РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.01.2020Справа № 910/14353/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Державного підприємства "Народицьке спеціалізоване лісове господарство" (11401, Житомирська обл., смт.Народичі, вул.Свято-Миколаївська, 129, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Норс Трейд" (02225, м.Київ, вул.Оноре де Бальзака, 16, )

про стягнення 29 717,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Народицьке спеціалізоване лісове господарство" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Норс Трейд" про стягнення 23 609,78 грн заборгованості за поставлений товар по ТТН №393868 від 21.10.2016, № 393977 від 22.11.2016, № 426679 від 07.08.2017, 1544,66 грн 3% річних, 4562,76 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовано неоплатою відповідачем поставленої позивачем лісопродукції на підставі товарно-транспортних накладних.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.10.2019 позов залишив без руху, надав строк для усунення недоліків позову у визначений спосіб.

31.10.2019 позивач засобами поштового зв`язку подав до суду заяву про усунення недоліків позову з доданими документами.

Господарський суд ухвалою від 05.11.2019 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 ГПК України, ухвала суду від 15.10.2019 отримана - 17.10.2019.

Відповідач письмового відзиву на позов, у т.ч. у встановлений строк не надав, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином відповідно до ст. 120 ГПК України. Ухвала суду від 05.11.2019 була надіслана відповідачу на адресу відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02225, м.Київ, вул.Оноре де Бальзака, 16, та повернена до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат не знаходиться», відомості про зміну місцезнаходження відповідача суду не надано.

Однак, за приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Жодних пояснень, клопотань від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі товарно-транспортних накладних при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) № 393868 від 21.10.2016, № 393977 від 22.11.2016 на суму 50 767,75 грн, № 426679 від 07.08.2017 на суму 49 919,69 грн позивач передав, а відповідач прийняв у пунктах навантаження Базарське лісництво, Франко-Проміжний, Радчанський нижній склад продукцію: лісодеревину, всього на суму 157 488,11 грн, перевізник ФОП Українець.

Згідно банківських виписок з рахунку позивача, відповідач здійснив оплату за отриману продукції частково на суму 133 787,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманої продукції у повному обсязі не здійснив, заборгованість за фактично наданий товар складає 23 609,78 грн вартості, що залишилась несплаченою.

Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення із відповідача боргу у сумі 23 609,78 грн., за прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано 1544,66 грн 3% річних, 4562,76 грн інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Отже, між сторонами шляхом підписання ТНН склалися правовідносини поставки.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК України).

За приписом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, будь-яких доказів щодо погашення відповідачем перед позивачем заборгованості в сумі 23 609,78 грн., сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведено, документально підтверджено і в той же час відповідачем не спростовано, відтак суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 23 609,78 грн. підлягає задоволенню повністю.

Приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача, за прострочення оплати товару на заявлену суму ним нараховано 1544,66 грн 3% річних за період з 07.08.2017 по 11.10.2019 та 4562,76 грн інфляційних втрат за період серпень 2017-вересень 2019. Таким чином позивач визначає строком оплати боргу та прострочення день отримання товару по останній ТТН № 426679 від 07.08.2017.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 роз`яснено, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 4562,76 грн інфляційних втрат за період серпень 2017-вересень 2019 підлягає задоволенню повністю за розрахунками позивача, який перевірений та визнаний судом вірним.

Вимоги щодо стягнення з відповідача 1544,66 грн 3% річних за період з 07.08.2017 по 11.10.2019 підлягають задовольнянню частково на суму 1542,72 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач письмового відзиву на позов, належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, суду не надав.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 23 609,78 грн основного боргу, 4562,76 грн інфляційних втрат, 1542,72 грн 3% річниї. В решті позову належить відмовити у зв`язку із безпідставністю нарахування.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст 86, 233, 236-240, 250-252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Норс Трейд" (02225, м.Київ, вул.Оноре де Бальзака, 16, ) на користь Державного підприємства "Народицьке спеціалізоване лісове господарство" (11401, Житомирська обл., смт.Народичі, вул.Свято-Миколаївська, 129, ) 23 609 (двадцять три тисячі шістсот девять) грн. 78 коп заборгованості, 1542 (одну тисячу п`ятсот сорок дві) грн. 72 коп 3% річних, 4562 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят дві) грн. 76 коп інфляційних втрат, 1920 (одну тисячу дев`ятсот двадцять) грн. 88 коп судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак