РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2020Справа № 910/14878/19

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум оіл ЛТД"

(вул. Іванівська, буд. 1, офіс 1, м. Харків, 61022

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джаз Ойл"

(вул. Бориспільська, буд. 26д, офіс 1, м. Київ, 02093)

про стягнення 122 218 грн. 10 коп.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

24.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Преміум оіл ЛТД" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою № 05/1329 від 28.08.2019 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джаз Ойл" про стягнення 122 218 грн. 10 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Джаз Ойл" не виконало взяте на себе зобов`язання за поставки №1.05/19-01 від 31.05.2019 з оплати поставленого товару, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 93 569 грн. 40 коп., пені в сумі 6 188 грн. 37 коп., 30 відсотків річних в сумі 5 460 грн. 33 коп., упущеної вигоди в сумі 17 000 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/14878/19 від 29.10.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум оіл ЛТД" залишено без руху.

08.11.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум оіл ЛТД" надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 29.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 відкрито провадження у справі №910/14878/19 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки на подання надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами частини 4 статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 11.11.2019 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Бориспільська, буд. 26д, офіс 1, м. Київ, 02093.

Станом на дату розгляду справи в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №42, згідно якого ухвала суду від 11.11.2019 була вручена представнику відповідача за довіреністю 22.11.2019.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2019, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

31 травня 2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Оіл ЛТД» (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Джаз Ойл" (надалі - Покупець) укладено Договір поставки № 31.05/19-01.

На підставі п. 1.1. вказаного Договору, Постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність Покупця узгодженими партіями в погоджені строки скраплений газ (СГ), (далі по тексту - Товар), а Покупець зобов`язується на умовах цього Договору прийняти та оплати Товар у кількості, за номенклатурою, цінами і термінами згідно з поданими Заявками, які підтверджені Постачальником. Кількість поставок протягом календарного місяця не обмежується і такі поставки можуть носити ритмічний характер (2 та більше разів на місяць).

Відповідно до п. 1.3. Договору поставки № 31.05/19-01 від 31.05.2019 року, загальна вартість Товару за цим Договором (ціна цього Договору), визначається як сумарна вартість всіх партій Товару згідно Додаткових угод до нього, або видаткових накладних на поставлений Товар.

Згідно з п. 6.1. вказаного Договору, ціна і вартість партії Товару узгоджується з Покупцем на підставі Заявки останнього, шляхом відображення у Додатковій угоді до Договору та у відповідному рахунку-фактурі. Вартість кожної окремої партії Товару зазначається в рахунку-фактурі, та у видаткових документах.

Відповідно до 6.5. Договору поставки № 31.05/19-01 від 31.05.2019 року, Покупець здійснює оплату за кожну партію Товару на умовах: або 100% (сто відсотків) передплати вартості Товару, або 100% (сто відсотків) оплати вартості товару по факту поставки, або з відстрочкою оплати вартості поставленої партії Товару, у тому числі, на умовах оплати вартості партії Товару з розстрочкою, рівними частинами по 1/5 суми, що зазначена у відповідному рахунку-фактурі та/або видатковій накладній, щоденно, протягом 5 (п`яти) банківських днів, починаючи з наступного дня після дати отримання Товару. Умови оплати та порядок розрахунків за партію Товару визначаються у Додаткових угодах.

У липні 2019 року, згідно договору №31.05/19-01 від 31.05.2019 року ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» було відвантажено ТОВ «Джаз Ойл» газ скраплений, а саме:

20.07.2019р. на суму 48803,00 грн. (видаткова накладна 200704);

20.07.2019р. на суму 78273,50 грн. (видаткова накладна 200705);

26.07.2019р. на суму 9675,50 грн. (видаткова накладна 260702).

Всього було відвантажено газу скрапленого на суму 136752,00грн.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на 20.07.2019 року за ТОВ «Джаз Ойл» вже була заборгованість перед ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» за Договором поставки №31.05/19-01 від 31.05.2019 року, у сумі 1817,40 грн..

В подальшому за вищезазначений відвантажений товар (газ скраплений) 20 липня 2019р. та 26 липня 2019р. ТОВ «Джаз Ойл» перерахував грошові кошти, а саме: 22.07.2019р.- 15000,00грн;

02.08.2019р.-20000.00грн.;

06.08.2019р.-10000.00грн.

Всього було перераховано 45 000,00грн.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість ТОВ «Джаз Ойл» перед ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» складається із 91752,00 (залишок за відвантажений 20.07.2019 та 26.07.2019р. Товар) + 1817,40 грн.(залишок заборгованості станом на 20.07.2019р.) = 93 569,40 грн.

Отже, заборгованість ТОВ «Джаз Ойл» перед ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» за Договором поставки №31.05/19-01 від 31.05.2019 року складає 93 569 грн.40 коп.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, останнім була отримана вказана металопродукція та заперечень щодо її кількості, асортименту, якості та комплектності заявлено не було.

Обґрунтовуючи звернення із позовною заявою до суду позивач вказує, що станом на дату подання позову Відповідач суму боргу не сплатив, заборгованість становить 93 569 грн.40 коп.

Отже, спір у справі виник у зв`язку з несвоєчасною, на думку позивача, оплатою відповідачем поставленого товару.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За своєю правовою природою, укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських, згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України і у відповідності до приписів ст.. 629 ЦКУ є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.655 ЦКУ за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦКУ за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб. (ч.2, 3 ст. 712 ЦКУ).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦКУ якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦКУ покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до роз`яснення Вищого господарського суду України, викладеного у п. 1 Оглядового листа від 29.04.2013 р. № 01-06/767/2013, із посиланням на постанову ВГСУ від 20.09.2012 р. № 12/5026/556/2012, строк виконання грошового зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений спеціальною нормою статті 692 ЦК України. ВГСУ зазначив: «факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар». Тобто, Відповідач повинен був сплатити заборгованість за товар у повному обсязі на наступний день після поставки.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Відповідно ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Проте, відповідач в добровільному порядку взяті на себе зобов`язання з оплати товару виконав частково, внаслідок чого у останнього утворилася сума заборгованості 93 569 грн.40 коп. перед позивачем.

За таких обставин, враховуючи дату поставки товару за представленими до матеріалів справи видатковою накладною та товарно-транспортною накладною, суд дійшов висновку, що строк оплати товару на суму 93 569 грн.40 коп. настав.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем, отриманий товар, оплачено не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 93 569 грн.40 коп.

З огляду на викладене вище в сукупності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 93 569 грн.40 коп. основного боргу, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 8.5. Договору, у разу невиконання Покупцем умов та термінів оплати вартості поставленої партії Товару (п.6.5.,6.7.Договору), визначених у Додаткових угодах до цього Договору та/або рахунках - фактурах, за умови оплати Покупцем вартості Товару по факту поставки, або з відстрочкою чи з розстрочкою оплати, Покупець сплачує Постачальнику, крім суми основної заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості, а за прострочення понад 5 (п`ять) календарних днів додатково штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми невиконаного грошового зобов`язання, з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Суд вважає розрахунок позивача щодо нарахування пені у сумі 6188,37 грн. арифметично не вірним та таким що не відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

За власним перерахунком суду, загальна сума пені за договором складає 6083.27 грн., відповідно до розрахунку, що наведений у таблиці.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
9356907.08.2019 - 05.09.20193017.0000 %0.093 %*2614.80
9356906.09.2019 - 16.10.20194116.5000 %0.090 %*3468.46

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум оіл ЛТД" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Джаз Ойл" пені у сумі 6188,37 грн. підлягають частковому задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 30% річних у розмірі 5 460,33 грн. за період з 07.08.2019 до 16.10.2019.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно пункту 8.6. Договору за прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті поставленого Товару понад 10 (десять) календарних днів, Покупець на вимогу Постачальника зобов`язаний сплатити у 30-денний термін сплатити Постачальнику суму боргу, що складається із суми основної заборгованості за поставлений Товар та санкції відповідно до пункту 8.5. цього Договору, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30% (тридцять відсотків) річних від простроченої суми всієї заборгованості за весь час прострочення визначеного боргу, відповідно до ст.625 ЦК України.

Таким чином, умовами п. 8.6 договору сторони встановили інший розмір процентів річних, що нараховується за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України - 30% річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості (в межах розміру, заявленого до стягнення з відповідача), у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум оіл ЛТД" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Джаз Ойл" 30% річних у розмірі 30% річних у розмірі 5 460,33 грн. за період з 07.08.2019 до 16.10.2019 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди, у зв`язку з тим, що якби останнім було належним чином виконано своє грошове зобов`язання за договором, то Товариство з обмеженою відповідальністю "Преміум оіл ЛТД" могло б одержати дохід у розмірі 17 000,00 грн., який просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Джаз Ойл", суд зазначає наступне.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини боржника у заподіянні збитків.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, пред`явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди, яка за своєю суттю є припущенням, покладає на кредитора обов`язок навести достатні обґрунтування, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані, позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі №6-237цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18).

З врахуванням викладеного, оскільки упущена вигода є не отриманими доходами, то позивачу необхідно було довести те, що він міг і повинен був отримати відповідні доходи у визначеному ним розмірі і за визначений ним період.

Разом з цим, всупереч викладеним вище нормам закону, позивачем не було доведено обґрунтованості позовних вимог про стягнення упущеної вигоди. Зокрема, матеріали справи не містять доказів можливості отримання прибутку у сумі 17 000,00 грн. підприємством позивача, як і не містять обґрунтованого розрахунку розміру заявленої вимоги про відшкодування упущеної вигоди у сумі 17 000,00 грн., а також не доведено, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток на спірну суму.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди в 17 000,00 грн. задоволенню не підлягають як не доведені та не обґрунтовані.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому, відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як встановлено судом, в підтвердження понесених витрат на оплату правової допомоги у розмірі 14 990,08 грн. позивачем до матеріалів справи було надано копію договір про надання професійної правничої допомоги №16/10-19 від 16.10.2019 та додаткової угоди №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №16/10-19 від 16.10.2019, Ордер ХВ№1999 від 06.11.2019, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію акту наданих послуг за Додатковою угодою №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №16/10-19 від 16 жовтня 2019 p, копію платіжного доручення №516 від 18.10.2019 на суму 10 000,00 грн.

Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі №906/194/18, від 19.02.2019 у справі №917/1071/18.

16 жовтня 2019 року ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» було укладено із Адвокатським об`єднанням «Легал Інвест Груп» договір про надання професійної правничої допомоги №16/10-19 (далі по тексту - Договір про надання професійної правничої допомоги), предметом якого є надання ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» юридичних послуг з професійної правничої допомоги по представництву інтересів підприємства з приводу стягнення з ТОВ «Джаз Ойл» заборгованості за договором поставки № 31.05/19-01 від 31.05.2019 року, зокрема, вивчення та правовий аналіз документів, необхідних для належного виконання цього Договору; участь у підготовці, складанні та поданні до суду процесуальних документів; представництво(захист) у встановленому порядку інтересів ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» в усіх судах.

Відповідно до пункту 3.1. вказаного Договору про надання професійної правничої допомоги , вартість надаваної Клієнту юридичних послуг у вигляді професійної правничої допомоги зазначається в укладених Сторонами Додаткових угодах до даного Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно пункту 1 Додаткової угоди №1 від 16.10.2019р. до договору про надання професійної правничої допомоги №16/10-19 від 16 жовтня 2019 p., укладеної між АО «Легал Інвест Груп» (Виконавець) та ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» (Клієнт), Адвокатським об`єднанням були надані наступні юридичні послуги:

1. вивчення та аналіз наданої Клієнтом документації по взаємовідносинам Клієнта із ТОВ «Джаз Ойл» щодо заборгованості за договором поставки № 31.05/19-01 від 31.05.2019 року (2 години роботи),

2. складання позовної заяви до Господарського суду м.Києва від Клієнта про стягнення з ТОВ «Джаз Ойл» заборгованості за договором поставки № 31.05/19-01 від 31.05.2019 року (З години роботи)',

3. складання заяви до Господарського суду м. Києва від Клієнта про забезпечення позову про стягнення з ТОВ «Джаз Ойл» заборгованості за договором поставки № 31.05/19-01 від 31.05.2019 року (3 години роботи);

4. формування додатків до позовної заяви та заяви про забезпечення позову про стягнення з ТОВ «Джаз Ойл» заборгованості за договором поставки № 31.05/19-01 та направлення поштою цих документів до Господарського суду м. Києва (2 години роботи).

Стосовно п. 4 Додаткової угоди, то суд вказує, що адвокатом Мокроусовим Ю.С. не вказано, які саме процесуальні документи за його підписом були підготовлені та подані до матеріалів справи. Разом з тим, суд зауважує, що позовна заява до суду подана за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Оіл ЛТД» Бахур А.С., так само як і підписом директора Бахур А.С. засвідчені усі копії документів, що долучені до позовної заяви.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що нараховані витрати на професійну правничу допомогу відповідно до Додаткової угоди №1 від 16.10.2019 за п. 4 є необґрунтованими, недоведеними, документально непідтвердженими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно пункту 1 Додаткової угоди №1 до договору про надання професійної правничої допомоги, укладеної між АО «Легал Інвест Груп» та ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» , Клієнт оплачує Виконавцю за надання послуг за цією Додатковою угодою, в якості передплати, оплату (винагороду) в розмірі 10.000,00 гривень, протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати укладання цієї додаткової угоди.

18 жовтня 2019 року між ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» та Адвокатським об`єднанням «Легал Інвест Груп» акт наданих послуг за Додатковою угодою №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №16/10-19 від 16 жовтня 2019 p., а ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» було здійснено оплату за Додатковою угодою № 1 від 16.10.2019р.на користь АО «Легал Інвест Груп», в розмірі 10 000,00 грн.

Крім цього, ТОВ «Преміум Оіл ЛТД» зазначає про можливість додаткових витрат на професійну правничу допомогу за цим позовом в розмірі близько 5 000 грн., без врахування участі у судових засіданнях по судовому провадженню за вказаною позовною заявою. Однак доказів понесених втрат у розмір 5 000,00 грн. до матеріалів справи не додано.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем у прохальній частині позовних вимог заявлено до стягнення із відповідача судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., однак до матеріалів справи долучена копія платіжного доручення №516 від 18.10.2019, котрою підтверджується сплата Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Оіл ЛТД`витрат на професійну правничу допомогу на суму 10 000,00 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд (у разі, якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом), не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція міститься у Додатковій Постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/23255/17 від 15 січня 2019 року.

Отже, враховуючи наведені вище норми процесуального законодавства та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, та відповідно обґрунтованими, реальними та розумними, співмірними із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, а також документально підтвердженими витратами на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом даної справи є витрати в розмірі 6 800,00 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум оіл ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джаз Ойл" про стягнення 122 218 грн. 10 коп. підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1652,15 грн. Інша частина сплаченого судового збору залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Оіл ЛТД" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Джаз Ойл» (02093, м. Київ, вулиця Бориспільська, буд. 26Д, офіс 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Оіл ЛТД» (61022, м. Харків, вул. Іванівська, буд. 1, офіс 1, ) суму основної заборгованості в розмірі 93 569 (дев`яносто три тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 40 коп., пеню у розмірі 6 083 (шість тисяч вісімдесят три) грн. 27 коп. 30% річних у розмірі 5 460 (п`ять тисяч чотириста шістдесят) грн. 33 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 880 (шість тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 652 (одна тисяча шістсот п`ятдесят дві) грн. 15 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.О. Лиськов