ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2020 року м.Дніпро Справа № 904/2530/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Вечірка І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" та Національного банку України на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2019 (повну ухвалу складено 20.08.2019, суддя Татарчук В.О.) у справі

за позовом Національного банку України, м.Київ

до ОСОБА_1 , м.Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», м.Київ

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Національний банк України звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення заборгованості в розмірі 1 286 824 118,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поруки № 19/П від 27.05.2016 щодо сплати заборгованості акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" перед Національним банком України за кредитним договором № 19 від 24.10.2008.

ІІ. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2019 зупинено провадження у справі №904/2530/18 до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/5172/19.

Зазначена ухвала обґрунтована посиланням на те, що рішенням іншого суду, який розглядає спір про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки будуть встановлені обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даному спорі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення для вирішення справи № 904/2530/18. Наявність провадження про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки, свідчить про об`єктивну неможливість розгляду справи про стягнення коштів. Зібрані по справі докази не дозволяють встановити та оцінити повноту обставин (фактів) по справі №904/2530/18, оскільки підстави для стягнення кредиту і відсотків та наслідки визнання договорів недійсними досліджуються судом по справі №910/5172/19.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із згаданою ухвалою, акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник зазначає, що зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив виключно з того, що справи є безпосередньо пов`язаними, оскільки вимоги позивача про стягнення заборгованості ґрунтуються саме на кредитному договору та договорі поруки, відповідність закону яких є предметом судового розгляду по справі №910/5172/19.

Однак, на думку апелянта, вищезазначені посилання та висновки суду не могли бути підставою для зупинення провадження у справі у відповідності до п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України, оскільки прямо протирічать встановленій Цивільним кодексом України презумпції правомірності правочину.

Оскільки позовні вимоги НБУ у даній справі ґрунтуються на правовідносинах, що виникли з кредитного договору та договору поруки, останні підлягають дослідженню судом в силу положень ст.ст.209,210 Господарського процесуального кодексу України.

Презумпція правомірності кредитного договору та договору поруки станом на даний час не спростована, а отже, всі права, набуті сторонами за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають безумовному виконанню, в тому числі примусовому.

Таким чином, на думку скаржника, саме лише порушення провадження у справі №910/5172/19, предметом спору в якій є визнання недійсним кредитного договору та договору поруки, не перешкоджає з`ясуванню обставин у даній справі, в якій предметом спору є стягнення заборгованості за такими договорами, оскільки жодним чином не спростовує їх правомірність та обов`язковість.

Національний банк України також звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Національний банк України вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, прийнятою з порушенням норм Господарського процесуального кодексу України. Висновок місцевого господарського суду, здійснений в оскаржуваній ухвалі, не свідчить про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі згідно п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України, а отже господарський суд дійшов передчасного висновку про те, що розгляд даної справи є неможливим до розгляду іншої справи та, як наслідок, неправомірно, необґрунтовано та безпідставно ухилився від розгляду господарської справи по суті.

Господарський суд не врахував вимоги національного та європейського законодавства та правозастосовчої практики про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку.

Об`єктом дослідження у справі №904/2530/18 є договір поруки, який долучено до матеріалів справи, а предметом розгляду у справі №910/5172/19 є недійсність даного договору з підстав відсутності повноважень у представників апелянта на його укладення.

На думку скаржника, жодних обґрунтувань стосовно неможливості надання оцінки вказаному доказу на предмет його належності та допустимості, так само як і наявності об`єктивних перешкод для встановлення і оцінки обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень в тексті оскаржуваної ухвали не зазначено.

Позовні вимоги Національного банку у справі ґрунтуються на правовідносинах, що виникли з кредитного договору та договору поруки, які є діючими та останні підлягають дослідженню господарським судом в силу положень статей 209,210 Господарського процесуального кодексу України, а отже розглядаючи позовні вимоги, що випливають з кредитного договору та договору поруки, господарський суд, у будь-якому випадку, має перевірити правомірність цих договорів, що підтверджує безпідставність висновку суду про необхідність зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої справи, предметом якої є вимоги про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки.

Враховуючи те, що договір поруки є правомірним та підлягає обов`язковому виконанню, господарський суд мав обґрунтувати, яким чином встановлені у справі №910/5172/19 обставини, щодо можливого визнання недійсним кредитного договору та договору поруки впливатимуть на оцінку доказів у справі №904/2530/18, якими Національний банк обґрунтовує свої доводи у даній справі, виходячи із предмету та підстав позову.

Скаржник зазначає, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи №910/5172/19, суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи №904/2530/18.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційні скарги відповідач просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а ухвалу господарського суду залишити без змін.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що визнання у судовому порядку недійсними кредитного договору і договору поруки має суттєве (преюдиціальне) значення для встановлення наявності або відсутності правових підстав для стягнення коштів по даній справі.

Відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України, на думку позивача, набрання законної сили судовим рішенням по справі №910/5172/19 про визнання недійсними кредитного договору від 24.10.2008 №19 та договору поруки №19/П від 27.05.2016 виключає стягнення коштів (задоволення позовних вимог) по даній справі №904/2530/18.

З норм ст.ст.215,216,1057-1,1212 Цивільного кодексу України випливає, що вчинення дій за нікчемним правочином або правочином, визнаним судом недійсним, не має під собою правової підстави, а відтак набуває ознак неправомірності. Правові наслідки недійсних правочинів підлягають у реституції, АТ КБ "ПриватБанк" повинно повернути НБУ безпідставно отримані грошові кошти в порядку ст.1212 Цивільного кодексу України.

Стягнення за недійсними договорами призведе до порушення ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідач зазначає, що відповідно до викладеної позивачем правової позиції у справі №910/5172/19, у цій справі досліджується не лише відповідність договорів нормам Цивільного кодексу України, а і нормам спеціального законодавства, що регулює банківську діяльність.

В даному випадку НБУ було порушено порядок укладення договорів, що полягає, зокрема, в порушенні порядку реалізації функцій банківського регулювання та нагляду, передбаченими спеціальним законодавством, що регулює банківську діяльність.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Відповідно до протоколів передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.09.2019 для розгляду апеляційних скарг визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Чус О.В., Вечірко І.О.

Ухвалами Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Національного банку України на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2019; постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.09.2019 провадження у справі №904/2530/18 за апеляційними скаргами акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Національного банку України на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2019 зупинено до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2019 поновлено провадження у справі № 904/2530/18 за апеляційними скаргами акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Національного банку України на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2019; постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

Відповідач звернувся з клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/5172/19.

Клопотання обґрунтовано тим, що: в провадженні господарського суду м.Києва знаходиться справа №910/5172/19 за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсними договорів, зокрема і кредитного договору № 19 від 24.10.2008 та договору поруки № 19/П від 27.05.2016; кредитний договір №19 від 02.10.2008 не відповідає вимогам Положення про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 26.09.2006 №378 та Закону України "Про Національний банк України", оскільки не була дотримана процедура видачі такого кредиту у зв`язку з відсутністю необхідної кількості членів правління при прийнятті рішення про видачу кредиту; недійсність кредитного договору зумовлює і недійсність забезпечувального зобов`язання - договору поруки № 19/П від 27.05.2016; набрання законної сили судовим рішенням по справі №910/5172/19 про визнання недійсними кредитного договору № 19 від 24.10.2008 та договору поруки № 19/П від 27.05.2016 виключає можливість задоволення позовних вимог по справі №904/2530/18; зібрані докази по цій справі не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; провадження у справі підлягає зупиненню на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач заперечує проти вказаного клопотання відповідача з огляду на наступне: задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі буде суперечити ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на розгляд справи впродовж розумного строку; в даному випадку відсутня об`єктивна неможливість розгляду справи №904/2530/18 як обов`язкова умова для зупинення провадження у справі; позовні вимоги по даній справі ґрунтуються на правовідносинах, що виникли з кредитного договору № 19 від 24.10.2008 та договору поруки № 19/П від 27.05.2016, які є діючими та підлягають дослідженню господарським судом в силу положень статей 209, 210 Господарського процесуального кодексу України; після укладення кредитного договору та договору поруки відповідачем вчинялися дії з їх виконання і мало місце схвалення правочинів; постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №910/15475/18 встановлено, що ПАТ КБ "Приватбанк" впродовж тривалого часу вчиняв дії, спрямовані на виконання оспорюваного кредитного договору.

Третя особа заперечує проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що: з урахуванням положень ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; презумпція правомірності спірних договорів не спростована, а отже всі права набуті за ними повинні здійснюватись, а обов`язки виконуватись; відповідачем не доведено, чому саме перебування на розгляді справи щодо визнання недійсними вказаних договорів перешкоджає встановленню та оцінці судом у даній справі обставин і фактів; зупинення провадження може призвести до порушення права на розумний строк розгляду справи.

В додаткових поясненнях щодо клопотання про зупинення провадження у справі №904/2530/18 відповідач зазначає наступне: рішенням іншого суду, який розглядає спір про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки будуть встановлені обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема факти, що мають преюдиціальне значення для вирішення справи № 904/2530/18; наявність провадження про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки, яке порушено до порушення провадження у даній справі, прямо свідчить про об`єктивну неможливість розгляду справи про стягнення коштів; зібрані по справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, оскільки підстави для стягнення кредиту і відсотків та наслідки визнання договорів недійсними досліджуються судом по справі №910/5172/19; зупинення провадження у справі є прямо передбаченою ГПК процесуальною дією, а тому є безпідставними посилання позивача і третьої особи на недотримання права на захист в межах розумного строку внаслідок зупинення провадження у справі; з урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є правова та фактична складність справи, поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, поведінка органів державної влади, характер процесу та його значення для заявника; правова позиція стосовно конкретних правовідносин між сторонами кредитного договору та договору поруки як раз і досліджується судом у справі №910/5172/19 саме виходячи із зібраних судом по вказаній справі доказів, що додатково підтверджує обґрунтованість зупинення провадження у даній справі; у справі №910/5172/19 досліджується відповідність спірних договорів в тому числі нормам спеціального законодавства, що регулює банківську діяльність; НБУ було порушено порядок укладання договорів і аналогічні обставини стали підставою для скасування в судовому порядку процедур ліквідації/тимчасової адміністрації ПАТ "Златобанк" (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 05.02.2019 у справі №826/2184/17); по справі №910/5172/19 НБУ було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення ,85 грн в прийнятті якого відмовлено ухвалою господарського суду м. Києва; вказана ухвала суду першої інстанції є предметом оскарження до Північного апеляційного господарського суду; рішення по справі №910/5172/19 на даний час судом не винесено і розгляд буде продовжено після вирішення питання при прийняття зустрічного позову НБУ та повернення справи до Господарського суду м.Києва.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши встановлені на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2019 про зупинення провадження у справі відповідно до приписів п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов`язаною з даною справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи.

За загальним правилом, предмет спору - це матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором №19 від 24.10.2008 з поручителя - ОСОБА_1 (договір поруки №19/П від 27.05.2016).

Позовні вимоги у справі №904/253018 обґрунтовані посиланням на те, що згідно з п.4 договору поруки, у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання в строк, визначений у кредитному договору, поручитель погашає суму заборгованості за кредитом, нараховані проценти за три місяці користування кредитом за письмовою вимогою кредитора.

Позивач на виконання наведених умов договору поруки надіслав поручителю вимогу від 23.08.2017 №41-0009/58996/БТ та вимогу від 23.08.2017 №41-0009/58999/БТ, з повідомлення поручителя про невиконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором за кредитним договором та просив здійснити протягом 15-ти денного терміну з дня направлення даних вимог погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Разом з цим, предметом спору у справі №910/5172/19 за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України та акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" є вимога про визнання недійсними кредитного договору №19 від 24.10.2008 та договору поруки №19/П від 27.05.2016.

В позові зазначено, що кредитний договір і договір поруки підписані з перевищенням повноважень, а також всупереч положенням ст.203 Цивільного кодексу України, ст.15 Закону України "Про Національний банк України", Положення про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженого постановою Національного банку України від 26.09.2006 №378.

Станом на 15.08.2019 рішення по справі №910/5172/19 щодо розгляду позовних вимог по суті не прийнято.

Крім того, ухвалою господарського суду м. Києва від 12.07.2019 по справі №910/5172/19 було відмовлено в задоволенні заяви Національного банку України про поновлення строку на подачу зустрічного позову з поверненням зустрічної позовної заяви Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення 4259 367 603,85 грн.

У пункті 2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз`яснено, якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене з урахуванням обставин конкретної справи є підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

Приймаючи до уваги, що у справі №904/2530/18 позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором №19 від 24.10.2008 та договором поруки №19/П від 27.05.2016, а у справі №910/5172/19 розглядається вимога про визнання недійсними кредитного договору №19 від 24.10.2008 та договору поруки №19/П від 27.05.2016, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказані справи пов`язані одна з одною і справа №904/2530/18 не може бути вирішена до розгляду справи №910/5172/19.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Отже, з урахуванням наведеної правової норми, передумовою визнання недійсними договорів має бути реалізація наявного саме у позивача права на подання відповідної заяви до закінчення підготовчого провадження.

З матеріалів справи не вбачається наявності обставин щодо звернення позивача до місцевого господарського суду із заявою про визнання недійсними кредитного договору №19 від 24.10.2008 та договору поруки №19/П від 27.05.2016.

Таким чином, станом на момент звернення відповідача із клопотанням про зупинення провадження у справі у суду першої інстанції була відсутня можливість в межах даної справи самостійно надати правову оцінку кредитному договору №19 від 24.10.2008 та договору поруки №19/П від 27.05.2016, на підставі яких позивач просить стягнути спірну заборгованість.

Крім того, частиною п`ятою статті 30 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Отже, спір щодо недійсності спірних догорів у справі № 910/5172/19 відповідачем у якій є Національний банк України, не може розглядатись господарським судом Дніпропетровської області, оскільки такі спори є виключною підсудністю господарського суду міста Києва.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи скаржників про наявність у місцевого суду можливості в межах даної справи самостійно надати правову оцінку кредитному договору №19 від 24.10.2008 та договору поруки №19/П від 27.05.2016, на підставі яких Національний банк України просить стягнути заборгованість у даній справі.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У даному випадку недійсність правочину, який є предметом розгляду по справі №904/2530/18 прямо не встановлена законом, отже він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. І оскільки він (правочин) не є предметом розгляду по справі № 904/2530/18 то суд не може встановлювати його дійсність або недійсність.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржників про те, що безпідставне зупинення провадження у справі призводить до порушення прав позивача та третьої особи на розумні строки розгляду справи судом.

Згідно з приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж "розумного строку" цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку "розумності строку" розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити "розумним", не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи встановлені у справі обставини, приймаючи до уваги забезпечення законних прав та інтересів сторін, повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, колегія суддів, враховуючи приписи пункту 2 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що зупинення провадження у даній справі не порушує прав позивача та третьої особи на розумні строки розгляду справи.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційних скарг акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Національного банку України відмовити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2019 у справі №904/2530/18 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

І.О.Вечірко