РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.01.2020Справа № 910/11693/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" до акціонерного товариства "Українська залізниця", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", про визнання додаткової угоди укладеною,

за участі представників:

позивача: Кудрицького Р.П. за ордером від 30 вересня 2019 року серії КВ № 452554;

відповідача: Нікогосяна О.С. за ордером від 17 вересня 2019 року серії ОД № 334618;

третьої особи: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) про визнання укладеною додаткової угоди від 1 липня 2019 року до підписаного між сторонами договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії у запропонованій позивачем редакції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 29 травня 2018 року між сторонами було укладено договір № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії, яким врегульовано умови та порядок здійснення Товариством діяльності з обробки вантажів у Миколаївському морському торговельному порту та надання послуг, зокрема, з подачі-забирання вагонів, маневрових робіт, зважування вагонів. Зважаючи на закінчення строку дії цього правочину 31 травня 2019 року, позивач неодноразово попередньо звертався до Залізниці з проханнями про здійснення необхідних дій з метою переукладення цієї угоди на новий строк, які були залишені відповідачем без задоволення. Так, 31 травня 2019 року з метою недопущення зупинки діяльності Миколаївського морського порту керівник Товариства особисто прибув до приміщення Регіональної філії відповідача "Одеська залізниця", де за результатами проведених між уповноваженими представниками сторін переговорів директором позивача було підписано наданий Залізницею проект відповідної додаткової угоди про продовження строку дії укладеного між ними договору. У той же час, зважаючи на те, що умовами наданого відповідачем проекту цієї додаткової угоди було передбачено продовження строку дії договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії лише до 1 липня 2019 року, що, на думку Товариства, суперечить вимогам пункту 2.2 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, якими встановлено укладення такого договору строком на 5 років, наданий Залізницею проект додаткової угоди був підписаний керівником позивача з протоколом розбіжностей щодо строку дії цього правочину. Зазначений протокол розбіжностей до вищенаведеної додаткової угоди від 31 травня 2019 року № 1 (за умовами якого укладений між сторонами договір діє до 1 липня 2023 року) Товариство направило відповідачу листом від 20 червня 2019 року № 20/06-07. Проте 4 липня 2019 року на адресу Товариства надійшов лист Залізниці від 1 липня 2019 року № ДН-5-07/505, в якому відповідач зазначив про те, що додаткова угода від 31 травня 2019 року № 1 до договору від 29 травня 2018 року № 4/97 була підписана уповноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень, тоді як надісланий позивачем протокол розбіжностей до цієї додаткової угоди було залишено відповідачем без розгляду та повернуто Товариству. У вказаному листі також було зазначено, що для можливості забезпечення безперебійної роботи підприємств та стивідорних компаній Залізницею було погоджено пролонгацію діючого договору № 4/97 ще на 1 місяць - до 1 серпня 2019 року, у зв`язку з чим позивачу було направлено відповідний проект додаткової угоди. У відповідь на зазначену пропозицію Товариство направило на адресу відповідача лист від 1 липня 2019 року № 01/01-11, до якого було долучено два примірника додаткової угоди до договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про продовження строку його дії до 29 травня 2023 року включно (додаткова угода № 2). Однак листом Залізниці від 10 липня 2019 року № ДН-5-07/536 позивачу було повернуто один екземпляр надісланої останнім додаткової угоди № 2 разом з протоколом розбіжностей до договору від 29 травня 2018 року № 4/97, за яким відповідач погодив продовження строку дії цього правочину лише до 1 серпня 2019 року включно. Враховуючи те, що додаткова угода № 2 до договору від 29 травня 2018 року № 4/97 щодо продовження строку його дії до 29 травня 2023 року включно, на думку Товариства, була підписана Залізницею у запропонованій позивачем редакції, а направлений відповідачем протокол розбіжностей безпосередньо стосувався договору від 29 травня 2018 року № 4/97, а не наданої позивачем додаткової угоди № 2 до нього, Товариство, посилаючись на статті 640, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 179, 187, 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просило суд визнати укладеною додаткову угоду від 10 липня 2019 року № 2 до вищенаведеного договору в запропонованій позивачем редакції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2019 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11693/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 26 вересня 2019 року.

