Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1044/19

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Нероди І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузнецова Г.В., дов. №1 від 03.01.2020р., дійсна до 31.12.2020 р.

від відповідача: Дурав В.А., дов. №10778/5/06-30-10 від 16.12.2019р., дійсна до 16.12.2020р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Житомирського міського центру зайнятості (м. Житомир)

до Головного управління ДФС у Житомирській області (м. Житомир)

про стягнення 46366 грн.18 коп.

Процесуальні дії по справі.

Відповідно до ухвали суду від 03.10.19р. справа за позовом Житомирського міського центру зайнятості до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про стягнення 46366,18грн на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження.

Оскільки станом на 29.10.19 сторони не скористались процесуальними правами, наданими їм статтями 166 та 167 ГПК України у встановлені судом строки в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 03.10.19р. , однак заявили про їх здійснення, суд ухвалою від 29.10.19р. відклав розгляд справи по суті на 12.12.19р. та здійснив дії, необхідні для забезпечення правильного розгляду справи по суті.

На виконання вимог ухвали суду від 29.10.19р. сторони подати відповідь на відзив та заперечення.

До початку судового засідання , призначеного на 12.12.19р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи ( вх. № г/с 34141 від 12.12.19р.) з підстав тимчасової непрацездатності його представника.

На підставі ч. 4 ст. 11 ГПК України та застосованої в ухвалі суду від 29.10.19р. практики Європейського суду з прав людини як джерело права, суд ухвалив відкласти розгляд справи по суті на 03.01.2020року, застосувавши ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В засіданні з розгляду справи по суті 03.01.2020 року судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду про відмову у позові.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач Житомирський міський центр зайнятості звернувся з позовом до суду до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про стягнення 46 366, 18 грн коштів, виплачених в якості допомоги по безробіттю в порядку ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" .

В обгрунтування підстав поданого позову позивач посилається на те, що в ході перевірки було встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративнго суду від 22.09.2016 року у справі №806/446/16 та рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року ОСОБА_1 поновлено на роботі з 22 лютого 2016 року та проведено нарахування та виплату за час вимушеного прогулу, Державною фіскальною службою України було видано наказ №1613-О від 07.09.2018 року щодо скасування наказу про звільнення №18-о від 22.02.2016 року та Головним Управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області видано наказ від 26 листопада 2018 року №415-О про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , однак за час перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_1 , отримала допомогу по безробіттю в сумі 46366, 18 грн.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" .

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем не враховано вимоги пункту 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та пред`явлено позов до установи, що фактично не являлась роботодавцем для застрахованої особи. Так, відповідно до п.п. 9 п. 11 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затверджене Указом Президента від 18.03.2013 №141/2013, Міністр як керівник Міністерства призначає на посади за погодженням із головами відповідних місцевих державних адміністрацій та звільняє з посад керівників територіальних органів Міндоходів України, призначає на посади та звільняє з посад заступників керівників територіальних територіальних органів Міністерства. Відповідно до пп. 18 п. 11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236, право призначення на посади заступників керівників територіальних органів та начальників митних постів митниць ДФС належить голові ДФС. Із зазначеною нормою кореспондуються положення п. 1.1. розділу 1 Порядку призначення на посади та звільнення з посад працівників номенклатури Голови Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом ДФС від 03.11.2014 №240, згідно з яким до номенклатури посад папарату ДФС та її територіальних органів, призначення на які, переведення та звільнення з яких проводяться Головою ДФС (номенклатура Голови), належать заступники начальників територіальних органів ДФС. Отже, роботодавцем для начальників територіальних органів Міндоходів України (ДФС) та їх заступників являється саме центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової політики. Так, відповідач підтверджує, що ОСОБА_1 поновлено на роботі за рішенням суду, однак на посаді, що належить до номенклатури ДФС України, де суб`єктом призначення та звільнення, тобто роботодавцем являється керівник цього центрального органу.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву заперечує позицію відповідача про те, що ним не враховано вимоги пункту 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Доводить, що ОСОБА_1 звернулася до Житомирського міького центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні 22.03.2016р та за відсутності підходящої роботи 22.03.2016 року їй було надано статус безробітної та призначенно допомогу по безробіттю відповідно до п.п. 1,3,4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнобов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п. 2.1. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності". Так, ОСОБА_1 працювала на посаді першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області з 09.01.2014 року по 22.02.2016 року. Кірм того, накази про звільнення з посади ОСОБА_1 (№54-0 від 22.02.2016 року, №18-0 від 22.02.2016 року) та накази про поновлення її на посаду (№1613-0 від 07.09.2018, №415-0 від 26.11.2018 року) видані як Державною фіскальною службою України так і Головним управлінням ДФС у Житомирській області.

