ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2020 року м.Дніпро Справа № 904/2710/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Торгсервіс Південь" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019

по справі №904/2710/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Торгсервіс Південь", м. Миколаїв

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніка-Сервіс", Дніпропетровська область, м. Дніпро

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінфест", Дніпро

про визнання договору факторингу № 14 від 06.06.2018 недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-Торгсервіс Південь" звернулось з позовом про визнання недійсним договору факторингу № 14 від 06.06.2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніка-Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінфест".

В обґрунтування позову про недійсність договору позивач послався на неналежне його повідомлення про укладення договору факторингу, оскільки у відповідному повідомленні про відступлення права грошової вимоги від 06.06.2018 року було помилково зазначено про договір факторингу №14 від 07.06.2018 року, тоді як фактично його було укладено 06.06.2018 року. Також посилається на те, що такий договір не створює реальних правових наслідків з огляду на відсутність доказів фактичної сплати грошових коштів товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфест» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніка-Сервіс» як фінансування під відступлення грошової вимоги. Позивачем вбачаються ознаки удаваності правочину, його вчинення для приховання іншого правочину про відступлення права вимоги. Такий висновок ґрунтується на твердженні позивача про відсутність ознак оплатності договору факторингу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 по справі №904/2710/19 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо фіктивності та удаваності оспорюваного правочину, його направленість на реальне настання правових наслідків та відповідність ознакам договору факторингу, що передбачені законом. Також вказав на недоведеність позивачем порушення його прав укладенням договору факторингу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Стверджує про відсутність в матеріалах справи достовірних доказів сплати другим відповідачем на користь першого грошових коштів за відступлення грошової вимоги, з огляду на що вважає, що відповідний договір факторингу не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфест» проти задоволення апеляційної скарги заперечує, судове рішення вважає обґрунтованим та законним, просить залишити його без змін. Зокрема вказує на те, що невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована особа має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним. Вважає доводи позивача про скасування судового рішення з мотивів недослідження судом першої інстанції обставин виконання договору необґрунтованими, оскільки такі обставини виходять за межі предмету доказування у даному спорі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2019 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Торгсервіс Південь" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 по справі №904/2710/19, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні з викликом сторін на 24.12.2019.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №904/2710/19 передано для розгляду колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередко А.Є..

Розгляд справи відкладався до 13.01.2020.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з відпусткою судді Чередко А.Є., для розгляду справи №904/2710/19 визначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.В., суддів Паруснікова Ю.Б., Коваль Л.А.

В судовому засіданні 13.01.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 10.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Торгсервіс Південь" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніка-Сервіс" (постачальник) було укладено договір № 10/01-2017 (далі - Договір), за умовами якого постачальник поставляє і передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує товари, що поставляються (п. 1.1. договору).

Постачальник зобов`язаний поставляти товар за цінами, вказаними а Специфікації (Додаток № 3 Специфікація), затвердженої сторонами, відповідно до Додатку № 1. У разі, якщо ціна в накладній перевищує ціну, зазначену в специфікації, постачальник зобов`язаний надати коригування накладної з цінами, які відповідають специфікації (п. 3.1. договору).

Договір укладено до 31 грудня 2017 (п. 6.1. договору). Дія цього договору автоматично продовжується на додатковий термін в 1 (один) рік, у випадку, якщо жодна зі сторін не заявить у письмовій формі про свій намір змінити або припинити дію договору за 60 (шістдесят) календарних днів до закінчення дії цього договору (п. 6.2. договору).

Пунктом 6.6 Договору передбачено, що права і зобов`язання, які виникають за цим договором не можна передавати третім сторонам без попередньої письмової згоди іншої сторони. У разі порушення умов даного пункту договору покупець має право вимагати компенсації збитків, негайно припинити дію цього договору.

06.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінфест" (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніка-Сервіс" (клієнт) було укладено договір факторингу № 14 (далі - договір факторингу).

Згідно умов даного договору клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги за Договором № 10/01-2017 від 10.01.2017 (надалі іменується основний договір) до Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Торгсервіс Південь в розмірі 411 749,00 грн. (надалі іменується "вимога"), а фактор зобов`язується передати грошові кошти у сумі, що відповідає розміру вимоги (надалі іменуються кошти) в розпорядження клієнта за плату (п. 1.1. договору факторингу).

За цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги за основним договором, строк платежу за якою настав, а також право вимоги за основним договором, яке виникне в майбутньому. Вимога за цим договором є відступленою клієнтом факторові з моменту набуття чинності цим договором, якщо сторони не домовляться про інше (п. 1.2. договору факторингу).

