ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2020м. ДніпроСправа № 904/5252/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення збитків у розмірі 183 160,00 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Пилипчук С.В., представник

Від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, яким просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" збитки у розмірі 183 160,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору ПР/М-15103/НЮі від 09.11.2015 про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування. У березні 2019 року АТ "Українська залізниця" здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) позивача. Прямуючи до пункту призначення, у період знаходження вагонів на відповідальності відповідача, вагон №54748199 був пошкоджений та відчеплений із зазначенням причини відчеплення - відсутні два торцеві упори, про що були складені повідомлення форми ВУ-36М та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М. У відповідності до повідомлень вагони були прийняті структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ "Укрзалізниця" для проведення ремонту та технічного огляду, після виконання поточного ремонту вагонів було складено Акт встановлення та Акт виконаних робіт. На підставі Актів виконаних робіт ТОВ "Металургтранс" прийняло відремонтований вагон та оплатило поточний ремонт, загальна вартість якого складає 183 160,00 грн. Роботи з ремонту вагонів на замовлення позивача проводились ТОВ "Ремвагонторг" згідно умов договору про надання послуг № 49у від 27.06.2019.

За весь час, коли вагони позивача знаходились на шляху прямування залізничними коліями загального користування та перебували у володінні відповідача, внаслідок незабезпечення відповідачем схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом, позивачу було завдано збитків на загальну суму 183 160,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує наступним:

посилання позивача на аналогічну позицію у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 № 904/4195/16 та від 17.01.2017 № 904/301/16 є безпідставними, оскільки обставини цих справ не є аналогічними, предмет спору інший, а саме: стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, що перевозиться у вагоні через затримку вагонів на станції, а не стягнення збитків за незабезпечення схоронності приватних порожніх вагонів, як у справі № 904/5252/19. У зазначених позивачем справах при визначенні поняття "вантаж на своїх осях" Вищий господарський суд України посилається на Правила реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 856 від 28.09.2004, які на час розгляду даної справи втратили чинність;

позивачем не доведено належними та допустимими доказами всіх елементів складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків з відповідача, зокрема: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Між тим, жодний з зазначених елементів цивільної відповідальності по відношенню до АТ "Укрзалізниця" не підтверджений належними доказами. У складі наданих позивачем доказів відсутнє належне підтвердження понесення збитків, а також їх розмір;

позивач посилається на договір № 49 у про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів від 27.06.2019, укладений між ТОВ "Металургтранс" (Замовник) та ТОВ "Ремвагонторг" (Виконавець), згідно п.1.1. якого виконавець надає Замовнику комплексну послугу з організації ремонту залізничних вагонів Замовника розобладнаних запасними частинами/ деталями/ вузлами, внаслідок розкрадання та вчинення протиправних дій третіми особами. Враховуючи, що фактично Договір від 27.06.2019 передбачав надання з боку ТОВ "Ремвагонторг" лише послуг з організації ремонту залізничних вагонів ТОВ "Металургтранс", а у складі позовної заяви відсутні договори, укладені ТОВ "Ремвагонторг" з вагоноремонтними підприємствами, залишається недоведеним, на якій підставі ТОВ "Ремвагонторг" було проведено саме ремонт вагону № 54748199. Позивачем не надано доказів закупівлі Виконавцем запасних частин, їх вартості, узгодження ціни з ТОВ "Металургтранс", відсутні підтверджуючі документи розрахунків (витрат) з вагоноремонтними підприємствами; відсутні докази понесення збитків, оскільки у графі призначення платежу зазначено "сплата за комплексні послуги з організації виконання ремонту залізничних вагонів згідно Дог. №49 від 27.06.2019 по Акту № 02 від 20.09.2019";

позивачем не доведено відповідності обсягу та суми фактично наданих послуг з ремонту виявленому обсягу несправностей, згідно Акту ф. ГУ-23. Відповідач звертає увагу суду, що підставами для складання акту загальної форми ГУ-23 стало встановлення відсутності у вагоні № 54748199 торцевих упорів у кількості 2 шт., натомість Позивачем, у якості обґрунтування обсягу послуг і суми, що заявлена до стягнення надано додаткову угоду № 1 до договору № 45 27.06.2019, якою, серед іншого, передбачено надання послуги з організації ремонту торцевого упору на суму 66 666,67 грн., що не відповідає сумі, заявленій ТОВ "Металурпранс".

Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, звертає увагу на незначну складність справи, підготовка якої не вимагала надмірного обсягу юридичної і технічної роботи, недоведеністю затрат того часу, який вказав позивач у Акті №1 від 22.10.2019. Затрати часу загальною тривалістю 15 годин є необґрунтованими та завищеними, а сума у розмірі 18 000,00 грн., заявлена позивачем у якості гонорару адвоката, є спробою покласти на відповідача цілком неспіврозмірні з ціною позову витрати.

26 грудня 2019 року позивач надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що отримав правничу допомогу в рамках додаткової угоди № 8 від 10.10.19 до договору № 01/08/19 від 01.08.19. Згідно із Актом приймання-передачі наданих послуг № І від 24.10.2019 її розмір складає 15 годин, що є повністю співмірним з обсягом наданих послуг. Зокрема, Адвокатами були на дані наступні види правової допомоги: аналіз первинної документації щодо договірних взаємовідносин Боржника та Клієнта, правовідносин, які склались між сторонами та фактичних обставин справи; вивчення судової практики в правовідносинах, подібних до тим. що склались між Клієнтом та Боржником; опрацювання нормативно-правових актів, що регулюють спірні підносний; формування попередньої правової позиції в справі; консультування Клієнта з питань стягнення збитків з Боржника та підготовки пакету процесуальних документів для подання позовної заяви до суду; підготовка процесуальних документів по справі - позовної заяви про стягнення з Боржника збитків, розрахунку суми заборгованості, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат; узгодження пакету підготовлених процесуальних документів з Клієнтом, формування пакету документів для подачі до суду.

У відповіді на відзив позивач посилається на положення статті 1166 ЦК України, вказує, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 № 6-469св10). Порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України.

Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має відносно залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі пошкодження або розукомплектування, або втрати частини вагонів із групи - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць розмірах.

Позивач посилається на те, що відповідач, як перевізник, має нести відповідальність за втрату, пошкодження вагонів з моменту прийняття їх до перевезення до моменту видачі, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. На підтвердження цієї позиції надає копію висновку науково-правової експертизи Інституту держави і права їм. В. М. Корецького НАН України від 31 травня 2018 року № 126/116-е щодо застосування аналогії закону (далі - Висновок). Зазначене у Висновку дає підстави для застосування аналогії закону, зокрема, норм Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 9 травня 1980 року (згідно з текстом Протоколу змін від 3 червня 1999 року) із додатками (КОТІФ). Так, Додатком О до КОТІФ с Єдині правила до договорів про використання вагонів в міжнародному залізничному сполученні (Єдині правила).

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2019 справа №904/5252/19 передана на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання на 09.12.2019. У судовому засіданні 09.12.2019 оголошена перерва до 19.12.2019, з 19.12.2019 до 26.12.2019. У судовому засіданні 26.12.2019 розгляд справи відкладено на 13.01.2020.

У судове засіданні 13.01.2020 представник відповідача не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №535 (ухвали суду) міститься в матеріалах справи).

У судовому засіданні 13.01.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" є орендарем залізничного вагону (тип вагону - платформа) № 54748199 на підставі договору оренди №142П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2006, укладеного з ДП "Стрійський ВРЗ", який використовує при здійсненні своєї господарської діяльності.

Для забезпечення організації курсування власних та орендованих вантажних вагонів на коліях загального користування та надання послуг, пов`язаних із цими перевезеннями між Позивачем та АТ "Укрзалізниця" було укладено договір про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування № ПР/М-15103/НЮ від 09.11.2015.