У своїх запереченням на відповідь на відзив відповідач доводить, що відповідно до наявних матеріалів справи виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 припинена у зв`язку з зняттям з обліку за невідвідуваністю без поважних причин державною службою зайнятості 30 і більше календарних днів, тому вважає безпідставними посилання позивача на п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки не враховано що виплату припинено у зв`язку із зняттям з обліку за невідвідування без поважних причин державною службою зайнятості 30 і більше календарних днів. Пунктом 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. В розумінні законодавства про працю, ГУ ДФС у Житомирській області не є роботодавцем відносно ОСОБА_1 оскільки посада заступника начальника територіального органу ДФС належить до номенклатури посад апарату ДФС України, призначення на які, переведення та звільнення з якеих проводяться головою ДФС. Підставою для прийняття наказу Головним управлінням ДФС у Житомирській області від 26.11.2018 року №415-0 "Про оголошення наказу ДФС України" став наказ Державної фіскальної служби України від 07.09.2018 року №1613-0

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Наказом голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України винесено №18-0 від 22.02.2016 року звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у зв`язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України.

На виконання зазначеного наказу Головним управлінням ДФС у Житомирській області видано наказ №54-0 від 11 лютого 2016 року, яким оголошено наказ Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 №18-0 та наказано вважати ОСОБА_1 такою, що звільнена 22 лютого 2016 року з посади першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у зв`язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_1 22.03.2016 року звернулася до Житомирського міського центру зайнятості для надання статусу безробітнього.

Наказом Житомирського міського центру зайнятості (надалі за текстом - МЦЗ) від 24.03.2016 року №НТ160324 було надано ОСОБА_1 статус безробітнього з 22.03.2016 року.

Наказом МЦЗ від 29.03.2016 року за №НТ160329 було призначено допомогу по безробіттю в період з 29.03.2016 по 23.03.2017 рік, відповідно до п.п. 1,3,4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`зкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п. 2.1. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності": понад 10 років - 70 % середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалося безробіття у відсотках до визначеного розміру : 100% - 90 к.д., 80% - 90 к.д., 70% - 180 к.д.

Наказом МЦЗ від 29.03.2016 року №НТ160329 було розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 29.03.2016 року.

Наказом МЦЗ від 04.04.2017 року за №НТ170704 припинено виплату безробітній ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до пп. "12" п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 24.03.2017 року.

Наказом МЦЗ від 24.05.2017 року за №НТ170524 припинено реєстрацію безробітної Сковлюк Л.М. у зв`язку з невідвідуваністю без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування відповідно до абзацу 2 пп 2 п. 37 Порядку... з 23.05.2017 року.

Водночас, як встановлено судом, 22.09.2016 року постановою Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/446/16 визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 року №18-0, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Житомирській області від 22.02.2016 року №54-0, поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області з 22.02.2016 року, стягнуто з Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.02.2016 по 22.09.2016 в сумі 30911, 12 грн. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області та стягнення з Міністерства доходів і зборів України на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року у справі №806/446/16 було постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року змінено в частині поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Абзаци четвертий та п`ятий резолютивної частини постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року викладено в такій редакції: "Зобов`язати Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області з 22.02.2016 року. Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.02.2016 року по 22.09.2016 року в сумі 30911 грн 12 коп".

Житомирський апеляційний адміністративний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці є незаконним, оскільки проведено відповідачами без визначених законом підстав і в порушення установленого порядку вивільнення працівника, встановленого статтями 32,36 КЗпП України, а тому наказ Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 №18-0 та виданий на його виконання наказ ГУ ДФС у Житомирській області від 22.02.2016 №54-0 є протиправними і підлягають скасуванню.

Водночас суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 підлягала поновленню на посаді першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області з посиланням на п.п. 15 п. 11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якого Голова ДФС призначав в установленому порядку на посаду за погодженням з Міністром фінансів та головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняв з посади керівників територіальних органів ДФС.

Апеляційний суд також застосовував Порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2012 року №45.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зобов`язав ДФС України, як роботодавця та розпорядника бюджетних коштів, за рахунок яких утримуються його територіальні підрозділи, видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області з 22.02.2016 року.

Враховуючи, що ДФС України є роботодавцем звільненої ОСОБА_1 та розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких утримуються його територіальні підрозділи, обов`язок по виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу апеляційний суд поклав на ДФС України, змінивши в цій частині судове рішення першої інстанції, яким такий обов`язок покладено на Міністерство доходів і зборів України.

Наказом ДФС України від 07.09.2018 року за №1613-0 "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 року за №18-0 "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено на посаді першого заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області.

На підставі наказу ДФС України від 07.09.2018 року за №1613-0 Головним управлінням ДФС у Житомирській області прийнято наказ від 26.11.2018 року за №415-0 "Про оголошення наказу ДФС України".

