Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/889/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.,

секретаря судового засідання Шевчук - Сингаївської І.Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: Ковальчук А.В. - адвокат, ордер серії ЖТ № 059025, виданий 21.03.2019

- від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (м. Київ)

до Фізичної особи - підприємця Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли (м. Житомир)

про стягнення 136165,65 грн.

До Господарського суду Житомирської області надійшла позовна заява АТ КБ "Приватбанк" про стягнення з ФОП Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли 136165,65 грн., з яких 41463,33 грн. боргу за процентами за користування кредитом, 6575,00 грн. боргу по комісії за користування кредитом, 88127,32 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також судового збору.

В обгрунтування вказаної позовної заяви зазначено, зокрема, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.08.2014 у справі № 906/978/14 за позовом АТКБ "Приватбанк" до ФОП Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли стягнуто з відповідача заборгованість за договором № б/н від 07.08.2012 у сумі 25753,19 грн.; у зв`язку з невиконанням повністю зазначеного рішення суду, позивачем подано позов про стягнення нарахувань за кредитним договором.

Ухвалою від 27.09.2019 господарським судом відкрито провадження у даній справі, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання суду на 24.10.2019 о 16:00.

Ухвалою від 24.10.2019 господарський суд відклав розгляд справи у підготовчому провадженні, призначив судове засідання на 14.11.2019 о 15:00 (а. с. 11 у т. 2).

Судом вживались заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом телефонного зв`язку, однак наявний в матеріалах справи номер телефону виявився недійсним, про що свідчить довідка секретаря судового засідання від 09.10.2019 (а. с. 1 у т. 2).

04.10.2019, 01.11.2019 до суду повернулися конверти з копіями ухвал господарського суду від 27.09.2019 та від 24.10.2019, адресовані відповідачу, з відмітками працівника поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання" (а. с. 2-6 у т. 2; 15 - 17 у т. 2).

Ухвалою від 14.11.2019 господарський суд продовжив підготовче провадження по 25.12.2019, відклав засідання суду на 03.12.2019 о 16:00; з метою з`ясування місця реєстрації відповідача, постановив направити копії цієї ухвали до Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, Корольовського та Богунського районних відділів Управління ДМС України в Житомирській області (а. с. 24 - 26 у т. 2).

У відповідях на направлені запити суду (а. с. 32,38 у т. 2) підтверджено реєстрацію місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

25.11.2019 до суду повернувся конверт з копією ухвали господарського суду від 14.11.2019, адресований відповідачу, з відміткою працівника поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання" (а. с. 35-37 у т. 2).

Ухвалою від 03.12.2019 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 20.12.2019 о 10:00 (а. с. 64, 65 у т. 2).

11.12.2019 до суду повернувся конверт з копією ухвали господарського суду від 03.12.2019, адресований відповідачу, з відміткою працівника поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання" (а. с. 67-70 у т. 2).

Ухвалою від 20.12.2019 господарський суд відклав розгляд справи по суті на 08.01.2020 о 16:00, витребував у позивача додаткові письмові пояснення (а. с. 73 у т. 2).

08.01.2019 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення з доданими до них документами (а. с. 74 - 80 у т. 2).

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в засідання суду не прибув.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом п. п.в 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправникові у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Згідно з ч. ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши уповноваженого представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

07.08.2012 між ПАТ КБ "Приватбанк" (позивач) та ФОП Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли (клієнт/відповідач) було підписано Заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитка печатки (а. с. 19 у т.1), згідно з якої клієнт погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за Розрахунковими картками (що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://www.privatbank.ua., https://client-bank.ua), Тарифами банку, які разом із цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитку печатки складають Договір банківського обслуговування (далі - Договір).

Цим підписом відповідач приєднався і зобов`язався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах позивача - договорі банківського обслуговування.

За цим Договором відповідачу встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 , в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, smsповідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг" (далі -Умови), витяг з яких є в матеріалах справи (а. с. 20 - 29 у т. 1).

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 136165,65 грн., посилаючись, зокрема, на такі пункти Умов: 3.2.1.1.16, 3.2.1.1.1, 3.2.1.1.3.,3.2.1.1.8, 3.2.1.1.6, 3.2.1.4, 3.2.1.4.4, 3.2.1.2.3.4, 3.2.1.5.1, 3.2.1.6.1.

