ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"08" січня 2020 р. Cправа №902/1122/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-торгівельна фірма "Агро-Діло", смтПервомайське Вітовського району Миколаївської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ-Проект", м.Вінниця

про видачу судового наказу

В С Т А Н О В И В :

26.12.2019 до Господарського суду Вінницької області надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-торгівельна фірма "Агро-Діло" від 19.12.2019 про видачу судового наказу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ-Проект" заборгованості в сумі 226824,00 грн.

Дослідивши матеріали вказаної заяви, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Частиною 2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За приписами ч.1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому частиною 7 ст.12 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 р." встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 у розмірі 1921,00 грн.

З викладеного слідує, що сума вимоги заявленої в межах наказного провадження не повинна перевищувати ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 192100,00 грн.

Поряд з тим, суд констатує, що сума вимоги, заявленої товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-торгівельна фірма "Агро-Діло", становить 226824,00 грн, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192100,00 грн).

Також слід зазначити, що правова пригорода заявленої товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-торгівельна фірма "Агро-Діло" заборгованості також не відповідає вимогам ст.148 Господарського процесуального кодексу України.

Так, ч.ч. 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно приписів частин 2, 3 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.663 Цивільного кодексу передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень ст.530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України).

З аналізу вказаних норм слідує, що повернення суми попередньої оплати за своєю правовою природою не є зобов`язанням за договором, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань за договором, а з інших передбачених законом підстав, тобто зобов`язання по поверненню суми попередньої оплати за загальним правилом виникає безпосередньо з акту цивільного законодавства.

Водночас суд констатує, що договором поставки №1703/01 від 13.03.2017 не передбачено обов`язку постачальника повернути покупцю суму попередньої оплати у випадку непоставки у встановлений строк попередньо оплаченого товару.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що заявлена товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-торгівельна фірма "Агро-Діло" вимога про видачу судового наказу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ-Проект" заборгованості в сумі 226824,00 грн не відповідає вимогам статті 148 ГПК України, а отже не може бути розглянута у наказному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Частиною 2 статті 152 ГПК України визначено: "Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу."

Керуючись статтями 12, 147, 148, 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у видачі судового наказу за поданою товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-торгівельна фірма "Агро-Діло" заявою від 19.12.2019 про видачу судового наказу про стягнення на його користь з товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ-Проект" заборгованості в сумі 226824,00 грн.

2. Згідно з приписами ст.235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

3. Ухвала суду від 08.01.2020 набрала законної сили та підписана суддею 08.01.2020.

4. Дана ухвала суду від 08.01.2020 у справі №902/1122/19 підлягає оскарженню в строки і порядку, визначеним ст.256 ГПК України, з урахуванням особливостей Розділу ХІ ГПК України.

5. Ухвалу надіслати учасникам процесу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул.Заводська, буд.2, смтПервомайське, Вітовський район, Миколаївська обл., 57232);

3 - відповідачу (вул.Липовецька, буд.6-А, офіс 521, м.Вінниця, 21017)