08.08.2019 року МЦЗ з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття здійснив перевірку достовірності перебування у трудових відносинах та отримання доходу щодо застрахованої особи ОСОБА_1 за наслідками якої встановлено, що на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року у справі №806/446/16 та постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року у справі №806/446/16 ОСОБА_1 поновлено на роботі з 22 лютого 2016 року (наказ Державної фіскальної служби України №1613-0 від 07.09.2018р(скасування наказу про звільнення №18-0 від 22.02.2016р) та наказ ГУ ДФС у Житомирській області про оголошення наказу Державної фіскальної служби України №415-0 від 26.11.2018р (скасування наказу про звільнення №54-0 від 22.02.2016р). У зв`язку із реорганізацією Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області Скавлюк Л.М. 04.03.2019 року звільнено з займаної посади (наказ Державної фіскальної служби України №413-0 від 04.03.2019 року) та з 05.03.2019 року призначено на посаду начальника управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Житомирській області (наказ ГУ ДФС у Житомирській області №91-0 від 04.03.2019р). 29.03.2019 року (наказ ГУ ДФС у Житомирській області №130-0 від 26.03.2019 року) звільнена з займаної посади в порядку переведення в Управління внутрішнього аудиту та контрольно-аналітичної роботи Житомирської обласної державної адміністрації. Результати перевірки оформлено Актом №348 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

МЦЗ 12.08.2019 року прийнято наказ за №142 "Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю", згідно якого наказано вжито заходів по поверненню коштів у сумі 46 366, 18 грн, виплачених у вигляді допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з Головного управління ДФС України у Житомирській області у зв`язку з поновленням особи на роботі за рішенням суду.

Згідно довідки МЦЗ №432 від 09.08.2019 року ОСОБА_1 виплачено допомоги по безробіттю за період з 22.03.2016 року по 04.04.2017 року на загальну суму 46 366, 18 грн.

15.08.2019 року за №2016/08/19 МЦЗ звернувся з претензією до відповідача про повернення вартості наданих соціальних виплат ОСОБА_1 за період з 22.03.2016 року по 23.05.2017 року на суму 46366, 18 грн в порядку п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

У відповіді на претензію відповідач заперечував здійснення повернення виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у розмірі 46 366, 18 грн та зазначив, що рішення судів виконано, оплату проведено в повному обсязі.

Зазначене стало підставою для звернення до суду з позовом про примусове стягнення коштів, виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 в сумі 46 366, 18 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" № 1533-III ( надалі по тексту - Закон № 1533-III) страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону № 1533-III право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Видом забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (абзац другий частини першої статті 7 Закону № 1533-III).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 31 Закону № 1533-III виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно з абзацом 10 п.п.1 п. 37 Порядку № 198, центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

В абзаці 7 ч. 1 статті 34 Закону № 1533-III передбачено, що Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а згідно абзацу 2 ч. 4 ст. 35 цього Закону із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, положеннями статей 34, 35 Закону № 1533-III, а також абз. 10 п.п. 1 п. 37 Порядку № 198 передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ).

Статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку ( постанова ВП ВС від 8 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18).

Таким чином, питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений згідно наказу, визнаного судом незаконним.

Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст. 4 ГПК України юридичні особи, державні органи, органи місцевого самоврядування тощо мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених прав у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Згідно із ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ГПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених, зокрема, в частині 2 цієї статті, суд може замінити первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу заміни неналежного відповідача.

Відповідачем за цим позовом позивач визначив Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області. Правом заявити клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем після отримання відзиву на позов Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 24.10.19р., в якому звернуто увагу на цю обставину, позивач не скористався.

Про те, що належним відповідачем за цим позовом є Державна фіскальна служба України як роботодавець поновленої на посаді незаконної звільненої ОСОБА_1 , як розпорядник бюджетних коштів, за рахунок яких утримуються його територіальні підрозділи та зобов`язана особа по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу звільненому працівнику, позивачу було відомо з постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року у справі №806/446/16, яка набрала законної сили.

Позивачу було відомо, що саме наказом ДФС України від 07.09.2018 року за №1613-0 "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " було скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 року за №18-0 "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено на посаді першого заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, встановлені у постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року в справі №806/446/16 факти про те, що роботодавцем поновленої на посаді незаконно звільненої ОСОБА_1 мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи вирішенні цього спору та не підлягають доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц; № 910/7122/17 від 11 вересня 2019 року).

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача.

Щодо розподілу судового збору.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у позові Житомирського міського центру зайнятості про стягнення 46366,18грн виплаченої допомоги по безробіттю на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" до Головного управління ДФС у Житомирській області як неналежного відповідача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.01.20

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2-3 сторонам (рек. з повідомл).