Відповідно до п. 1.6 Договору факторингу фактор зобов`язується перерахувати клієнту або іншій особі, що вказана клієнтом, грошові кошти у розмірі, що визначений п. 1.1. договору не пізніше ніж у шестимісячний термін з моменту підписання цього договору.

Пунктом 2.2.1 договору факторингу встановлено, що фактор зобов`язується сплатити клієнтові кошти в передбачені цим договором порядку та строки.

Клієнт має право вимагати від фактора перерахування коштів відповідно до умов цього договору (п. 2.3.1. договору факторингу).

Після набрання чинності цим договором та в триденний термін з моменту підписання цього договору, клієнт зобов`язаний сповістити боржника про укладення цього договору і повідомити, що платіж на користь фактора в розмірі, визначеному у цьому договорі, є належним (п. 3.2. договору факторингу).

Розрахунки боржника з фактором стосовно переданих прав вимоги здійснюються в порядку і формі, встановлених основним договором (п. 3.3. договору факторингу).

За умовами цього договору до фактора переходять всі права клієнта як кредитора в грошових зобов`язаннях, що виникли із основного договору, у тому числі право одержання від боржника сум основного боргу, процентів, неустойки (штрафів, пені) у повному обсязі з моменту підписання цього договору (п. 3.4. договору факторингу).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п. 5.1. договору факторингу).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 5.1 цього договору та закінчується 31.12.2019 (п. 5.2. договору факторингу).

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 5.3. договору факторингу).

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 07.06.2018 р. до договору факторингу клієнт передає фактору права вимоги оплати за товар, що був поставлений боржнику (ТОВ Альфа-Торгсервіс Південь) за накладною від 04.06.2018 № 7874684 на суму 5 833,54 грн. на підставі договору № 10/01-2017 від 10.01.2017, у зв`язку з чим були внесені зміни до п. 1.1. договору факторингу, за якими клієнт відступає фактору своє право грошової вимоги за договором № 10/01-2017 від 10.01.2017 до Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Торгсервіс Південь, в розмірі 417 582,54 грн., а фактор зобов`язується передати грошові кошти у сумі, що відповідає розміру вимоги в розпорядження клієнта за плату. Також сторони погодили реєстр видаткових накладних, за якими фактору передається право вимоги до Боржника.

Згідно Додаткової угоди №2 від 08.06.2018 сторони погодили, що клієнт відступає фактору своє право грошової вимоги за договором № 10/01-2017 від 10.01.2017 до Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Торгсервіс Південь в розмірі 417 582,54 грн, а фактор зобов`язується передати грошові кошти у сумі, що відповідає розміру вимоги (надалі іменуються кошти) в розпорядження клієнта за плату, розмір якої складає 417,42грн.

На адресу позивача було надіслано повідомлення від 06.06.2018 про відступлення права грошової вимоги (факторингу) на загальну суму основного боргу 411749,00 грн. з переліком накладних, за якими існує заборгованість та вимогою щодо здійснення повного розрахунку з фактором протягом п`яти днів з моменту отримання вимоги.

Предметом спору є визнання недійсним Договору факторингу №14 від 06.06.2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніка-Сервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфест».

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

За правилами статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Сторонами у договорі факторингу відповідно до статті 1079 ЦК України є фактор і клієнт. При цьому за правилами частин другої та третьої цієї статті клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, а фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Тобто для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Відповідно до пунктів 7 та 8 Положення про Державний реєстр фінансових установ (затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 28.08.2003 № 41) документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво. Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та/або дозволу.

Статтею 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Клієнт, як передбачено статтею 1081 ЦК України, відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

За правилами статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

При цьому частинами першою та другою статті 1086 ЦК України передбачено, що у разі порушення клієнтом своїх обов`язків за договором, укладеним з боржником, боржник не має права вимагати від фактора повернення сум, уже сплачених йому за відступленою грошовою вимогою, якщо боржник має право одержати ці суми безпосередньо від клієнта. Боржник, який має право одержати безпосередньо від клієнта суми, сплачені факторові за відступленою грошовою вимогою, має право вимагати повернення цих сум фактором, якщо фактор не виконав свого зобов`язання передати клієнтові грошові кошти, пов`язані з відступленням права грошової вимоги, або передав клієнтові грошові кошти, знаючи про порушення клієнтом зобов`язання перед боржником, пов`язаного з відступленням права грошової вимоги.

За приписами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, за приписами статті 234 ЦК України є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

За суб`єктним складом оспорюваний договір факторингу відповідає вимогам статті 1079 ЦК України, за приписами якої сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 17.01.2017 ФК № 854 (а.с. 134) Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінфест" зареєстровано як фінансову установу відповідно до розпорядження Комісії № 62 від 17.01.2017.

