ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" січня 2020 р. Cправа №902/927/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом фізичної особи - підприємця Цешевського Валерія Валентиновича, м.Харків

до фізичної особи - підприємця Прилуцького Олександра Олександровича, м.Вінниця про стягнення 90516,17 грн заборгованості згідно договору оренди майна

представники сторін в судове засідання не з`явились

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 05.11.2019 надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Цешевського Валерія Валентиновича про стягнення з фізичної особи - підприємця Прилуцького Олександра Олександровича заборгованості за договором найму майна з правом викупу від 26.02.20196 в розмірі 90516,17 грн, яка складається з 51250 грн основної заборгованості, 4612,5 грн трьох відсотків річних, 16693,70 грн інфляційних втрат, 17959,97 грн пені.

Ухвалою суду від 11.11.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/927/19, вирішено її розгляд здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12.12.2019.

За результатами судового засідання, 12.12.2019, судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання на 09.01.2020.

На визначену судом дату (09.01.2020) представники сторін не з`явились. При цьому суд враховує, що сторони належним чином повідомлялися про дату та час проведення судового засідання, а саме ухвалою суду від 12.12.2019, яка направлялася на адресу відповідача, що значиться відносно нього в Єдиному державному реєстрі юридичних осію, фізичних осіб - підприємців та адресу позивача повідомлену ним в позовній заяві.

Окрім того, судом додатково вживалися заходи повідомлення сторін про призначене судове засідання шляхом оформлення відповідних телефонограм.

Частиною 10 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно зі ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" N755-IV від 15.05.2003 якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Крім того суд наголошує на тому, що ухвала суду була надіслана сторонам завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013 та Господарського процесуального кодексу України, що також підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу.

Поряд з тим, суд зазначає, що станом на момент проведення судового засідання (09.01.2020) до суду не поверталися рекомендовані повідомлення про вручення судової кореспонденції сторонам, а так само щодо їх повернення без вручення.

При цьому щодо відомостей, що значаться на офіційному сайті "Укрпошта" щодо вручення ухвали суду від 12.12.2019 відповідачу слід зазначити, що 08.01.2020 поштова кореспонденція надійшла на сортувальний центр.

Одночасно варто зауважити, що попередня ухвала суду про відкриття провадження у даній справі, яка була адресована відповідачу повернулася до суду відділенням поштового зв`язку з зазначенням в графі "причина повернення (досилання)" - "за закінченням встановленого строку зберігання".

Таким чином, оскільки судом вжито визначені статтями 242 та 120 Господарського процесуального кодексу України заходи щодо повідомлення відповідача про місце, дату та час проведення судового засідання, що призначено на 09.01.2020 у суду є достатні підстави вважати, що останній не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Щодо явки позивача в судове засідання 09.01.2020 слід зазначити, що 08.01.2020 від останнього до суду надійшли письмові пояснення, в яких позивач просить суд розглядати справи за його відсутності.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що сторони належним чином повідомлені про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26.02.2016 між фізичною особою - підприємцем Цешевським Валерієм Валентиновичем (далі по тексту також - Наймодавець, позивач) та фізичною особою - підприємцем Прилуцьким Олександром Олександровичем (далі по тексту також - Наймач, відповідач) укладено Договір найма майна з правом викупу (далі по тексту також - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Наймодавець зобов`язується передати Наймачеві у строкове платне користування майно, що визначене у цьому Договорі (далі по тексту також - майно), з наступним переходом права власності на майно від Наймодавця до Наймача, а Наймач зобов`язується прийняти майно у строкове платне користування, а згодом і у власність, а також сплачувати Наймодавцеві плату.

Характеристики майна: Найменування майна: обладнання для гри в Лазертаг у складі 10 макетів, контрольної точки, двох універсальних артефактів (аптечки / аномалиї / поповнення боєприпасів), клубного комплекту (пристрої для заряджання та програмування) та готового сайту. Склад (перелік) обладнання із зазначенням технічних характеристик наведено у Додатку 1. Вартість майна: 51250,00 грн (пп. 1.2.1, 1.2.2 п.1.2 Договору).

Згідно до п.3.1 Договору майно повинно бути передане Наймодавцем та прийняте Наймачем протягом трьох робочих днів з моменту набрання чинності цим Договором, що оформлюється Сторонами Актом приймання-передачі.

Пунктом 4.1. Договору сторонами узгоджено, що строк найма складає 9 місяців з моменту укладення Договору, що винаймається а саме, з 26.02.2016 по 30.10.2016.

Згідно до п.п.5.1.-5.3 Договору Наймач зобов`язується своєчасно сплачувати плату за найм в розмірі 8000,00 грн за місяць. Плата за найм сплачується в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Наймодавця не пізніше 25 числа кожного місяця починаючи з квітня 2016 року. Наймач зобов`язаний до 25 квітня 2016 року перерахувати Наймодавцю плату за перший місяць.

Наймач несе відповідальність за цим Договором у випадку прострочення сплати орендних платежів - пеня в розмірі 1% від розміру простроченого платежу за кожен день прострочення після 5 днів прострочення (п.9.3 Договору).

В додатку до Договору сторони визначили наступний склад майна:

1. 4 одиниці макетів GStag SG-42 "Урбан" виробництва інтернет-магазину обладнання для лазертага «ІНФОРМАЦІЯ_1» з перезаряджанням за допомогою затвора;

2. 2 одиниці макетів GStag Стикс виробництва інтернет-магазину обладнання для лазертага «ІНФОРМАЦІЯ_1» з перезаряджанням за допомогою затвора;

3. 2 одиниці макетів GStag SMG-23Y "Сити" виробництва інтернет-магазину обладнання для лазертага «ІНФОРМАЦІЯ_1» з перезаряджанням за допомогою затвора;

4. 2 одиниці макетів GStag SMG-24 "Фалькон" виробництва інтернет-магазину обладнання для лазертага «ІНФОРМАЦІЯ_1» з перезаряджанням за допомогою кнопки;

5. Комплект для клуба у складі: інтелектуальний зарядний пристрій, тестер АКБ, ИК- база для налаштування ігрових пристроїв, пульт керування інструктора;

6. 2 одиниці універсального ігрового пристрою - так званих артефактів виробництва інтернет-магазину обладнання для лазертага «ІНФОРМАЦІЯ_1».