Сторони керуються цим договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС), Правилами експлуатації власних вантажних вагонів, іншими нормативними документами (п. 1.2 договору).

Дані про власні вантажні вагони повинні бути внесені до Автоматичного банку даних парку вантажних вагонів (АБД ПВ) з ознакою власника (при необхідності орендаря), а оператора в базу даних "Вантажні вагони компаній-операторів" (База операторів) (п. 1.3 . договору).

Замовник зобов`язується: на виконання погоджених вантажовідправниками обсягів перевезень вантажів у вагонах замовника забезпечувати його подачу під навантаження в межах заявлених обсягів; використовувати власні вагони для перевезення вантажів відповідно до їх конструкції і спеціалізації (п.п. 2.1, 2.1.4, 2.1.8 договору).

Виконавець зобов`язується повідомити замовника про випадки несправності вагонів, що виникають під час руху для вирішення питання ремонту таких вагонів (при відсутності договору на гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів із залізницею) (п.п. 2.2, 2.2.5 договору).

Замовник має право самостійно вирішувати питання щодо технічного обслуговування власних вагонів, які знаходяться на коліях загального користування (п.п. 3.1, 3.1.2 договору).

Згідно пункту 9.1. договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018) договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 включно. Сторони можуть домовитися про внесення змін до договору, шляхом підписання додаткового договору, який має бути виконаний у письмовій формі та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками.

У березні 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснювало перевезення орендованого позивачем вантажного залізничного вагону (тип вагону - платформа) № 54748199.

Між відправником (позивачем) та відповідачем укладено договір перевезення у вигляді залізничної накладної № 42688960 (а.с.36), відповідно до якої вантажний вагон прямував порожнім під завантаження до пункту призначення.

Відповідно до положень статей 2, 3, 6 Статуту залізниць України (далі-Статут) Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, підприємств, які користуються залізничним транспортом; Статутом регламентуються організація та основні умови перевезення вантажів; дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом, в тому числі і вантажів.

Накладна - основний перевізний документ, який надається залізниці відправником разом з вантажем, вона є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

18 березня 2019 року спірний вагон № 54748199, згідно залізничної накладної та інформаційної довідки - даних ГІВЦ АТ "Укрзалізниця" відправився зі станції відправлення - Миколаїв-Вантажний порожнім та направився до пункту навантаження до станції призначення - Кривий Ріг-Головний. Прибувши 23.03.19 до станції призначення - Кривий Ріг-Головний при огляді вагону було встановлено, що на вагоні відсутні два торцеві упори, внаслідок чого було складено Акт загальної форми ГУ-23.

Уклавши з залізницею угоду на перевезення вантажу, відправник визнав тим самим обмеження та особливості, що встановлені Статутом, щодо меж відповідальності перевізника і вантажовідправника та погодився з ними.

За положеннями статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; загальний акт складається інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Прямуючи до пункту призначення, зі станції відправлення до станції призначення у період знаходження вагонів на відповідальності відповідача, вагон №54748199 було пошкоджено та відчеплено із зазначенням причини відчеплення - розукомплектація деталей - відсутні два торцеві упори, про що були складені відповідно акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М та акт загальної форми ГУ-23.

У відповідності до повідомлення форми ВУ-36М вагон було прийнято структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ "Українська залізниця" для проведення ремонту та технічного огляду.

Згідно дефектних відомостей форми ВУ-22 при проведенні ремонтних робіт на вагон були встановлені відповідні деталі, що додатково підтверджується актами встановлення.

У відповідності до повідомлень проведення ремонтних робіт на структурному підрозділі експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ "Українська залізниця" ремонт вантажних вагонів було завершено, та по факту виконання поточного ремонту вагонів було складено акт встановлення та акт виконаних робіт.

Після проведення ремонту позивач прийняв вагон на підставі акту виконаних робіт, загальна вартість якого складає-152633,34грн. (без ПДВ), всього 183 160 грн. (з ПДВ).