29 серпня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду надійшла заява позивача від 29 серпня 2019 року, в якій останній просив суд забезпечити пред`явлений ним позов шляхом зобов`язання Залізниці, її посадових та службових осіб, виконувати умови укладеного між сторонами договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії та Єдиний технологічний процес роботи Товариства і станції Миколаїв-Вантажний регіональної філії відповідача "Одеська Залізниця".

Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року вищевказану заяву Товариства задоволено; до вирішення спору по суті зобов`язано Залізницю, її посадових та службових осіб, виконувати умови договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії, а також виконувати Єдиний технологічний процес роботи Товариства і станції Миколаїв-Вантажний регіональної філії відповідача "Одеська Залізниця", затверджений 18 червня 2018 року.

23 вересня 2019 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Залізниці на позовну заяву від 17 вересня 2019 року, в якому остання заперечила проти задоволення вимог Товариства з огляду на те, що позивачем не було вчасно направлено на адресу відповідача повного пакету документів, необхідних для укладення договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії, не усунуто усіх недоліків, встановлених актом обстеження умов під`їзної колії і станції примикання, та не надано документів на підтвердження права власності Товариства на під`їзні колії. Крім того, 31 травня 2019 року керівник позивача при підписанні додаткової угоди № 1, якою було передбачено продовження строку дії договору № 4/97 до 1 липня 2019 року включно, за твердженням Залізниці, не висловив жодних зауважень чи застережень з приводу редакції цієї додаткової угоди. Також відповідач зазначив про те, що у проекті спірної додаткової угоди останнім було зазначено про її підписання з протоколом розбіжностей, що спростовує твердження Товариства щодо підписання Залізницею цієї додаткової угоди № 2 у запропонованій позивачем редакції без зауважень та заперечень. Разом із тим, умови запропонованої Товариством до укладення додаткової угоди № 2 суперечать вимогам чинного законодавства України, а спірна додаткова угода не може бути визнана укладеною в судовому порядку з огляду на те, що таке укладення не є обов`язковим в силу вимог статті 179 ГК України.

25 вересня 2019 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла відповідь Товариства від 25 вересня 2019 року на відзив, в якій останнє зазначило про те, що на обох примірниках додаткової угоди від 31 травня 2019 року № 1 директором позивача було вчинено напис про підписання цієї додаткової угоди із зауваженнями (протоколом розбіжностей), тоді як долучений відповідачем примірник цієї додаткової угоди, який не містить відомостей про наявність протоколу розбіжностей до неї, не відповідає дійсності. Крім того, позивачем було направлено на адресу відповідача усі необхідні для продовження дії укладеного між сторонами договору документи, а також надано докази на підтвердження права власності Товариства на під`їзні колії. Також позивач зазначив про відсутність правових підстав для визнання неукладеною між сторонами додаткової угоди від 10 липня 2019 року № 2 у запропонованій Товариством редакції після її повного чи часткового виконання вказаними контрагентами.

У судовому засіданні 26 вересня 2019 року оголошувалася перерва до 3 жовтня 2019 року.

До початку призначеного судового засідання 3 жовтня 2019 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли додаткові пояснення Залізниці від 2 жовтня 2019 року № НЮ-14/3055, в яких відповідач зазначив про те, що укладення спірної додаткової угоди № 2 було ініційовано позивачем, а отже Товариство було зобов`язано протягом двадцятиденного строку передати до господарського суду на врегулювання розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні цієї угоди та підписанні протоколу розбіжностей від 29 липня 2019 року. Проте позивачем зазначеного строку дотримано не було.

У судовому засіданні 3 жовтня 2019 року представник відповідача надав суду для огляду наявний у Залізниці примірник оригіналу додаткової угоди від 31 травня 2019 року № 1 до договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії від 29 травня 2018 року № 4/97 та не заперечував проти долучення наведеного документа до матеріалів справи у разі виникнення такої необхідності.

Ухвалою суду від 3 жовтня 2019 року підготовче судове засідання відкладено на 24 жовтня 2019 року. Крім того, цією ухвалою до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, залучено державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт".

8 жовтня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду надійшла заява позивача від 8 жовтня 2019 року, в якій останній, з урахуванням поданих у подальшому уточнень від 15 жовтня 2019 року до цієї заяви, просив суд вжити заходи забезпечення доказів у справі № 910/11693/19 шляхом витребування у відповідача оригіналу додаткової угоди від 31 травня 2019 року № 1 до договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії від 29 травня 2018 року № 4/97 та призначення судової експертизи.

Ухвалою суду від 9 жовтня 2019 року розгляд вказаної заяви Товариства було призначено на 15 жовтня 2019 року.

11 жовтня 2019 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли заперечення відповідача від 7 жовтня 2019 року № НЮ-14/3089, в яких останній зазначив про необґрунтованість вимог Товариства.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року в задоволенні зави Товариства від 8 жовтня 2019 року про забезпечення доказів у справі № 910/11693/19 було відмовлено.

До початку призначеного судового засідання 24 жовтня 2019 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" від 21 жовтня 2019 року № 06/1327, в яких останнє вказало про те, що на час розгляду даної справи Товариство не надає наведеній третій особі послуг з подачі-збирання вагонів та маневрових робіт, а господарські відносини між зазначеними підприємствами здебільшого ґрунтуються на наданні позивачу в оренду та користування майна, що перебуває на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт".

Крім того, до початку цього судового засідання через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання позивача від 23 жовтня 2019 року, в якому останній просив суд призначити у даній справі судову почеркознавчу експертизу з метою встановлення факту виконання підпису на наданому Залізницею примірнику оригіналу додаткової угоди від 31 травня 2019 року № 1 уповноваженим представником позивача ( ОСОБА_1 ), чи іншою особою.

Також 24 жовтня 2019 року до суду надійшла заява позивача від 22 жовтня 2019 року, в якій останній уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати укладеною додаткову угоду від 1 липня 2019 року № 2 до підписаного між сторонами договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії у запропонованій позивачем редакції. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Також до початку цього судового засідання через загальний відділ канцелярії суду надійшло клопотання позивача від 22 жовтня 2019 року, в якому останній зазначив про те, що до постановлення Господарським судом міста Києва ухвали про забезпечення позову в даній справі відповідач фактично виконував умови договору № 4/97, зокрема, підписував змінно-добові плани по подачі порожніх та навантажених вагонів під навантаження і вивантаження, надавав одразу після прибуття вагонів на станцію Миколаїв-Вантажний інформацію про прибуття вагонів на станцію в письмовому вигляді та надавав, оформляв пам`ятки форми ГУ-45 на подавання вагонів на під`їзну колію порту при фактичній подачі вагонів та на забирання вагонів, які забрані з порту, узгоджував обсяги завозу вантажів на місяць та вчиняв інші дії відповідно до умов цього правочину. Наведені обставини, на думку Товариства, додатково підтверджують відсутність правових підстав для визнання неукладеною між сторонами додаткової угоди від 1 липня 2019 року № 2 у запропонованій Товариством редакції після її повного чи часткового виконання контрагентами.

У судовому засіданні 24 жовтня 2019 року протокольною ухвалою строк підготовчого провадження у справі № 910/11693/19 було продовжено на 30 днів, а в судовому засіданні оголошено перерву до 7 листопада 2019 року.

У судовому засіданні 7 листопада 2019 року оголошено перерву до 14 листопада 2019 року.

