РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2020Справа № 910/16266/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегера А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопром Сістем»

до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по

виготовленню цінних паперів»

про стягнення 5 000, 00 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Шевчук О.С. за довіреністю № 1820 від 02.01.2020;

від відповідача: Змієвець О.П. за довіреністю № 02/4195 від 28.12.2017;

від відповідача: Чебан Н.М. за довіреністю № 02/868 від 22.02.2019.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопром Сістем» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - відповідач) про стягнення збитків у розмірі 5 000, 00 грн. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомог в сумі 4 000, 00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2019 відкрито провадження у справі № 910/16266/16, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 17.12.2019 року.

13.12.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що він не погоджується з рішенням Органу оскарження та вважає, що пропозиція позивача була ним правомірно відхилена. Водночас, оскільки відповідно до статті 18 Закону України «Про публічні закупівлі» рішення органу оскарження є обов`язковим відповідач його виконав та скасував своє рішення про відхилення тендерної пропозиції позивача, проте в судовому порядку його не оскаржував, оскільки це призвело б до великих матеріальних втрат відповідача, простою виробництва та стягнення контрагентами відповідача штрафних санкцій за невчасно надані послуги. Разом з тим, за результатами електронного аукціону відповідач зайняв третє місце і переможцем торгів визнано іншого учасника з найбільш економічно вигідною ціною. На переконання відповідача, звернення позивача зі скаргою до Органу оскарження є його правом, а внесення скаржником 5 000, 00 грн. обов`язкового платежу до Державного бюджету України спрямоване на дотримання встановленого законом порядку подання скарги до органу оскарження. При цьому, відповідач зазначає, що плата справляється саме за подання скарги, а не за її розгляд. Таким чином, витрати на реалізацію права на оскарження процедури закупівлі понесені позивачем ще до встановлення Органом оскарження факту вчинення відповідачем неправомірних дій, а не внаслідок них.

Також відповідач зазначає, що позивач реалізував своє право на оскарження рішення відповідача, отримав позитивне рішення від Органу оскарження, його тендерну пропозицію допущено до оцінки та аукціону. Тобто витрати, понесені позивачем, не можуть вважатися реальними збитками. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що позивачем під час проведення даної закупівлі не понесено жодних збитків та витрат або неодержані доходи (упущена вигода) з даної закупівлі, які б документально були підтверджені, у зв`язку з чим даний факт унеможливлює настання причинно-наслідкового зв`язку та настання цивільно-правової відповідальності зі сторони відповідача.

За таких обставин відповідач вважає, що витрати позивача за подання скарги до Органу оскарження не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та статей 224, 225 Господарського кодексу України, оскільки понесені саме з метою реалізації свого права на прийняття участі у процедурі закупівлі та на оскарження процедури закупівлі, а не у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача по відношенню до позивача, та не перебувають у причинному зв`язку з його діями.

У судовому засіданні 17.12.2019 року оголошено перерву до 14.01.2020 року.

19.12.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач вважає викладені відповідачем аргументи в частині того, що позивачем невірно розміщено форму «Тендерна пропозиція», що є Додатком 2 до тендерної документації, в електронній системі закупівель, у зв`язку з чим він правомірно прийняв рішення про відхилення тендерної пропозиції позивача, оскільки вказане питання було предметом розгляду Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, за результатами чого органом оскарження 11.10.2019 року прийнято рішення № 14639-р/пк-пз про задоволення скарги позивача та визнання неправомірним рішення відповідача про відхилення тендерної пропозиції.

Також позивач зазначає, що виходячи з приписів статті 18 Закону України «Про публічні закупівлі» єдиним законним та обґрунтованим способом незгоди відповідача з рішенням органу оскарження та підставою для тверджень про правомірність прийнятого відповідачем рішення є виключно рішення суду, яке набрало законної сили, яким таке рішення органу оскарження було б визнано неправомірним та скасовано. Проте, таких доказів відповідачем надано не було, а навпаки, ним було прийнято протокол № 442 засідання Тендерного комітету від 22.10.2019, яким виконано рішення органу оскарження та скасовано рішення про відхилення тендерної пропозиції позивача.

Крім того, позивач зазначив, що заявлені ним до стягнення збитки в сумі 5 000, 00 грн. стягуються на підставі статей 22, 1166 ЦК України. Протиправність рішення (винність дій) відповідача по відхиленню тендерної пропозиції позивача встановлена рішенням органу оскарження, яке є чинним та обов`язковим до виконання в силу приписів статті 18 Закону і в судовому порядку не оскаржувалось. Саме у зв`язку з такими діями відповідача по відхиленню тендерної пропозиції позивача він був вимушений звертатися за відновленням свого порушеного права до органу оскарження та сплатити за подання скарги 5 000, 00 грн. на виконання статті 18 Закону та постанови КМУ № 291 від 23.03.2016. Підтвердженням розміру збитків є платіжне доручення № 244 від 20.09.2019. Між діями відповідача по відхиленню тендерної пропозиції позивача та завданими позивачу збитками у вигляді сплати грошових коштів за подання до органу оскарження скарги на вказані дії існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, що підтверджений рішенням органу оскарження. Таким чином позивач вважає, що в діях відповідача наявні всі елементи цивільного правопорушення, що передбачає підстави для застосування статей 22 та 1166 ЦК України.

У судовому засіданні 14.01.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 14.01.2020 року проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 14.01.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2019 року відповідачем було оголошено про проведення процедури відкритих торгів на закупівлю електричної енергії ДК 021:2015:09310000-5 - Електрична енергія, місце поставки товарів: 04119, Україна, Київська область, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 38-44, очікувана вартість закупівлі 35 640 000, 00 грн. (оголошення UA-2019-07-30-001637-b).

Для участі у вищевказаній процедурі закупівлі свої тендерні пропозиції подали 12 учасників, в тому числі й позивач.

За результатами розгляду тендерної пропозиції позивача на відповідність технічним вимогам, визначеним у тендерній документації, тендерним комітетом Замовника, 16.09.2019 року було прийнято рішення про відхилення тендерної пропозиції позивача з підстав невідповідності його тендерної пропозиції вимогам тендерної документації.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням відповідача, позивач 20.09.2019 року звернувся до Антимонопольного комітету України зі скаргою № 2009-19 в порядку статті 18 Закону України «Про публічні закупівлі».

Рішенням Постійно діючою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель № 13650-р/пк-пз від 25.09.2019 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопром Сістем» від 20.09.2019 № UA-2019-07-30-001637-b.c2 прийнято до розгляду.

За результатами розгляду скарги позивача, Постійно діючою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель прийнято рішення № 14639-р/пк-пз від 11.10.2019, в якому зазначено, що неправомірно відхиливши пропозицію позивача з підстав, наведених у протоколі, відповідач порушив принципи здійснення закупівель, передбачені статтею 3 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема недискримінація учасників та об`єктивна і неупереджена оцінка та вимоги статті 30 Закону, у зв`язку з чим зобов`язано відповідача скасувати рішення про відхилення тендерної пропозиції позивача за процедурою закупівлі - «ДК 021:2015:09310000-5 - Електрична енергія», оголошення про проведення якої оприлюднено на веб-порталі Уповноваженого органу за № UA-2019-07-30-001637-b).

Згідно з Протоколом № 442 засідання Тендерного комітету ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» від 22.10.2019 вирішено продовжити відкриті торги на закупівлю «Електрична енергія 2-го класу напруги», код Національного класифікатора України «Єдиний закупівельний словник» ДК 021-2015-09310000-5 «Електрична енергія», оголошення про проведення відкритих торгів № UA-2019-07-30-001637-b, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель (www.prozorro.gov.ua) 30.07.2019 та скасувати рішення тендерного комітету ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» від 16.09.2019 (Протокол № 383) про відхилення тендерної пропозиції на закупівлю «Електрична енергія 2-го класу напруги», код Національного класифікатора України «Єдиний закупівельний словник» ДК 021:2015-09310000-5 - «Електрична енергія», оголошення про проведення відкритих торгів № UA-2019-07-30-001637-b, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель (www.prozorro.gov.ua) 30.07.2019 ТОВ «Енергопром Сістем».

На переконання позивача, прийнявши рішення про відхилення тендерної пропозиції позивача, яке визнано неправомірним органом оскарження, відповідач завдав позивачу реальних збитків на суму 5 000, 00 грн., що полягають у понесених позивачем витратах на оскарження неправомірного рішення відповідача до органу оскарження, які сплачені згідно з платіжним дорученням № 244 від 20.09.2019 року.

Оскільки протиправність рішення відповідача по відхиленню тендерної пропозиції позивача встановлена рішенням органу оскарження № 14639-р/пк/пз від 11.10.2019, а також враховуючи, що для відновлення свого порушеного, саме оскарженим рішенням відповідача, права та інтересу, позивач був вимушений сплатити за подання скарги кошти в сумі 5 000, 00 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення збитків в означеному розмірі на підставі статей 22, 1166 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 8 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 3 зазначеної статті унормовано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За приписами ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Разом з цим, загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Слід зауважити, що стаття 1166 ЦК України, встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої "деліктної шкоди". Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).

Загальне правило вказаної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права. У правовідносинах, що розглядаються, шкода - це фактично міра відповідальності.

в) Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Остання складова- вина завдавача шкоди, але за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади закріплені в Законі України «Про публічні закупівлі». Метою зазначеного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі. Замовник здійснює процедури закупівлі, передбачені частиною першою цієї статті, шляхом використання електронної системи закупівель.

Відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення процедури відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі зацікавлені особи. Для проведення процедури закупівлі має бути подано не менше двох пропозицій (ст. 20 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про публічні закупівлі» скарга до органу оскарження подається суб`єктом оскарження у формі електронного документа через електронну систему закупівель. Після розміщення скарги суб`єктом оскарження в електронній системі закупівель скарга автоматично вноситься до реєстру скарг і формується її реєстраційна картка. Скарга разом з реєстраційною карткою в день розміщення суб`єктом оскарження автоматично оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу. До скарги додаються документи та матеріали в електронній формі (у тому числі у вигляді pdf формату файла), що підтверджують порушення процедури закупівлі або неправомірність рішень, дій або бездіяльності замовника, та документ про здійснення оплати за подання скарги до органу оскарження. Відразу після внесення до реєстру скарг скарга з супровідними документами та її реєстраційна картка автоматично надсилаються органу оскарження та замовнику. За подання скарги до органу оскарження справляється плата. Розмір плати визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення розміру плати за подання скарги" № 291 від 23.03.2016 встановлено, що за подання скарги до органу оскарження відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" справляється плата в таких розмірах - 5 тис. гривень - у разі оскарження процедури закупівлі товарів або послуг.

Закон не передбачає як можливість повернення вказаної плати, так і можливість її покладання на порушника процедури закупівлі в разі задоволення вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Таким чином, звернення позивача зі скаргою до Антимонопольного комітету України, є його правом, а не обов`язком.

Внесення позивачем 5 000, 00 грн. в якості обов`язкового платежу до Державного бюджету України спрямоване на дотримання встановленого законом порядку подання скарги до органу оскарження.

При цьому, в результаті скасування рішення щодо переможця торгів скаржник не відновив своє порушене право - бути переможцем торгів.

Окрім цього, в даному випадку витрати на реалізацію права на оскарження процедури закупівлі понесені позивачем ще до встановлення органом оскарження факту вчинення відповідачем неправомірних дій, а не внаслідок них.

З огляду на викладене, суд вважає, що витрати позивача щодо подання скарги до Антимонопольного комітету України не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, оскільки понесені саме з метою реалізації свого права на оскарження процедури державної закупівлі, а не у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача по відношенню до позивача, не мають обов`язкового характеру та не перебувають у причинному зв`язку з його діями.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків в сумі 5 000, 00 грн., у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, відповідальність за порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" передбачена ст. 38 названого Закону, згідно з якою за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, розробленими відповідно до цього Закону, члени тендерного комітету замовника, уповноважена особа (особи), члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України. За порушення вимог, установлених цим Законом в частині прийнятих рішень, вибору і застосування процедур закупівлі, відповідальність несуть члени тендерного комітету або уповноважена особа (особи) персонально.

Тобто, позивач не позбавлений можливості захистити свої права в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України "Про публічні закупівлі".

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наведених підстав.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на позивача.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопром Сістем» до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» про стягнення 5 000, 00 грн.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 20.01.2020 року.

Суддя В.С. Ломака