УХВАЛА

м. Київ

17.01.2020Справа № 910/14206/19
За позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Рідний Край"

2. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Янцова Ірина

Володимирівна

про визнання недійсним договору, протоколів, змін до статуту

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:

- визнання недійсним Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний край" від 12.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Янцовою Іриною Володимирівною за реєстровим № 617;

- визнання недійсним Протоколу № 06/12 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний край" від 12.12.2017;

- визнання недійсним Протоколу № 01/01 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний край" від 05.02.2018 в частині затвердження нової редакції Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний край";

- визнання недійсним змін до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний край" внесені відповідно до Протоколу № 06/12 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний край" від 12.12.2017;

- визнати недійсним змін у вигляді нової редакції Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний край" внесені відповідно до Протоколу № 01/01 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний край" від 05.02.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний край" від 12.12.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Янцовою Іриною Володимирівною за реєстровим № 617, укладено з порушенням ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, вчинений під впливом помилки, оскільки станом на момент відчуження частки позивачу не було відомо вартості чистих активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний Край».

15.01.2020р. позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просила: заборонити реєстраційній службі Головного територіального управління юстиції у м.Києві проводити державну реєстрацію змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "Рідний Край" шляхом їх внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити державну реєстрацію змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників зазначеного товариства; накласти арешт на належну ОСОБА_2 частку у розмірі 9250 грн., що складає 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний Край"; накласти арешт на всі об`єкти нерухомого майна, що на праві власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Рідний Край", в тому числі, нежитлову будівлю (готель-ресторан з вбудованим баром та рестораном), об`єкт житлової нерухомості загальною площею 3836,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, номер об`єкта 3028540; земельну ділянку з кадастровим номером №:04:001:0054, площею 0,7143 за цільовим призначенням: землі оздоровчого призначення, за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову будівлю площею 2899,4 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилався на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 , а невжиття вказаних заходів може призвести до ускладнення виконання судового рішення по справі.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх підстав для її задоволення з урахуванням наступного.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання, накладенням арешту.

Частинами 1, 3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За висновком Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові від 21.12.2019р. по справі №908/1310/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018р. Верховного суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018р. по справі №911/2930/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Проте, за висновками суду, заявником не наведеного належного доказового обґрунтування поданої заяви, що вказує на відсутність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову.

Зокрема, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення чи наявності у відповідача наміру на відчуження частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний Край".

До того ж, суд зазначає, що вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Рідний Край", не пов`язані з предметом спору у справі, оскільки задоволення позовних вимог про визнання недійсним купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства ніяким чином не впливає (не змінює, не породжує) на права учасника на нерухоме майно юридичної особи.

Крім того, позивачем до заяви додано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в якій міститься інформація стосовно накладення арешту на об`єкт нерухомого майна загальною площею 3836,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, номер об`єкта 3028540; земельну ділянку з кадастровим номером №:04:001:0054, площею 0,7143 га, та наявності заборони на відчуження нежитлової будівлі площею 2899,4 за адресою: АДРЕСА_1. Вказані обставини фактично вказують на недоцільність задоволення розглядуваної заяви в частині застосування такого заходу забезпечення позову як арешт майна.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку стосовно доказової необґрунтованості та відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

При цьому, слід наголосити, що у разі виникнення дійсних належним чином підтверджених обставин, які були б достатніми для забезпечення позову, позивач не позбавлений права та можливості звернутись з відповідною заявою до суду в процесі розгляду спору.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

2. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя Спичак О.М.