У судовому засіданні 14 листопада 2019 року протокольною ухвалою в задоволенні клопотання Товариства від 23 жовтня 2019 року про призначення судової експертизи було відмовлено.

Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року підготовче провадження у справі № 910/11693/19 було закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 5 грудня 2019 року.

У судовому засіданні 5 грудня 2019 року оголошено перерву до 9 січня 2020 року.

У судовому засіданні 9 січня 2020 року представник Товариства підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви від 22 жовтня 2019 року про уточнення позовних вимог, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Залізниці проти задоволення вимог позивача заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 17 вересня 2019 року та запереченнях від 7 жовтня 2019 року № НЮ-14/3089.

Третя особа про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначені судові засідання не забезпечила.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов Товариства, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2018 року між Залізницею та Товариством було укладено договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії № 4/97, яким врегульовано порядок експлуатації під`їзної колії, якою користувався позивач згідно договорів про встановлення права сервітуту від 30 листопада 2012 року № 10-А та від 11 липня 2013 року № 9-А, що примикає до станції Миколаїв-Вантажний через стрілку № 59 до ходової колії № 52, і яка обслуговується власним локомотивом.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток цих суб`єктів господарювання.

За умовами пункту 21 цієї угоди остання укладається терміном на 1 рік і діє з 29 травня 2018 року до 31 травня 2019 року.

Зважаючи на закінчення строку дії цього правочину 31 травня 2019 року, позивач неодноразово звертався до Залізниці (листи від 1 квітня 2019 року № 01/04-06, від 23 квітня 2019 року № 23/04-22, від 20 травня 2019 року № 20/05-03) з проханнями здійснити необхідні дії для переукладення цієї угоди на новий строк.

З метою недопущення зупинки діяльності Миколаївського морського порту 31 травня 2019 року між уповноваженими представниками сторін було підписано наданий Залізницею проект відповідної додаткової угоди від 31 травня 2019 року № 1 про продовження строку дії укладеного між ними договору до 1 липня 2019 року включно.

У своїй позовній заяві Товариство посилалося на те, що умовами наданого відповідачем проекту цієї додаткової угоди було передбачено продовження строку дії договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії лише до 1 липня 2019 року, що, на думку Товариства, суперечить вимогам пункту 2.2 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 (далі - Правила), якими встановлено укладення такого договору строком на 5 років. У зв`язку з наведеними обставинами наданий Залізницею проект додаткової угоди від 31 травня 2019 року № 1 був підписаний керівником позивача з протоколом розбіжностей щодо строку дії цього правочину. Зазначений протокол розбіжностей до вищенаведеної додаткової угоди від 31 травня 2019 року № 1 (за умовами якого укладений між сторонами договір діє до 1 липня 2023 року) Товариство направило відповідачу листом від 20 червня 2019 року № 20/06-07.

Проте 4 липня 2019 року на адресу Товариства надійшов лист Залізниці від 1 липня 2019 року № ДН-5-07/505, в якому відповідач зазначив про те, що додаткова угода від 31 травня 2019 року № 1 до договору від 29 травня 2018 року № 4/97 в момент її укладення була підписана уповноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень та розбіжностей, тоді як надісланий позивачем протокол розбіжностей до цієї додаткової угоди було залишено відповідачем без розгляду та повернуто Товариству.

У вищевказаному листі Залізниці від 1 липня 2019 року № ДН-5-07/505 також було зазначено, що для можливості забезпечення безперебійної роботи підприємств та стивідорних компаній відповідачем було погоджено пролонгацію діючого договору № 4/97 ще на 1 місяць - до 1 серпня 2019 року, у зв`язку з чим позивачу було направлено відповідний проект додаткової угоди.

Зважаючи на недосягнення між сторонами згоди щодо всіх умов такої додаткової угоди, Товариство направило на адресу відповідача лист від 1 липня 2019 року № 01/01-11, до якого було долучено два примірника додаткової угоди до договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про продовження строку його дії до 29 травня 2023 року включно (додаткова угода № 2). Однак листом Залізниці від 10 липня 2019 року № ДН-5-07/536 позивачу було повернуто один екземпляр надісланої останнім додаткової угоди № 2 разом з протоколом розбіжностей, за яким відповідач погодив продовження строку дії цього правочину лише до 1 серпня 2019 року включно.

Враховуючи те, що додаткова угода № 2 до договору від 29 травня 2018 року № 4/97 щодо продовження строку його дії до 29 травня 2023 року включно, на думку Товариства, була підписана Залізницею у запропонованій позивачем редакції, а направлений відповідачем протокол розбіжностей безпосередньо стосувався договору від 29 травня 2018 року № 4/97, а не наданої позивачем додаткової угоди № 2 до нього, Товариство, з урахуванням заяви від 22 жовтня 2019 року про уточнення позовних вимог, просило суд визнати укладеною додаткову угоду від 1 липня 2019 року № 2 до вищенаведеного договору в запропонованій позивачем редакції.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 188 ГК України зміна або розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту ( стаття 654 ЦК України).

Зі змісту пункту 19 договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії вбачається, що зміни до нього вносяться в порядку, встановленому Правилами.

За умовами пункту 3.4 Правил додаткові угоди до договору про експлуатацію під`їзної колії, на його продовження, доповнення або часткові зміни оформляються у порядку, встановленому для оформлення договору про експлуатацію під`їзної колії.

Вказаний порядок є таким: проект договору розробляється залізницею. Підписаний у двох примірниках проект договору надсилається на підпис підприємству. Підприємство підписує і повертає залізниці проект договору у двадцятиденний термін. Цей термін обчислюється: у разі пересилки проекту договору з посильним - з дати розписки про отримання договору, у разі пересилки поштою - з дати календарного штемпеля поштового відділення в пункті знаходження адресата. Якщо при підписанні договору в підприємства виникнуть заперечення стосовно його умов, то незалежно від цього воно підписує договір, складає протокол розбіжностей і направляє його у двох примірниках залізниці одночасно з підписаним договором. Наявність розбіжностей оговорюється в договорі. У разі неповернення залізниці підписаного проекту договору у двадцятиденний термін, договір набирає чинності в редакції залізниці;

залізниця не пізніше ніж через 20 днів після отримання цього протоколу розбіжностей зобов`язана призначити день розгляду розбіжностей, про що вона має повідомити підприємство у десятиденний термін після отримання протоколу і не пізніше ніж за 10 днів до призначеної дати розгляду. Якщо залізниця у вказаний термін не призначить дату розгляду розбіжностей, договір набирає чинності в редакції підприємства. У випадку неприбуття представника підприємства у призначений термін для розгляду розбіжностей договір набуває чинності в редакції залізниці;

розбіжності, що залишилися неврегульованими, оформлюються новим протоколом і у двадцятиденний термін після дня їх розгляду передаються залізницею до господарського суду. Якщо в указаний термін розбіжності не будуть направлені до господарського суду, то договір набуває чинності в редакції підприємства.

Такий порядок оформлення поширюється на додаткові угоди до договору, на його продовження, доповнення або часткові зміни.

Згідно з пунктами 3.1 та 3.2 згаданих Правил проект договору розробляється залізницею на підставі акта обстеження під`їзної колії (додаток 4).

Залізниця спільно з підприємством провадить обстеження під`їзної колії і її технічного оснащення. Результати обстеження оформлюються актом обстеження умов роботи на під`їзній колії і станції примикання, в якому вказуються всі дані про фактичний стан під`їзної колії, а саме: довжина під`їзної колії; площа ділянки землі (у кв. м), зайнята під`їзною колією, і окремо - зайнята спорудами підприємства у смузі відведення; відстань, за яку повинна стягуватися плата за подачу та забирання вагонів; розмір та характер вантажообороту; спеціалізація складських площ; вантажні фронти; наявність вантажних машин і механізмів та їх паспортна потужність; наявність контрагентів тощо. Акт обстеження підписують уповноважені представники залізниці і підприємства не пізніше 10 днів з дати обстеження.