Позивач оплатив поточний ремонт вагонів, що підтверджується платіжним дорученням № 10458 від 24.09.19, платіжним дорученням № 10481 від 26.09.19 та листом № 16754 від 26.09.19 про зміну призначення платежу. Загальна вартість виконаного ремонту вказаного вагону складає 152 633,34 грн. - без ПДВ (183 160,00 грн. - з ПДВ).

Роботи з ремонту вагонів на замовлення позивача проводились ТОВ "Ремвагонторг", відповідно до умов договору послуг № 49у від 27.06.2019.

Позивачем зазначено, що оскільки пошкодження вагону № 54748199 (розукомплектація) відбулось на шляху прямування залізничними коліями загального користування та даний вагон перебував у володінні відповідача, тобто у період знаходження вагону на відповідальності відповідача. Позивач вважає, що збитки завдані йому саме з вини відповідача, а тому підлягають відшкодуванню останнім в повному обсязі.

При цьому позивач посилається на положення статей 16,22,397,924, 1166 ЦК України, 224, 225 Господарського кодексу України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", Статут залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Правила користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, Правила експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення збитків у розмірі 183 160,00грн.

Предметом дослідження є встановлення обставин спричинення відповідачем шкоди, встановлення факту понесення позивачем збитків заподіяних відповідачем, протиправність дій відповідача, розмір збитків та причинний зв`язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача і заподіяною шкодою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, надавши оцінку аргументам, наведеним сторонами, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт", законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Частиною 2 вищезазначеної статті передбачено, що нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст.5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п.5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613, перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Судом встановлено, що Акціонерним товариством "Українська залізниця" здійснювалось перевезення вантажного вагону (тип вагону - платформа) № 54748199 за залізничною накладною № 42688960.

Згідно з ст.8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п.3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п.4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

За таких обставин, прийняття відповідачем до перевезення вагону (тип вагону - платформа) № 54748199 за залізничною накладною № 42688960 свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані на станції відправлення. Тож вагон був пошкоджений від час прямування на коліях запільного призначення, що було виявлено лише по його прибуттю до станції призначення.

Відповідно до п.4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №875/5096 обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з п.п.20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розукомплектуванням вагону (тип вагону - платформа), вагон було відправлено до структурного підрозділу Акціонерного товариства "Українська залізниця" для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів із форми ВУ-36М.

Відповідно до п.22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п.14 цих Правил.

За фактом встановлення відсутності упору торцевого (у кількості 2 шт), вагон власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" був направлений на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М та ВУ-36М.

Роботи з ремонту вагонів на замовлення позивача проводились ТОВ "Ремвагонторг", відповідно до умов договору послуг №49у від 27.06.2019.

Так, в матеріалах справи наявний акт наданих послуг від 20.09.2019 на загальну суму 1068433,38грн., яким підтверджується факт виконання ремонту вагонів, виконаних ТОВ "Ремвагонторг".

Відповідно до додатку №1 до акту №02 від 20.09.2019 до договору №49у від 27.06.2019 вартість деталі - упору торцевого (у кількості 2 шт.) в вагоні № 54748199 складає 133333,34грн. (без ПДВ).

Згідно калькуляції №573 від 12.12.2019 (а.с.101-102) вартість послуг з організації виконання поточного ремонту вагона № 54748199 згідно акту наданих послуг №02 від 20.09.2019 складає 23160,00грн. (з урахуванням ПДВ), а вартість деталі - упору торцевого в вагоні № 54748199 складає 160000,01грн. (з урахуванням ПДВ).

Загальна вартість ремонту цього вагону становить 183 160,01грн. (з ПДВ).

Понесення витрат з оплати виконаних робіт підтверджується:

рахунком на оплату №42 від 20.09.2019 на суму 1 282 120,06грн., згідно якого виконані комплексні послуги з організації виконання ремонту залізничних вагонів по договору №49у від 27.06.2019, акту №02 від 20.09.2019, зокрема вагону № 54748199 (а.с. 50), платіжними дорученнями № 10458 від 24.09.19 на суму 610000,00грн., платіжним дорученням № 10481 від 26.09.19 на суму 730 000,00грн. та листом № 16754 від 26.09.19 про зміну призначення платежу.