До позовної заяви додано витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" стосовно п. 3.18, яким встановлено умови обслуговування кредитних лімітів на поточних рахунках корпоративних клієнтів (а. с. 20-29 у т.1).

Так, згідно з п. 3.18.1.16 Умов при укладанні договорів та угод, або вчинення інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки", або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Пунктом 3.18.1.1 Умов визначено, що кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - "Кредит") надається на поповнення обігових коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - "Ліміт"). Техніко - економічне обгрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір Ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або ін.). Банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах Ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Відповідно до п. 3.18.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди. Ліміт може бути змінено Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами, у разі зниження надходжень коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку.

Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (п. 3.18.1.6 Умов).

Відповідно до п. 3.18.1.8 Умов проведення платежів Клієнта в порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до Умов (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки", або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі "Угода"). При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених Умовами, Банк на свій розсуд, має право змінити умови кредитування, встановивши інший термін повернення кредиту. При належному виконанні Клієнтом зобов`язань, передбачених "Умов та правил надання банківських послуг", за відсутності заперечень за місяць до закінчення терміну обслуговування ліміту, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування Ліміту може бути продовжено Банком на той самий строк. Термін також може бути змінений Банком згідно з п. 3.18.2.3.4 цього розділу Умов.

Згідно з ст. ст. 212, 651 ЦК України при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань за кредитом, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов`язань має право встановити інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або ін.). При непогашенні заборгованості у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної в повідомленні вважається простроченою.

Обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до Умов (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки", або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або у будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 3.18.6.1 Умов).

Відповідно до п. 3.18.4.1 Умов за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Порядок розрахунку відсотків обумовлено пунктами з 3.18.4.1.1 до 3.18.4.1.5 Умов.

Так, згідно з п. 3.18.4.1.1 Умов за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - "період, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню (п. 3.18.4.1.2 Умов).

Відповідно до п. 3.18.4.1.3 Умов, у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання Клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними.

При порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання, Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У випадку порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань (до п. 3.18.4.1.3 Умов).

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4 Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щоденно, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату розрахунку (п. 3.18.4.9 Умов).

Сплата відсотків за користування кредитом, розрахованих згідно п.п. 3.18.4.1., 3.18.4.2., проводиться в порядку, вказаному в п. 3.18.1.1, 3.18.2.1.4, 3.18.2.2.8.

Відсотки сплачені по закінченню строку безперервного користування кредитом, вважаються простроченими (крім випадків розірвання кредиту згідно п. 3.18.2.3.4). Сплата відсотків може бути здійснена клієнтом також з інших належних йому рахунків в установленому законом порядку (3.18.4.3 Умов).

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні строки, вони вважаються простроченими (п. 3.18.4.10. Умов).

Відповідно до п. 3.18.2.3.4 Умов Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування, вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі.

В матеріалах справи є довідка про розмір встановлених кредитних лімітів вих. № 08.7.0.0.0/36 від 13.08.2019, з якої вбачається, що відповідачу встановлено ліміт в таких розмірах: 07.08.2012 - 1000,00 грн.; 03.09.2012 - 6000,00 грн.; 04.02.2013 - 8000,00 грн.; 13.03.2013 - 15000,00 грн. (а. с. 30 у т. 1).

Обставини невиконання позичальником зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором, та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлені рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.08.2014 у справі № 906/978/14 (між тими ж сторонами), не доказуються в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Так, вказаним рішенням стягнуто з ФОП Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 15000,00 грн. боргу за кредитом; 6670,00 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 2371,81 грн. пені; 1711,38 грн. заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 1827,00 грн. судового збору (а. с. 31 - 33 у т. 1).

На виконання рішення суду видано наказ № 906/978/14 від 04.09.2014 (а.с. 34 у т.1).

Позивачем у письмових поясненнях, які надійшли до суду 03.12.2019 (а.с. 40 у т.2) повідомлено, що відповідачем не погашено заборгованість згідно із рішенням суду.

У зв`язку із невиконанням судового рішення від 18.08.2014 у справі №906/978/14, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області із позовною заявою про стягнення з відповідача сум, які були нараховані згідно з умовами Договору, але не були предметом розгляду у справі № 906/978/14, а саме, 136165,65 грн., з яких 41463,33 грн. простроченого боргу із сплати відсотків; 6575,00 грн. боргу по комісії за користування кредитом; 88127,32 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

2. Щодо визначення змісту понять "строк договору", "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання".

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 ЦК України, за ч. 1 якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк Договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Так, 07.08.2012 сторони уклали Договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 12 місяців (з огляду на п. 3.18.1.8 Умов), тобто до 07.08.2013 включно, 15000,00 грн. кредитних коштів у сумі , які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків (24 %, 48%, 56%) нарахованих на суму залишку заборгованості за кредитом.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснити щомісячними платежами упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Позивач у письмових поясненнях, які надійшли до суду 03.12.2019, посилаючись на п. 3.18.6.1 Умов вказав, що строк кредитування (дії договору), погодженого між сторонами у договорі банківського обслуговування № б/н від 07.08.2012 діє до повного виконання зобов`язань сторонами (а. с. 40 у т. 2).

3. Щодо нарахування відсотків (процентів) за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави (Позика. Кредит. Банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому за ст. 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно з якою припис аб. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Великою Палатою Верховного Суду наголошено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункти 53 - 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, за умовами Договору сторони погодили сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на один рік - до 07.08.2013 року.

Тому, суд вважає, що відповідач мав повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У письмових поясненнях, які надійшли до суду 08.01.2020, позивач вказав, що 04.03.2013 за відповідачем утворився борг за кредитом у розмірі 7870,99 грн.; нарахування процентів на залишок кредиту почалося з 26.03.2013 відповідно до п. 3.18.4.1.1. (а. с. 74 у т.2).

Враховуючи викладену правозастосовчу практику, суд прийшов до висновку, що позивачем безпідставно нараховано передбачені договором проценти до повного виконання зобов`язань сторонами (погашення заборгованості за кредитом) як передбачено п. 3.18.6.1 Умов.

4. Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки Договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, від 12.11.2014 у справі № 6-167цс14, від 03.06.2015 у справі № 6-31цс15, від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15, від 29.06.2016у справі № 6-272цс16, від 23.11.2016 у справі № 6-2104цс16 і від 14.12.2016 у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (12 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Тому, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Пунктом 3.18.5.4 Умов погоджено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбаченої п. 3.18.0.5.1, 3.18.5.2, 3.18.5.3 здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано клієнтом.

Пунктом 3.18.5.7 Умов передбачено, що терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Позивач звернувся до суду з позовом 27.08.2019, згідно з відміткою на конверті (а. с. 45 у т. 1), тобто після спливу позовної давності.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача проводити нарахування за кредитом після 08.08.2013, суд дійшов висновку про сплив позовної давності за вимогами позивача.

За таких умов, суд не бере до уваги позицію позивача, викладену в письмових поясненнях, наданих суду 08.01.2020, згідно з якими строк позовної давності не пропущений (а. с. 74 у т. 2).

Крім того, слід зазначити, що з наданого до позовної заяви Витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" (а. с. 20 - 30 у т. 1), не вбачається, що саме ці Умови погоджені відповідачем.

5. Щодо вимог про стягнення пені у сумі 88127,32 грн. за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 6575,00 грн.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 3.18.5.4. Умов погоджено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбаченої п. 3.18.0.5.1, 3.18.5.2, 3.18.5.3 здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано клієнтом.

Пунктом 3.18.5.7 Умов передбачено, що терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи ст. 266 і ч. 2 ст. 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Враховуючи, що оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то у позивача відсутні підстави для нарахування пені та комісії за користування кредитом.

Таким чином, вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та боргу по комісії за користування кредитом, є необґрунтованою.

6. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Позивачем не доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис аб. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

7. Розподіл судового збору між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами ч. 2 ст.123 ГПК України унормовано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.01.20

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (10003, м. Житомир, вул. Перемоги,99) за заявою від 24.10.2019 (наручно)

3 - відповідачу