За актом прийому-передачі майна (обладнання) у власність від 26.02.2016 Наймодавець передав Наймачу у строкове платне користування майно, що визначене у Додатку 1 до Договору, з наступним переходом права власності на майно від Наймодавця до Наймача, а Наймач прийняв майно у строкове платне користування, а згодом і у власність.

Поряд з тим, відповідач не виконав визначені умовами Договору зобов`язання щодо сплати обумовлених платежів, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду про стягнення заборгованості в загальному розмірі 90516,17 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи суд зважає на наступні законодавчі норми.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Вказана норма Кодексу кореспондується із положеннями ч.1 ст.283 Господарського кодексу України, згідно якого за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч.6 зазначеної вище статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно приписів ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене та враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем платежів за найм майна, суд вважає вимогу позивача про стягнення основної заборгованості згідно Договору в розмірі 51250,00 грн правомірною та обґрунтованою, у зв`язку із чим задовольняє її в повному обсязі.

Судом також розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 17959,97 грн пені за період з 29.10.2018 по 28.10.2019.

Так, відповідності до п.п. 3, 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання в обумовлений Договором строк, він є боржником, що прострочив.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як зазначалось раніше, сторони в п. 9.3. Договору визначили міру відповідальності Наймача за прострочення останнім строків сплати платежів за найм Наймодавцю, а саме: "пеню в розмірі 1% від розміру простроченого платежу за кожен день прострочення після 5 днів прострочення".

Як слідує з наданого позивачем розрахунку суми пені: останнім здійснено нарахування на суму боргу в розмірі 51250,00 грн за період з 29.10.2018 по 28.10.2019.

Так, ухвалою суду від 12.12.2019 було зобов`язано позивача надати суду до дня наступного судового засідання детальний розрахунок пені із врахуванням положень ст.232 ГК України (пункту 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

На виконання вказаних вимог суду, позивачем надано письмове пояснення від 30.12.2019, в яких останній з посиланням на положення ч.6 ст.232 ГК України вважає правомірним застосування пункту 9.3 Договору, згідно якого, на переконання позивача сторони передбачили, що пеня нараховується починаючи з 6-го дня після прострочення не обмежено у терміні.

Водночас відповідно до п.2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського Кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно до ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що відповідно до умов Договору, зокрема пунктів 5.1, 5.2 сторонами узгоджено обов`язок Наймача своєчасно сплачувати плату за найм в розмірі 8000,00 грн за місяць, у строк не пізніше 25 числа кожного місця починаючи з квітні 2016 року.

Таким чином, відповідач вважається таким, що прострочив зобов`язання по сплаті платежів за найм, а саме відносно 8000,00 грн починаючи з 26 числа кожного місяця, зокрема відносно плати за наступні місяці: квітень 2016 року - з 26.04.2016, травень 2016 року - з 26.05.2016, червень 2016 року - з 30.06.2016, липень 2016 року - з 26.07.2016, серпень 2016 року - з 26.08.2016, вересень 2016 року - з 27.09.2016 та відносно 3250,00 грн за жовтень 2016 року - з 26.10.2016 року

При цьому враховуючи положення пункту 9.3 Договору у позивача виникає право на нарахування штрафної санкції у вигляді пені після 5 днів прострочення.

З викладеного слідує, що позивачем не вірно визначено період нарахування пені, який здійснено відносно загальної суми заборгованості (51250,00 грн) за період, який перевищує визначений статтею 232 Господарського кодексу України строк (6 місяців) та передує зверненню до суду із даною позовною заявою (з 29.10.2018 по 28.10.2019).

Зважаючи на викладене суд зазначає, що відповідно до п.1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Таким чином, оскільки позивачем нараховано пеню за період, який не відповідає положенням ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, суд відмовляє в її стягненні.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 30.10.2016 по 28.10.2019 в розмірі 4612,50 грн та інфляційних втрат за період з 30.10.2016 по 28.10.2019 в розмірі 16693,70 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення Наймачем сплати платежів суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

Поряд з тим, щодо визначеного позивачем періоду нарахування "компенсаційних нарахувань" слід зазначити, що враховуючи умови пункту 9.3 Договору відповідач вважається таким, що прострочив щодо сплати заборгованості у розмірі 51250,00 грн з 31.10.2016, тоді як 30.10.2016 за останнім рахувалася заборгованість відносно сплати 48000,00 грн.

Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН" судом встановлено, що визначена позивачем сума інфляційних втрат не перевищує суму визначену судом. При цьому судом визначено, що сума 3 % річних становить 4607,29 грн.

З огляду на викладене підлягають стягненню з відповідача інфляційні втрати в розмірі 16693,70 грн та 3% річних в розмірі 4607,29 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву чи докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За правилами ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Прилуцького Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи - підприємця Цешевського Валерія Валентиновича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 51250,00 грн основної заборгованості, 16693,70 грн інфляційних втрат, 4607,29 грн 3% річних, 1921,00 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. В частині стягнення 17959,97 грн пені та 5,21 грн 3% річних відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 14 січня 2020 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу ( АДРЕСА_2 );

3 - відповідачу ( АДРЕСА_1)