ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

11.01.2020 Справа № 917/53/20

Суддя Паламарчук В.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Приватного підприємства "Ямщик", 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 65/2

до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, 39600, Полтавська область, м. Кременчук, пл. Перемоги, 2

про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1704 від 18.12.2019р. "Про дострокове розірвання договорів"

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2020 року Приватне підприємство "Ямщик" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1704 від 18.12.2019р. "Про дострокове розірвання договорів".

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1704 від 18.12.2019р. "Про дострокове розірвання договорів" вирішено:

1. Достроково в односторонньому порядку розірвати договори на виконання транспортних послуг щодо перевезення пасажирів на міських маршрутках м. Кременчука від 01.09.2016р. №10, №11, №12 з приватним підприємством "Ямщик" на виконання транспортних послуг щодо перевезення пасажирів на міських маршрутах м. Кременчука №18 "Дитяча лікарня - Міський ринок", №15Б "вул. Молодіжна - Річковий вокзал", №30 "Центр - 1-й Піщаний тупик" з 16.12.2019.

2. Призначити тимчасовим автомобільним перевізником на маршрут №18 "Дитяча лікарня - Міський ринок", №15Б "вул. Молодіжна - Річковий вокзал", №30 "Центр - 1-й Піщаний тупик" приватне підприємство "Креміньавтотранс" на період проведення конкурсу по визначенню перевізника на право здійснення перевезення пасажирів, але не більше ніж на три місяці з моменту укладення договору.

3. Приватному підприємству "Креміньавтотранс" укласти договори на виконання тимчасових транспортних послуг щодо перевезення пасажирів на міських маршрутах №18 "Дитяча лікарня - Міський ринок", №15Б "вул. Молодіжна - Річковий вокзал", №30 "Центр - 1-й Піщаний тупик" з виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області та приступити до виконання перевезень на зазначених маршрутах з 24.12.2019р.

Позивач вважає дане рішення незаконним та просить його скасувати в судовому порядку.

Дослідивши подану позовну заяву, суд дійшов до висновку про відмову в її прийнятті на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, згідно якого суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, виходячи з наступного:

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Стаття 3 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ) установлює, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно зі статтею 6 Закону № 2344-ІІІ органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території, запроваджують автоматизовану систему обліку оплати проїзду та встановлюють порядок її функціонування, а також види, форми носіїв, порядок обігу та реєстрації проїзних документів; визначають особу, уповноважену здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду.

Відповідно до положень статті 7 Закону № 2344-ІІІ забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Частина перша статті 44 Закону № 2344-ІІІ передбачає, що організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону № 2344-ІІІ відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Таким чином, враховуючи вказані приписи норм матеріального та процесуального права, слід зазначити, що на органи виконавчої влади та місцевого самоврядування покладені повноваження із забезпечення обслуговування населення засобами транспорту, в тому числі із залученням з цією метою на договірних засадах підприємств, установ, та організацій незалежно від форм власності, що здійснюється на основі договору, який має типову форму та укладається між місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування і перевізниками на підставі відповідного замовлення.

Відповідно до підпункту «г» пункту 16 статті 4 КАС адміністративний договір - це спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону замість видання індивідуального акта.

Договір на організацію перевезення пасажирів є публічно-правовим договором, який передбачає: обов`язки перевізника забезпечити належний рівень транспортного обслуговування пасажирів, умови щодо тарифів тощо. Таким чином, договір визначає умови, за яких перевізнику дозволяється здійснювати господарську діяльність з перевезення пасажирів.

З матеріалів справи убачається, що спір у цій справі виник у зв`язку з протиправним, на думку Підприємства, розірванням згідно з оскаржуваним рішенням виконкому Кременчуцької міськради, укладених з позивачем договорів на виконання транспортних послуг щодо перевезення пасажирів на міських маршрутах м. Кременчука від 01.09.2016р. №10, №11, №12 на маршрутах №18 "Дитяча лікарня - Міський ринок", №15Б "вул. Молодіжна - Річковий вокзал", №30 "Центр - 1-й Піщаний тупик".

Тобто, предметом оскарження в цій справі є рішення виконкому Кременчуцької міськради як суб`єкта владних повноважень, вчинені й ухвалені під час реалізації покладених на нього управлінських функцій щодо укладення та дотримання законодавчо встановленого порядку здійснення контролю за виконанням умов договору на перевезення пасажирів, який має ознаки адміністративного та свідчить про публічно-правовий, а не приватноправовий характер спірних правовідносин.

Отже, з огляду на предмет та зміст позовних вимог, характер правовідносин та суб`єктний склад сторін як учасників таких правовідносин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для розгляду цього спору за правилами адміністративного судочинства.

Так, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 та 5 червня 2019 року (справи № 903/605/17 та 234/17657/17 відповідно) вказано на те, що згадані вище органи - суб`єкти владних повноважень виступають у правовідносинах щодо організації та проведення конкурсу з перевезення пасажирів як організатори та контролюючій орган у цій сфері, відповідно й правовідносини, що складаються між організатором та учасниками конкурсу під час його організації та проведення, містять ознаки публічно-правових відносин у розумінні КАС, а договір про організацію перевезень, укладений за наслідками проведення такого конкурсу, відповідає ознакам адміністративного договору.

Вказана правова позиція також викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04.12.2019 р. №161/14289/17.

З огляду на викладене, слід відмовити у відкритті провадженні за даною позовною заявою.

На виконання вимог ч.6 ст. 175 ГПК України суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної позовної заяви віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

При цьому суд роз`яснює, що на підставі ст. 7 Закону України "Про судовий збір" позивач може звернутися до суду з заявою про винесення ухвали про повернення судового збору, додавши до заяви оригінал платіжного доручення, за яким проводилася сплата судового збору.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234, ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі.

Додаток (на адресу позивача): позовна заява (вхід. № 54/20 від 09.01.2020р.) та додані до неї документи, у тому числі квитанція № 5175153 від 23.12.2019р. на суму 1921,00 грн. та № 5175167 від 23.12.2019р. на суму 960,50 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги через відповідний суд (через Господарський суд Полтавської області) згідно з підп.17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Паламарчук