

15.11.2019 позивачем подано відповідь № 1-15-11/2019 від 15.11.2019 на відзив відповідача, в якій позивач просить суд вважати необґрунтованими заперечення, викладені відповідачем у відзиві, та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

21.11.2019 представником відповідача подано до суду письмові заперечення №17082/02 від 21.11.2019, в яких представник позивача підтримує свою позицію у справі, викладену у відзиві на позов.

Разом із супровідним листом № 1-27-12/2019 від 27.12.2019 позивачем надано до суду оригінал договору про надання послуг № НС 42/5-19 від 13.03.2019 та рахунок № НС 42/5-19.

Зазначені письмові докази долучено судом до матеріалів даної справи.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника ВП № 57084810 від 13.05.2019 ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області накладено арешт на високовольтну лінію електропередач ВЛ-330 кВт довжиною 92,8 км, до складу якої входить 329 шт. опор з допоміжним обладнанням та обладнанням підстанцій ячейки № 5 і № 6 ОРУ 330 ПС «Суми-Північна», що знаходиться на території Липово-Долинського, Недригайлівського, Лебединського та Сумського районів Сумської області.

Постановою державного виконавця № 57084810 від 13.05.2019 про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ФОП Даниленка О.І. було призначено оцінювачем у виконавчому провадженні № 57084810 та зобов`язано надати звіт про визначення вартості майна, описаного та арештованого згідно постанови від 13.05.2019 № 57084810.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 04.06.2019 ним було надано Звіт з оцінки майна № НС 42/5-19 від 04.06.2019, по високовольтній лінії електропередач ВЛ-330 кВт довжиною 92,8 км, до складу якої входить 329 шт. опор з допоміжним обладнанням та обладнанням підстанцій ячейки № 5 і № 6 ОРУ 330 ПС «Суми-Північна», що знаходиться на території Липово-Долинського, Недригайлівського, Лебединського та Сумського районів Сумської області, описаній та арештованій відповідно до постанови про арешт майна боржника ВП № 57084810 від 13.05.2019 ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області. Після цього між сторонами було підписано акт до звіту № НС 42/5-19 від 04.06.2019 про надання послуг, проте надані позивачем послуги на загальну суму 426609,00 грн оплачені відповідачем не були.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно пунктом 8 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача.

Частиною четвертою статті 20 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що експерт, спеціаліст і суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання мають право на винагороду за надані ними послуги. Винагорода та інші витрати, пов`язані з проведенням експертизи, наданням висновку спеціаліста або звіту суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, належать до витрат виконавчого провадження.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір укладається внаслідок погоджених дій кількох сторін, що зумовлює певну процедуру його вчинення. Зокрема, процес укладення договору складається із пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) та прийняття пропозиції укладення договору другою стороною (акцепт).

Положеннями частини першої статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Тобто, законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через:

- ділову переписку - шляхом обміну документами, в тому числі електронними;

- у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання).

При цьому, договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

Частина перша статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист № 1-10/9-2019 від 10.09.2019 з вимогою про сплату заборгованості в загальному розмірі 426609,00 грн.

Проте у листі № 30557/10.1-17 від 11.10.2019 відповідач відмовив позивачу у оплаті наданих послуг у зв`язку з тим, що майно для визначення вартості якого залучався оцінювач не реалізовано на трьох торгах (08.07.2019, 08.08.2019, 09.09.2019), кошти для виплати винагороди оцінювачу у відповідача відсутні.

Судом встановлено, що згідно акту № НС 42/5-19 про надання послуг від 04.06.2019 ГТУЮ у Сумській області прийняло послуги з проведення незалежної оцінки високовольтної лінії електропередач ВЛ-330 кВт довжиною 92,8 км на суму 426609,00 грн.

Зазначений акт про надання послуг підписано представниками сторін без заперечень та скріплено печатками сторін у справі.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що відповідачем не подано доказів сплати боргу та не заперечується факт надання позивачем відповідачеві вищезазначених послуг на суму 426609,00 грн, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 426609,00 грн заборгованості в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на все вищевикладене, позовні вимоги позивача у даній справі підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до вимог статті 129 ГПК України, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 6339,14 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 123, 129, 185, 233, 236-238, 248, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 34933040) на користь суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця Даниленко Олександра Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість в сумі 426609,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 6339,14 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено 13 січня 2020 року.

Суддя В.Л. Котельницька