У разі непогодження з даними, які внесено до акта обстеження, представник підприємства, який бере участь в обстеженні, зобов`язаний підписати акт і внести до нього свої мотивовані зауваження.

Акт складається у двох примірниках, один з яких залишається у підприємства, другий - у залізниці.

До акта обстеження власником під`їзної колії додається Інструкція про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії, масштабний план з нанесеним на ньому розташуванням вантажних фронтів і механізмів, а також технічний паспорт і поздовжній профіль колії.

За змістом вищенаведених положень Правил проект відповідного договору розробляється саме залізницею, а не підприємством. У той же час з наявних у матеріалах справи документів вбачається, що вказаного порядку сторонами дотримано не було, оскільки укладення спірної додаткової угоди № 2 було ініційовано Товариством у листі позивача від 1 липня 2019 року № 01/01-11, до якого було долучено два примірника додаткової угоди до договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про продовження строку його дії до 29 травня 2023 року включно.

Разом із тим, Главою 20 ГК України унормовано загальний порядок укладання господарських договорів.

Згідно з частинами 2-5 статті 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Як було зазначено вище, листом Залізниці від 10 липня 2019 року № ДН-5-07/536 позивачу було повернуто один екземпляр надісланої останнім додаткової угоди № 2 разом з протоколом розбіжностей, за яким відповідач погодив продовження строку дії цього правочину лише до 1 серпня 2019 року включно.

Проте позивачем не було надано суду доказів дотримання ним загального порядку укладення такого господарського договору, зокрема, документів, які підтверджують розгляд Товариством цього протоколу розбіжностей протягом двадцяти днів після його одержання, вжиття у цей же строк заходів для врегулювання розбіжностей з Залізницею, а також передачі в цей же строк до суду тих розбіжностей, що залишились неврегульованими.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог Товариство посилалося на те, що воно є підприємством промислового залізничного транспорту, а відтак спірний договір є обов`язковим до укладення між сторонами в силу вимог частини 3 статті 179 ГК України та частини 1 статті 1 Закону України "Про залізничний транспорт".

За частиною 3 статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про залізничний транспорт" залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо.

Відповідно до пункту 77 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), термін дії договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії і договору на подачу та забирання вагонів визначається сторонами. У випадку зміни технологічного устаткування або технології роботи станції чи залізничної під`їзної колії окремі пункти договору або увесь договір за вимогами однієї із сторін можуть бути переглянуті до закінчення терміну його дії.

У той же час вказаним пунктом Статуту також передбачено, що договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії і договір про подачу і забирання вагонів укладаються між залізницею або відповідною уповноваженою начальником залізниці організацією та підприємством, якому належить під`їзна колія.

У разі обслуговування під`їзної колії підприємством промислового залізничного транспорту договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії може укладатися залізницею з цим підприємством.

Зі змісту вищевказаних положень Статуту вбачається, що укладення Залізницею договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії з підприємством промислового залізничного транспорту (до яких віднесено позивача), є правом, а не обов`язком відповідача.

Загальні підстави внесення змін до договору, в тому числі в судовому порядку, визначені нормами статей 651, 652 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, за загальним правилом, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказаними нормами права та встановленими судом фактичними обставинами справи спростовуються твердження Товариства щодо обов`язковості укладення між сторонами спірного договору, а отже й наявності правових підстав для визнання такого правочину укладеним в судовому порядку.

Разом із тим, позивачем не було надано суду документів на підтвердження його статусу особи, з якою Залізниця зобов`язана укласти спірний договір на виконання вимог Статуту та Правил.

Посилання Товариства на те, що додаткова угода № 2 до договору від 29 травня 2018 року № 4/97 щодо продовження строку його дії до 29 травня 2023 року включно була підписана Залізницею у запропонованій позивачем редакції, а направлений відповідачем протокол розбіжностей стосувався договору від 29 травня 2018 року № 4/97, а не наданої позивачем додаткової угоди № 2 до нього, також не беруться судом до уваги з огляду на зміст направленого відповідачем на адресу позивача протоколу розбіжностей від 10 липня 2019 року, який безпосередньо стосувався саме додаткової угоди № 2 до наведеного правочину, а не самого договору від 29 травня 2018 року № 4/97 (яким було передбачено строк його дії до 31 травня 2019 року, а не до 1 серпня 2019 року). Крім того, наявне у тексті спірної додаткової угоди № 2 застереження про її підписання Залізницею з протоколом розбіжностей спростовує твердження позивача про укладення відповідачем цієї угоди в редакції Товариства без будь-яких зауважень та заперечень.

Саме лише зазначення у протоколі розбіжностей інформації щодо його відношення до договору від 29 травня 2018 року № 4/97 не спростовує наявності у Залізниці відповідних заперечень щодо пролонгації цього договору на умовах додаткової угоди № 2 у запропонованій позивачем редакції.

Слід також зазначити, що в обґрунтування своїх вимог Товариство посилалося на те, що до постановлення Господарським судом міста Києва ухвали про забезпечення позову в даній справі відповідач фактично виконував умови договору № 4/97, зокрема, підписував змінно-добові плани по подачі порожніх та навантажених вагонів під навантаження і вивантаження, надавав одразу після прибуття вагонів на станцію Миколаїв-Вантажний інформацію про прибуття вагонів на станцію в письмовому вигляді та надавав, оформляв пам`ятки форми ГУ-45 на подавання вагонів на під`їзну колію порту при фактичній подачі вагонів та на забирання вагонів, які забрані з порту, узгоджував обсяги завозу вантажів на місяць та вчиняв інші дії відповідно до умов цього правочину. Наведені обставини, на думку Товариства, додатково підтверджують відсутність правових підстав для визнання неукладеною між сторонами додаткової угоди від 1 липня 2019 року № 2 у запропонованій Товариством редакції після її повного чи часткового виконання контрагентами.

Проте суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено можливості автоматичного продовження строку дії укладеного між сторонами договору шляхом вчинення останніми конклюдентних дій, направлених на виконання його умов після закінчення строку дії такого правочину, оскільки внесення змін до договору згідно статті 654 ЦК України вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється. Водночас у матеріалах справи відсутні належні докази погодження та оформлення між сторонами внесення змін до вищевказаного договору від 29 травня 2018 року № 4/97 у запропонованій позивачем редакції спірної угоди № 2.

Інші посилання Товариства також не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду даної справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

З огляду на вищенаведені законодавчі приписи Товариством не було у встановленому законом порядку доведено належними, достатніми і допустимими доказами тих обставин, на які воно посилався як на підставу своїх позовних вимог до Залізниці.

За таких обставин у задоволенні вимог позивача слід відмовити.

Як було зазначено вище, ухвалою суду від 30 серпня 2019 року заяву Товариства про забезпечення позову було задоволено; до вирішення спору по суті зобов`язано Залізницю, її посадових та службових осіб, виконувати умови договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії, а також виконувати Єдиний технологічний процес роботи Товариства і станції Миколаїв-Вантажний регіональної філії відповідача "Одеська Залізниця", затверджений 18 червня 2018 року.

Відповідно до частини 9 статті 145 ГПК України у випадку, зокрема, ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Проте у суду відсутні підстави для застосування вищенаведеної норми у зв`язку зі скасуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2019 року постановою Північного апеляційного господарського суду від 12 листопада 2019 року в даній справі.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за Товариством та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 20 січня 2020 року.

Суддя Є.В. Павленко