Таким чином вбачається, що позивачем сплачено ТОВ "Ремвагонторг" вартість виконаного ремонту вказаного вагону у розмірі 152 633,34 грн. - без ПДВ (183 160,00 грн. - з ПДВ).

Отже, загальна сума витрат понесених позивачем на ремонт розукомплектованого вагону склала 183 160,00грн., яку і просить стягнути позивач.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст.22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як зазначено у п.11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 №01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Відповідно до ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст.23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до п.114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з п.2 ст.126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна вагону № 54748199, завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем, в свою чергу, не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що оскільки при перевезенні орендованого позивачем вагону залізницею не було дотримано вимог щодо його збереження (схоронності), внаслідок чого товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" були понесені витрати на оплату вартості ремонту з урахуванням вартості замінених деталей на загальну суму 183 160,00 грн., покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" про стягнення збитків підлягають задоволенню повністю.

Заперечення відповідача відносно неправомірності посилань позивача на аналогічну позицію, що порожні вагони мають статус "вантажу", викладену у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 № 904/4195/16 та від 17.01.2017 № 904/301/16, є безпідставним з огляду на таке.

В оглядовому листі Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 № 01-8/917 зазначається, що "приватні" (власні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою залізничного тарифу, мають правовий статус "вантажу" (вантаж на колесах).

Тобто, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України.

Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати , мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатися на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має відносно залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі пошкодження або розукомплектування, або втрати частини вагонів із групи - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць розмірах.

Зазначена позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.10.2018 у справі № 904/8012/17.

Щодо відсутності доказів наявності всіх елементів складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків з відповідача, зокрема: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Матеріалами справи підтверджується наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагону та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем, в свою чергу, не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагону під час його перевезення залізницею сталось не з вини відповідача. АТ "Укразалізниця" як перевізник, має нести відповідальність за втрату, пошкодження вагонів з моменту прийняття їх до перевезення до моменту видачі, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Поданими документами підтверджується, що відповідач прийняв вагон до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена ст.110 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

На підтвердження позиції, що АТ "Укразалізниця" як перевізник, має нести відповідальність за втрату, пошкодження вагонів з моменту прийняття їх до перевезення до моменту видачі, якщо не доведе, що це сталося не з його вини, позивачем надано Висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права їм. В. М. Корецького НАН України від 31 травня 2018 року № 126/116-е щодо застосування аналогії закону (далі - Висновок).

Зазначене у Висновку дає підстави для застосування аналогії закону, зокрема, норм Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 9 травня 1980 року (згідно з текстом Протоколу змін від 3 червня 1999 року) із додатками (КОТІФ). Так, Додатком D до КОТІФ є Єдині правила до договорів про використання вагонів в міжнародному залізничному сполученні (Єдині правила). Параграфи 1-4 ст. 4 Єдиних правил визначають, що підприємство залізничних перевезень, якому було довірено вагон для використання як транспортного засобу, відповідає за втрату або пошкодження вагона або його допоміжного обладнання, якщо воно не доведе, що це сталося не з його вини.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ)" 5 червня 2003 року № 943-1V Україна приєдналась до КОТІФ.

Зазначені питання також врегульовані нормами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) (російською мовою - Соглашение о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС)), яка діє з 01.11.1951, перевидана і набула чинності для України з 01.01.1998, із останніми змінами та доповненнями, що набули чинності для України 01.07.2017.

Дану угоду було укладено між міністерствами, які відають залізничним транспортом, з метою організації перевезень вантажів в прямому міжнародному залізничному сполученні.

Так, ст. 51 УМВС визначає, що перевізник несе відповідальність за втрату, пошкодження вагона з моменту прийняття до перевезення до моменту видачі, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, с частішою національного законодавства України.

Наявність залізничних накладних, є беззаперечним доказом того, що саме Відповідач, прийнявши в перевезення визначені в позовній заяві вагони, які під час перевезення були розукомплектовані, має нести відповідальність за збитки, які понесені позивачем в результаті таких неправомірних дій відповідача.

Щодо відповідності обсягу та суми фактично наданих послуг з ремонту виявленому обсягу несправностей, згідно Акту ф. ГУ-23. Відповідач посилається на те, що підставами для складання акту загальної форми ГУ-23 стало встановлення відсутності у вагоні № 54748199 торцевих упорів у кількості 2 шт., натомість Позивачем, у якості обґрунтування обсягу послуг і суми, що заявлена до стягнення надано додаткову угоду № 1 до договору № 49у від 27.06.2019, якою, серед іншого, передбачено надання послуги з організації ремонту торцевого на суму 66 666,67 грн.

Додатковою угодою № 1 до договору № 49у від 27.06.2019 вартість упору торцевого визначена у розмірі 66 666,67 грн. 23.03.2019 складено Акт загальної форми ГУ-23, яким на станції призначення - Кривий Ріг-Головний при огляді вагону було встановлено, що на вагоні № 54748199 відсутні два торцеві упори. Згідно Акту наданих послуг № 02 від 20.09.2019, на вагон № 54748199 було встановлено саме два торцеві упори вартістю 66 666,67 гри. кожний, тобто загальною вартістю 133 333,34 грн., як і зазначено у Акті наданих послуг.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких - витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідач заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката позивачем надані: договір про надання професійної правничої допомоги № 01/08/19 від 01.08.2019, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Снарк" (а.с.74-78), додаткову угоду №2 до договору від 01.10.2019 (а.с. 79-80), акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 24.10.2019 (а.с. 81), свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 1321 видане 09.11.2004 на ім`я адвоката Федорова О.М. (а.с. 84), свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 1362 видане 24.01.2011 на ім`я адвоката Первун Т.І., попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, рахунок фактуру на суму 18000,00грн., платіжне доручення №45685 від 05.11.2019 на суму 18 000,00 грн. (а.с. 86) з призначенням платежу: "Оплата за юридичну допомогу у жовтні 2019 року згідно договору 01/08/19 від 01.08.2019 і додаткової угоди №2 від 01.10.2019".

Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідач вказує на незначну складність справи, підготовка якої не вимагала надмірного обсягу юридичної і технічної роботи, недоведеністю затрат того часу, який вказав позивач у Акті №1 від 22.10.2019. Затрати часу загальною тривалістю 15 годин є необґрунтованими та завищеними, а сума у розмірі 18 000,00 грн., заявлена позивачем у якості гонорару адвоката, є спробою покласти на відповідача цілком неспіврозмірні з ціною позову витрати.

Відповідно до правової позиції, викладена у постановах Верховного Суду від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17 та від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обгрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Кількість витраченого адвокатом часу та вид процесуальної дії зазначені у попередньому розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і/або які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а також Актах приймання-передачі наданих послуг.

Господарський суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а надані позивачем докази про надання професіональної правничої допомоги є достатніми для підтвердження даного факту, його обгрунтування та є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, а також, керуючись передбаченим статтею 2 Господарського процесуального кодексу України завданням щодо справедливого вирішення судом спорів та встановленими статтею 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, серед яких справедливість, добросовісність та розумність, враховуючи рівень складності справи, строк розгляду справи, загальний обсяг підтверджених доказами наданих послуг з правничої допомоги, заява позивача про відшкодування за рахунок відповідача судових витрат підлягає задоволенню у сумі 18 000,00 грн.

Розподіл судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

З урахуванням викладеного на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2 747,40грн. (183160,00грн. х1,5%), а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 183 160,00 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, 1, к. 524, ) збитки у розмірі 183 160 (сто вісімдесят три тисячі сто шістдесят) грн. 00 коп., судовий збір у сумі 2 747 (дві тисячі сімсот сорок сім) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) 00 коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.01.2020

Суддя Н.М.Євстигнеєва