ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

16.01.2020м. ДніпроСправа№ 904/242/20

Суддя Рудь І.А. , розглянувши матеріали

за позовом Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Яковлевої Світлани Вікторівни, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 493 839 грн. 22 коп. за договорами, розірвання договорів та та виселення з нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 09.01.2020 № 02-1-02, в якому просить суд:

- розірвати договір оренди нерухомого майна від 14.08.2018 № 140818-01/3.3.Р34, договір про відшкодування земельного податку від 26.11.2018 № 261118-31/З.ЗР15, договір про відшкодування податку на нерухоме майно від 26.11.2018 № 261118-32/3.ЗР15, укладені між Публічним акціонерним товариством "Укрпошта" в особі філії Дніпропетровська дирекція Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" та фізичною особою Яковлевою Світланою Вікторівною ;

- виселити фізичну особу Яковлеву Світлану Вікторівну з нежитлового вбудованого нерухомого приміщення, розташованого на першому, другому поверхах та у підвалі двоповерхової нежитлової будівлі площею 555,00 м2, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з фізичної особи Яковлевої Світлани Вікторівни 493 839 грн. 22 коп., з яких: 437 135 грн. 49 коп. - основний борг, 49 622 грн. 25 коп. -пеня, 1 008 грн. 46 коп. - інфляційні втрати, 6 073 грн. 02 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору оренди нерухомого майна від 14.08.2018 № 140818-01/3.3.Р34, договору про відшкодування земельного податку від 26.11.2018 № 261118-31/З.ЗР15, договору про відшкодування податку на нерухоме майно від 26.11.2018 № 261118-32/3.ЗР15.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що орендарем систематично порушуються умови спірних договорів в частині оплати орендної плати та відшкодування витрат орендодавця зі сплати земельного податку та податку на нерухоме майно. Крім того, орендарем без згоди орендодавця виконано переобладнання орендованого приміщення, що свідчить про використання приміщення всупереч договору та є підставою для його розірвання відповідно до ст. 783 Цивільного кодексу України.

Щодо підстав звернення саме до господарського суду позивач посилається на правовий статус відповідача, який є фізичною особою-підприємцем.

Дослідивши позовні матеріали господарський суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду. При цьому зі змісту рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп слідує, що не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції (ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів").

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації випливає поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це розмежування компетенції між загальними, господарськими та адміністративними судами. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Основними критеріями визначення юрисдикції спорів є характер (предмет) правовідносин, що виникли між сторонами та суб`єктний склад правовідносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Зі спірних договору оренди нерухомого майна від 14.08.2018 № 140818-01/3.3.Р34, договору про відшкодування земельного податку від 26.11.2018 № 261118-31/З.ЗР15, договору про відшкодування податку на нерухоме майно від 26.11.2018 № 261118-32/3.ЗР15 вбачається, що вони укладені між орендодавцем Публічним акціонерним товариством "Укрпошта" в особі філії Дніпропетровська дирекція Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" та орендарем фізичною особою Яковлевою Світланою Вікторівною .

Відтак, відповідач у даному спорі виступає, як фізична особа без статусу суб`єкта підприємницької діяльності, а тому зазначений позов за своїм суб`єктним складом не відноситься до юрисдикції господарських судів; даний спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

З огляду на вказане, наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Про відмову у відкритті провадження у справі, не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви, постановляється ухвала. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановляння в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу (ч. 3 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст.175 Господарського процесуального кодексу України до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч.6 ст.175 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами, як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Враховуючи наведене, вказаний спір віднесений до юрисдикції загальних судів, в даному випадку до юрисдикції Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу.

Дійшовши висновку про відмову у прийнятті позовної заяви суд також зважає на практику Європейського суду з прав людини, яка згідно із ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України підлягає застосуванню судом при розгляді справ як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.

У п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Аадам ІІ проти Німеччини" зазначено, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоч остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що це вже спотворює саму суть цього права.

Слід також звернути увагу на іншу складову закріпленого у статті 6 Конвенції права - вимогу щодо законності суду, тобто суду, встановленого законом. Це поняття включає організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції) складову. Порушення під час визначення юрисдикції суду безумовно призводить до порушення права на справедливий суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 820/5586/16).

З огляду на вказане, відмова господарського суду в прийнятті даної позовної заяви не суперечить ч. 3 ст. 124 Конституції України, оскільки це не позбавляє позивача права на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів у спосіб і в порядку встановленому Конституцією України та законами України, зокрема подання відповідної позовної заяви до суду іншої юрисдикції в порядку цивільного судочинства, в даному випадку до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви, за відсутності відповідного клопотання позивача, суд не вирішує питання щодо повернення йому судового збору відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 20, ст. 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" у відкритті провадження у справі.

Позовну заяву повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 16.01.2020.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток: позовна заява з додатками на 84 арк., в тому числі платіжні доручення № 11881 від 19.12.2019, № 59 від 09.01.2020 про сплату судового збору у загальній сумі 7 407 грн. 60 коп.

Суддя І.А. Рудь