ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року Справа № 915/1848/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Ржепецького В.О., за участю секретаря судового засідання Матвєєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім Євротрубпласт (), юридична адреса: 93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Трудова, 1, поштова адреса: 02090, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 8,

до відповідача: міського комунального підприємства Миколаївводоканал, 54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161 (),

про: стягнення заборгованості,

представники сторін у судове засідання не з`явились,

встановив:

05.08.2019 року товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім Євротрубпласт звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом №860/2019 від 30.07.2019 року до міського комунального підприємства Миколаївводоканал про стягнення грошових коштів у сумі 330511,40 грн., з яких:

- заборгованість за договором поставки №26/03-2018-Н від 26.03.2018 року в сумі 232769,71 грн., яка складається з: 226086,68 грн. основна заборгованість, 4513,66 грн. інфляційні втрати, 2169,37 грн. 3% річних,

- заборгованість за договором поставки №26/03/1-2018-Н від 26.03.2018 року в сумі 97741,69 грн., яка складається з: 95239,24 грн. - основна заборгованість за договором поставки №26/03/1-2018-Н від 26.03.2018 року, 1625,73 грн. інфляційні втрати, 876,72 грн. 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2019 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1848/19 та визначено головуючим у справі суддю Алексєєва А.П.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 07.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 06.09.2019.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Миколаївської області від 06.09.2019 року № 291 у зв`язку із відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку головуючого судді Алексєєва А.П. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 915/1848/19.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2019 головуючим у справі № 915/1848/19 визначено суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 11.09.2019 справу № 915/1848/19 прийнято до свого провадження суддею Ржепецьким В.О. Судом постановлено розгляд справи розпочати спочатку за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 07 жовтня 2019 року о 10:15, встановлено процесуальні строки сторонам для подання до суду заяв по суті справи.

01.10.2019 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву за вих. №2004/36 від 01.10.2019, яким відповідач не заперечує проти заявлених позовних вимог, але наголошує про їх менший розмір, враховуючи часткову оплату, про що свідчать додані до відзиву копії реєстрів платіжних доручень за період з 01.01.2018-30.09.2019.

07.10.2019 судом постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 28.10.2019, про що учасників справи повідомлено ухвалою суду від 07.10.2019.

28.10.2019 судом постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 09.12.2019.

Ухвалою суду від 09.12.2019, яку постановлено судом без видалення до нарадчої кімнати та занесено до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09.01.2020.

09.12.2019 на адресу суду надійшла заява позивача за вих. №985/2019 від 06.12.2019, якою позивач зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 3046,09 грн процентів річних та 6139,39 грн інфляційних втрат.

У відповідності до ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Заяву про зменшення розміру позовних вимог позивачем надіслано на адресу суду 06.12.2019, про що свідчить штамп Укрпошти.

Враховуючи, що вищевказану заяву позивачем подано в порядку та строки визначені Господарським процесуальним кодексом України, суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції заяви позивача від 06.12.2019 за вих. №985/2019.

Учасники справи належними чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Сторони правом участі у судовому засіданні не скористалися, явка представників сторін у судове засідання судом обов`язковою не визнавалась.

Згідно ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи, вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Судом у судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази (ч.3 ст.2, ч.3 ст.13, ч.1 ст.14 ГПК України).

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

26.03.2018 між ТОВ «Торгівельний дім «Євротрубпласт» (далі - постачальник/позивач) та міським комунальним підприємством "Миколаївводоканал" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №26/03-2018-Н (далі Договір-1), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити покупцеві товари, зазначені в п.1.2. цього Договору (далі Товар), а покупець прийняти і оплатити такі товари (п.1.1.).

Відповідно до п.1.2. Договору-1, найменування товару: 44160000-9 магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби (труби ПЕ). Найменування, максимальна кількість, одиниці виміру, асортимент товару, що підлягає поставці за цим Договором, зазначені у Додатку 1 цього договору.

Пунктами 5.1., 5.2. Договору-1 сторони погодили, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника що зазначений у договорі.

Оплата за договором здійснюється на підставі виставленого рахунку постачальника протягом 20 календарних днів з моменту поставки товару шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 100% вартості товару, що передається згідно поданої заявки.

Пунктом 6.1. Договору-1 встановлено, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання Договору і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань кожної із сторін.

Згідно замовлень покупця за договором поставки від 26.03.2018 №26/03-2018-Н позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 381561,04 грн.

Відповідачем зобов`язання за договором щодо оплати товару було виконано частково, заборгованість відповідача по оплаті вартості поставленого товару склала 226086,68 грн.

20.05.2019 позивачем на адресу МКП "Миколаївводоканал" була направлена претензія з вимогою сплати заборгованості за договором поставки, проте відповідачем заборгованість не погашено.

26.03.2018 між ТОВ «Торгівельний дім «Євротрубпласт» (далі - постачальник/позивач) та міським комунальним підприємством "Миколаївводоканал" (покупець/відповідач) було укладено договір поставки від 26.03.2018 №26/03/1-2018-Н (далі Договір-2), за умовами якого постачальник зобов`язався у 2018 році поставити покупцеві товари, зазначені в п.1.2. цього Договору (далі Товар), а покупець прийняти і оплатити такі товари (п.1.1.).

Відповідно до п.1.2. Договору-2, найменування товару: 44160000-9 магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби (труби ПП гофровані). Найменування, максимальна кількість, одиниці виміру, асортимент товару, що підлягає поставці за цим Договором, зазначені у Додатку 1 цього договору.

Пунктом 5.1., 5.2. Договору-2 сторони погодили, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника що зазначений у договорі.

Оплата за договором здійснюється на підставі виставленого рахунку постачальника протягом 20 календарних днів з моменту поставки товару шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 100% вартості товару, що передається згідно поданої заявки.

Пунктом 6.1. Договору-2 встановлено, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання Договору і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань кожної із сторін.

На виконання зобов`язань за Договором-2 позивачем поставлено відповідачеві товар на загальну суму 788526,87 грн.

Відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати товару виконано частково, заборгованість за поставлений товар склала 95239,24 грн.

Таким чином, станом на дату звернення позивача до господарського суду з даним позовом заборгованість за Договором-1 та Договором-2 становила 321325,92 грн.

За умовами ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання виникають, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси іншої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій передбачених законами або договором.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законом та договором.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України за порушення зобов`язання настають наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

У зв`язку з несвоєчасним виконання зобов`язань за договором щодо оплати вартості поставленого товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3046,09 грн за видатковими накладними:

- №ЕТП ОД 1402/001 від 14.02.2019 на суму 71486,13 грн,

- №ЕТП РТ 0103/007 від 01.03.2019 на суму 154600,52 грн,

- №ЕТП РТ 0103/008 від 01.03.2019 на суму 95239,24 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що позивачем не враховано положення п.5.2. Договору щодо оплати виставленого рахунку протягом 20 календарних днів з моменту поставки товару та положень ст. ст. 253, 255 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Так, позивачем визначено період нарахування 3% річних:

- за видатковою накладною №ЕТП ОД 1402/001 від 14.02.2019 на суму 71486,13 грн з 06.03.2019 по 10.07.2019 (127 день), а має бути нараховано з 07.03.2019;

- за видатковою накладною №ЕТП РТ 0103/007 від 01.03.2019 на суму 154600,52 грн з 21.03.2019 по 10.07.2019 (112 днів), а має бути розраховано з 22.03.2019;

- за видатковою накладною №ЕТП РТ 0103/008 від 01.03.2019 на суму 95239,24 грн. з 21.03.2019 по 10.07.2019 (112 днів), а має бути розраховано з 22.03.2019.

Судом здійснено розрахунок 3% річних, з наступного дня після закінчення 20-денного строку, встановленого п. 5.2. Договору-1 в межах кінцевого строку зазначеного позивачем періоду, та визначено суму 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача - 3019,68 грн:

- за видатковою накладною №ЕТП ОД 1402/001 від 14.02.2019 на суму 71486,13 грн з 07.03.2019 по 10.07.2019 740,32 грн;

- за видатковою накладною №ЕТП РТ 0103/007 від 01.03.2019 на суму 154600,52 грн з 22.03.2019 по 10.07.2019 1410,47 грн;

- за видатковою накладною №ЕТП РТ 0103/008 від 01.03.2019 на суму 95239,24 грн. з 22.03.2019 по 10.07.2019 868,89 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3019,68 грн обгрунтовані та підлягають задоволенню, в решті вимог в цій частині слід відмовити.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 6139,39 грн.

Разом з тим, за розрахунком суду, за визначений позивачем період сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача становить:

- за видатковою накладною №ЕТП ОД 1402/001 від 14.02.2019 на суму 71486,13 грн з березня по червень 2019 року в сумі 1507,82 грн;

- за видатковою накладною №ЕТП РТ 0103/007 від 01.03.2019 на суму 154600,52 грн з квітня по червень 2019 року в сумі 1852,83 грн;

- за видатковою накладною №ЕТП РТ 0103/008 від 01.03.2019 на суму 95239,24 грн. з квітня по червень 2019 року в сумі 1141,41 грн.

Таким чином, загальна сума нарахованих інфляційних збитків, що підлягають стягненню з відповідача становить 4502,06 грн., в решті позовний вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно приписів п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 5020,38 грн, а мало бути сплачено 4957,67 грн (321325,92 грн. +3046,09 грн +6139,39 грн. = 330511,40 грн х 1,5% / 100%).

Таким чином, позивачем надмірно сплачено судовий збір в сумі 62,71 грн,

До закінчення підготовчого провадження позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог і таку заяву судом прийнято.

Отже, на підставі вищезазначеного, позивач має право звернутись до суду з відповідним клопотанням щодо повернення суми судового збору в частині зменшення позовних вимог та переплати.

Відповідно до змісту пп.1 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На час подання даного позову до суду, розміри ставок судового збору визначались у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на 1 січня календарного року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено в розмірі 1921 грн.

За розгляд господарським судом позовних вимог у даній справі, з урахуванням зменшення, відповідно до приписів пп.1 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір має становити 1921 грн мінімальний розмір судового збору з позовних заяв майнового характеру.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру правомірно заявлених позовних вимог) 1573,05 грн ((3019,68 + 4502,06) х 1921/ 9185,48) витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 77, 79, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з міського комунального підприємства Миколаївводоканал (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім Євротрубпласт (), юридична адреса: 93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Трудова, 1, поштова адреса: 02090, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 8) 3019,68 грн процентів річних, 4502,06 грн інфляційних витрат та 1573,05 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім Євротрубпласт (), юридична адреса: 93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Трудова, 1, поштова адреса: 02090, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 8,

відповідач: міське комунальне підприємство Миколаївводоканал, 54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161 ().

Повний текст судового рішення складено та підписано 17.01.2020.

Суддя В.О. Ржепецький