Характеризуючими ознаками договору факторингу, наведенними у статті 1077 ЦК України, є те, що за таким договором фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає чи зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги.

Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи оплатний характер договору факторингу, у постанові від 1 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 зазначила, що ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. При цьому дійшла висновку, що набуття особою у зв`язку з укладенням договору права на отримання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги , що відступається і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги та вираєа/ться в отриманні від первісного кредитора таких прав щодо боржника: а) права вимоги на стягнення (отримання) від боржника будь-яких грошових нарахувань та вимог, у тому числі передбачених кредитним договором заходів відповідальності, які виникли у первісного кредитора до боржника до моменту укладення цього договору; б) права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання боржником умов кредитного договору, в тому числі право на дострокове стягнення суми кредиту, процентів та інших пов`язаних з цим сум; в) права будь-яких інших вимог згідно генерального договору та кредитного договору; свідчать про те, що такий договір за своєю юридичною природою є договором факторингу.

У даній справі оплатний характер договору факторингу прямо передбачений умовами договору, відповідно до пункту 1.1 якого відступлення права грошової вимоги клієнтом та зобов`язання передати грошові у сумі, що відповідає розміру вимоги, здійснюється за плату. А додатковою угодою №2 від 08.06.2018 року визначено розмір такої плати, що складає 417,42грн.

Судова колегія відхиляє доводи позивача про неспрямованість договору факторингу на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Нездійснення виплати фактором на момент вчинення договору факторингу не суперечить закону, у тому числі статті 1077 ЦК України, якою передбачено не лише передачу грошових коштів в розпорядження клієнта, а і взяття зобов`язання передати такі кошти.

Такі обставини стосуються виконання зобов`язань за договором факторингу його сторонами, а отже не пов`язуються законом, а саме статтею 215 ЦК України з недійсністю правочину, яка обумовлена недодержанням сторонами вимог закону на момент вчинення правочину, а не подальшого його виконання.

Аргументи позивача, що пов`язані з виконанням зобов`язань як фактором так і клієнтом за договором факторингу та у з в`язку з цим твердження про неспямованість такого договору на реальне настання правових наслідків, перебувають за межами матеріально-правового інтересу позивача, оскільки не заперечують його обов`язку здійснити належну оплату боргу.

Вчинення сторонами договору факторингу дій за цим правочином, як то надіслання повідомлення боржнику про виконання зобов`язання на користь фактора, пред`явлення вимоги про його виконання вже спростовують фіктивність такого правочину.

З цих же мотивів судова колегія відхиляє твердження позивача з посиланням на висновок спеціаліста від 07.10. 2019 року про недостовірність поданих доказів сплати грошових коштів на користь клієнта шляхом укладення угод про зарахування зустрічних однорідних вимог №1 та №2 від 10.09.2019 року, оскільки такі обставини стосуються виконання договору факторингу, що законом не обумовлюється як підстава недійсності.

Крім того сторонами договору факторингу не заперечується укладення відповідних угод про зарахування зустрічних однорідних вимог.

У контексті наведеної статті 1082 ЦК України надіслане боржнику повідомлення про відступлення права грошової вимоги обумовлює виникнення у боржника права пересвідчитись у тому, що таке відступлення дійсно мало місце шляхом витребування від фактора відповідних доказів. При цьому невиконання фактором такого обов`язку надає боржнику лише право здійснити платіж на користь клієнта на виконання свого обов`язку перед ним.

Отже помилковість зазначення у повідомленні про відступлення грошової вимоги дати укладення договору факторингу №14, а саме 07.06.2018 року замість дійсної дати його укладення 06.06.2018 року не має правового значення та не впливає на дійсність відступленої грошової вимоги. Обставини щодо повідомлення боржника про відступлене право на визначаються законом як підстава недійсності договору факторингу, а вливають лише на виконання свого обов`язку боржником належній стороні. Крім того зміст повідомлення про відступлення права вимоги, крім номеру та дати укладання договору факторингу містить також перелік накладних, за якими товар був поставлений боржнику та підлягав оплаті, що у достатній мірі ідентифікувало зобов`язання, у якому відбулась заміна сторони.

Наведене дає підстави для висновку про необґрунтованість доводів позивача про удаваність та фіктивність договору факторингу, відповідність цього договору за предметом, суб`єктним складом та іншими характерними ознаками, визначеним законом вимогам до такого виду договорів.

За викладеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати по справі на підставі статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Торгсервіс Південь" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 у справі №904/2710/19.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 у справі №904/2710/19 .

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Торгсервіс Південь" .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.01.2020

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков