ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2559/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/2559/19

за позовом Затоківської селищної ради (67772, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, 21, код ЄДРОПУ 04527052)

до відповідача Приватного акціонерного товариства Меліоратор (08292, Київська область, м. Буча, вул. Леха Качинського, 7, код ЄДРОПУ 01037229)

про зобов`язання звільнити земельну ділянки

Представники сторін:

від позивача - Недашківський А.В., ордер № 272444, дата видачі : 14.01.20;

від відповідача - Снідевич О.С,, ордер № 475558, дата видачі : 13.01.20;

ВСТАНОВИВ:

Затоківська селищна рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Меліоратор» про зобов`язання звільнити земельну ділянки.

При цьому позовні вимоги обґрунтовано неправомірним використанням та неповернення земельної ділянки Затоківскої селищної ради, після закінчення строку дії договору оренди від 22.04.2009р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.10.2019р. було відкрито провадження по справі №916/2559/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено до розгляду в засіданні суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.12.2019р. строк підготовчого засідання був продовжений на тридцять днів в порядку ст. 177 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.12.2019р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

04.11.2019р. за вх. №22702/19 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позивні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими безпідставним, в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

22 квітня 2009 року між Затоківською селищною радою (Орендодавець) та ПрАТ«Меліоратор» (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого, Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування, на підставі рішення ХV-ої сесії V скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради від 27.09.2007р. за №634, у довгострокову оренду терміном на десять років земельну ділянку, площею 0,1626 га, для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «Маяк-2» , смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, Центральний район, кадастровий номер земельної ділянки :02:026:0250 (п. 1 договору).

Договір укладено на десять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення договору на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію (п. 2 договору).

Пунктом 19 договору встановлено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з станом, у якому він одержав її в оренду.

Орендар зобов`язаний, зокрема, по закінченню строку оренди повернути об`єкт оренди орендодавцю, за актом приймання передачі (п. 29 договору).

Позивач зазначає, що строк дії закінчився 22.04.2019р. проте відповідач в порушення умов договору оренди, земельну ділянку не повернув.

Проте відповідачі продовжує здійснювати на ній свою господарську діяльність.. 10.07.2019р. на адресу Затоківської селищної ради надійшов лист від ПрАТ «Мелиоратор» з пропозицією укладення договору оренди на новий строк.

П.8 Договору оренди земельної ділянки встановлено що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Зазначений лист був отриманий відповідачем через два місяці після закінчення строку дії договору, що на думку позивача свідчити про порушення умов п.8 договору.

Отже посилаючись на неналежне виконання відповідачем свого обв`язку щодо повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди, Затоківська селищна рада звернулась до господарського суду Одеської області за захистом свого порушеного права.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (ч. 1-2 ст. 93 ЗК України).

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Вдповідно до ч.5 ст. 126 ЗК України, право оренди земльної ділянки посвідчується договором оренди землі зерєстрованим відповідно до законну.

Частиною 2 ст. 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі».

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Судом встановлено, що 22 квітня 2009 року між Затоківською селищною радою (Орендодавець) та ПрАТ«Меліоратор» (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого, Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування, на підставі рішення ХV-ої сесії V скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради від 27.09.2007р. за №634, у довгострокову оренду терміном на десять років земельну ділянку, площею 0,1626 га, для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «Маяк-2» , смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, Центральний район, кадастровий номер земельної ділянки :02:026:0250.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст. 182 Цивільного кодексу України).

Відповдіно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» обов`язковій державній реєстрації прав підлягають: 1. право власності; 2. речові права, похідні від права власності: право володіння, право користування (сервітут), право користування земельною ділянкою, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право забудови земельної ділянки (суперфіцій), право користування нерухомим майном строком більше як один рік.

Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «ІІро оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду земні», договір оренди землі набирає чинності пісня його державної реєстрації.

В постанові від 18 січня 2017 року по справі № 532/129/16-ц ВСУ вробив правовий висновок, згідно якого строк дії договору земельної ділянки починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення. Укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації. Набранням договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто договір як підстава виникнення правовідносин, виражена (оформлена) у письмовій формі, в якій зафіксовані умови договору, продовжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору .

Так, на укладеному між сторонами по справі договору оренди земельної ділянки міститься відмітка про те, що договір оренди зареєстровано у Білгород-Дністровському міському відділі Одеської регіональної філії Дії «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про то у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі винесено запис № 04.09.506.00023 від 24 квітня 2009р.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди земельної ділянки припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено, що кореспондується також із п. 33 договору оренди.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Договір укладено на десять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення договору на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію (п. 2 договору).

П.8 Договору оренди земельної ділянки встановлено що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Таким чином судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 22.04.2009р. з урахуванням положень п. 8 договору оренди, припинив свою дію 24.04.2019р. в зв`язку із закінченням строку на який його було укладено.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Сторони у пункті 19 договору передбачили, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з станом, у якому він одержав її в оренду. Орендар зобов`язаний, зокрема, по закінченню строку оренди повернути об`єкт оренди орендодавцю, за актом приймання передачі

В порушення статті 34 Закону України «Про оренду землі» та умов договору, земельну ділянку орендарем не повернуто, договір оренди зазначеної земельної ділянки з відповідачем не поновлювався.

Вказана бездіяльність відповідача порушує права та інтереси Затоківської селищної ради, які полягають у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності територіальної громади.

Отже, з урахуванням того, що судом встановлено, що договір оренди землі припинився, відповідач не надав суду доказів повернення земельної ділянки орендодавцю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0250, за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Центральний район обґрунтовані, підтверджені доданими матеріалами та підлягають задоволенню.

При цьому заперечення відповідача, до уваги судом не приймається з наступних підстав.

Так заперечуючи проти позову відповідач вказує, що строк дії договору оренди закінчився 20.12.2019р., а він в березні 2019р. надіслав на позивача повідомлення про укладання договору на навий строк.

В той же час суд з відповідними посилання не погоджується, оскільки як встановлено судом вище відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «ІІро оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду земні», договір оренди землі набирає чинності пісня його державної реєстрації. Укладений між сторонами договір оренди був зареєстрований у Білгород-Дністровському міському відділі Одеської регіональної філії Дії «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про що у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі винесено запис № 04.09.506.00023 від 24 квітня 2009р. В звязку з чим з урахування положень п. 8 договору припинив свою дію 24 квітня 2019р.

По друге, відповідач вказує що на відповідній земельній ділянці, позов про звільнення якої пред`явлено позивачем, знаходиться нерухоме майно, яке належить ПрАТ «Меліоратор» на праві власності, а саме сауна, душова кабіна, санвузол. Зазначено майно як об`єкти колишньої державної власності увійшли до статутного фонду ВАТ (ПрАТ ) «Меліоратор» при приватизації орендного підприємства «Меліоратор» у 1994 році. При цьому в підтвердження своїх посилань відповідачем надано до суду копія наказу Регіонального відділення ФДМУ по Київські області від 12 липня 1993 року №3-АТ «Про перетворення орендного підприємства «Меліоратор» в відкрите акціонерне товариство», копія Акту прийому-передачі проданого майна від 12.09.1994 між Регіональним відділенням та ВАТ «Меліоратор» та копія переліку майна, переданого у власність ВАТ «Меліоратор».

В той же час суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт знаходження майна відповідача на спірній земельній ділянці станом на момент розгляду справи в суді, а з наданих доказів не можливо встановити відповідні обставини.

Крім того суд вказує, що жодних клопотань щодо призначенні судової експертизи для встановлення факту знаходження на спірній земельній ділянці майна відповідача, Приватним акціонерним товариство Меліоратор не заявлялось.

Що ж до посилань відповідача на ч. 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якого якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. При цьому відповідач вказує, оскільки від позивача не надходило пісьмових заперечень щодо продовження строку дії договору, відповідач вважає що відповідної договір оренди підлягає поновленню на той самий строк та на тих самих умовах.

В той же час суд до відповідних посилань ставиться критично, оскільки умовами договору оренди від 22.04.2009р. не перебачено автоматичного продовження строку дії договору, а відповідно до п.35 договору, дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його укладено.

Що ж до посилань відповідача на наявний в матеріалах лист 22.03.2019р., відповідно якого відповідач звернувся до Затоківської селищної ради пропозицією укладання договору оренди на новий строк, суд зазначає наступне.

Так, ч. 2, 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

В той же час, лист відповідача про намір скористатись своїм переважним правом на укладання договору оренди землі на новий строку було отримано позивачем 10.07.2019р., тобто після двох місяців від дня спливу строку договору оренди від 22.04.2019р., та після трьох місяців з моменту закінчення строку передбаченого ч.2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому доказів надсилання відповідного листа, саме в березні місяці матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Інші посилання відповдіача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Затоківської селищної ради є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Затоківської селищної ради (67772, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, 21, код ЄДРОПУ 04527052) до Приватного акціонерного товариства Меліоратор (08292, Київська область, м. Буча, вул. Леха Качинського, 7, код ЄДРОПУ 01037229) задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Меліоратор» (08292, Київська область, м. Буча, вул. Леха Качинського, 7, код ЄДРОПУ 01037229) звільнити земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0250, за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, центральний район.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Меліоратор (08292, Київська область, м. Буча, вул. Леха Качинського, 7, код ЄДРОПУ 01037229) на користь Затоківської селищної ради (67772, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, 21, код ЄДРОПУ 04527052) судовий збір в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна)грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20 січня 2020 р.

Суддя К.Ф. Погребна