РІШЕННЯ

11 січня 2020 року Справа № 913/616/19

м. Харків Провадження №17/913/616/19

Господарський суд Луганської області складі судді Фонової О.С., розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ», м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 408177,52 грн,

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» (позивач у справі) звернулось з позовною заявою від 05.11.2019 №05/юд-1151 до Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія» про стягнення 408177,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо здійснення плати за встановлений сервітут згідно з Договором №9(03-ЗАО/08ст) на обмежене використання земельної ділянки від 01.05.2007, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 408177,52 грн за період з липня 2016 року по лютий 2019 року.

Ухвалою суду від 25.11.2019, після усунення недоліків, відкрито провадження у справі №913/616/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 ГПК України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 12.11.2019 місцезнаходження юридичної особи відповідача - Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія» є: вул. Пивоварова, 5-12/5, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93403 (а.с.58-61).

Ухвалу про відкриття провадження у справі суду від 25.11.2019 відповідач отримав 06.12.2019, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.71).

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов із викладенням власної правової позиції та будь-яких заяв або клопотань до матеріалів справи не надав.

З огляду на вищевказане, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши обставини справи, надані позивачем докази на підтвердження своїх доводів, у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд встановив таке.

Між Закритим акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ», як Землекористувачем (далі позивач) та Державним підприємством «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія», як Землекористувачем сусідньої земельної ділянки (далі відповідач) було укладено сервітутний договір на обмежене використання земельної ділянки №9(03-ЗАО/08ст) від 01.05.2007, який зареєстрований 10.10.2007 за № 9 Сєвєродонецьким міським реєстраційним офісом Луганського регіонального філіалу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному Комітеті України з земельних ресурсів (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Землекористувач зобов`язується за плату надати Землекористувачу сусідньої земельної ділянки право обмеженого постійного користування земельною ділянкою (земельний сервітут) за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, а Землекористувач сусідньої земельної ділянки зобов`язаний провести Землекористувачу оплату за сервітут у розмірі та у порядку, передбаченому цим Договором.

Згідно з п. 1.3 Договору ця земельна ділянка належить Землекористувачу на умовах оренди, що підтверджується договором оренди №43 від 13.04.2007.

Строк дії Договору встановлений до 14.02.2032 (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору за надання права обмеженого користування земельною ділянкою (земельним сервітутом) Землекористувач сусідньої земельної ділянки щомісячно сплачує Землекористувачу 20000,00 грн без ПДВ. Нарахування ПДВ здійснюється в порядку, визначеному діючим законодавством України. Грошові кошти перераховуються на розрахунковий рахунок Землекористувача на підставі рахунку, виставленого не пізніше 30 числа поточного місяця, протягом 10 днів від дати виписування рахунку.

У додатковій угоді № 1 від 02.06.2008 сторони внесли зміни до п. 4.1 Договору, виклавши його в наступній редакції: «За надання права обмеженого користування земельною ділянкою (земельним сервітутом) Землекористувач сусідньої земельної ділянки щомісячно сплачує Землекористувачу 10500,00 грн без ПДВ. Нарахування ПДВ проводиться в порядку, визначеному чинним законодавством України. Грошові кошти перераховуються на розрахунковий рахунок Землекористувача на підставі рахунку, виставленого не пізніше 30 числа поточного місяця, протягом 10 днів від дати виписування рахунку».

Додатковою угодою № 2 від 01.02.2009 сторони внесли зміни до розділу 8 Договору «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін», виклавши реквізити Землекористувача в новій редакції.

Між сторонами за Договором була укладена Додаткова угода № 3 від 01.02.2017, відповідно до якої сторони внесли зміни до п. 4.1 Договору, виклавши його в наступній редакції: «За надання права обмеженого користування земельною ділянкою (земельним сервітутом) Землекористувач сусідньої земельної ділянки щомісячно сплачує Землекористувачу 10665,92 грн без ПДВ. Нарахування ПДВ проводиться в порядку, визначеному чинним законодавством України. Грошові кошти перераховуються Землекористувачем сусідньої земельної ділянки на розрахунковий рахунок Землекористувача згідно з Договором сервітуту та не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним».

03.05.2019 між Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ», як Власником (далі позивач у справі) та Державним підприємством «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія», як Сервітуарієм (далі відповідач у справі) було укладено Додаткову угоду №4, згідно з якою сторони внесли зміни до:

- пункту 1.3 розділу «Предмет та мета договору», виклавши його в наступній редакції: «Земельна ділянка знаходиться у власності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» на підставі державного акту ЯМ № 513062 від 27.06.2012»;

- розділу 2 «Строк дії сервітутного договору», виклавши його в наступній редакції: «Договір діє з моменту підписання до 14.02.2032»;

- розділу 8 Договору «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін», виклавши реквізити сторін в новій редакції.

Інші умови сервітутного договору залишені без змін.

Додатковою угодою № 5 від 02.09.2019 сторони внесли зміни до розділу 8 Договору «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін», виклавши реквізити сторін в новій редакції.

Між сторонами за Договором були підписані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 408177,52 грн за період з липня 2016 року по лютий 2019 року (а.с.19-46), зокрема:

- № 3006 від 31.07.2016 на суму 12600,00 грн;

- № 3388 від 31.08.2016 на суму 12600,00 грн;

- № 4013 від 30.09.2016 на суму 12600,00 грн;

- № 4858 від 31.10.2016 на суму 12600,00 грн;

- № 5738 від 30.11.2016 на суму 12600,00 грн;

- № 7150 від 31.12.2016 на суму 12600,00 грн;

- № 856 від 31.01.2017 на суму 12600,00 грн;

- № 1452 від 28.02.2017 на суму 12799,10 грн;

- № 2035 від 31.03.2017 на суму 12799,10 грн;

- № 2275 від 30.04.2017 на суму 12799,10 грн;

- № 2550 від 31.05.2017 на суму 12799,10 грн;

- № 2739 від 30.06.2017 на суму 12799,10 грн;

- № 2906 від 31.07.2017 на суму 12799,10 грн;

- № 4803 від 31.12.2017 на суму 63995,52 грн;

- № 222 від 31.01.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 579 від 28.02.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 1039 від 31.03.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 1408 від 30.04.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 1624 від 31.05.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 1838 від 30.06.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 1999 від 31.07.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 2206 від 31.08.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 2395 від 30.09.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 2572 від 31.10.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 2798 від 30.11.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 2987 від 31.12.2018 на суму 12799,10 грн;

- № 69 від 31.01.2019 на суму 12799,10 грн;

- № 251 від 28.02.2019 на суму 12799,10 грн.

Проте, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов п. 4.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 3 від 01.02.2017 до Договору своєчасно не виконав свої зобов`язання щодо оплати за надання права обмеженого користування земельною ділянкою (земельним сервітутом).

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 408177,52 грн за надане право обмеженого користування земельною ділянкою відповідно до сервітутного договору за період з липня 2016 року по лютий 2019 року.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростував.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про таке.

Правовідносини сторін виникли внаслідок укладення ними сервітутного Договору.

Згідно зі ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно з ч. 1 ст. 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Аналогічні норми містяться також у Цивільному кодексі України статтею 401 якого встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

За змістом ч. 1 ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Статтею 403 Цивільного кодексу України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору позивач складав акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 408177,52 грн за період з липня 2016 року по лютий 2019 року, які підписані відповідачем без зауважень (а.с.19-46).

При чому період користування з липня 2016 року по січень 2017 року регулюється умовами Договору щодо вартості користування та моменту настання строку виконання зобов`язання в редакції Додаткової угоди № 1 від 02.06.2008, яка набрала чинності з моменту її підписання сторонами, тобто з цієї ж дати (п. 4 Додаткової угоди № 1) та діяла до моменту зміни умов п. 4.1. Договору Додатковою угодою № 3 від 01.02.2017.

Вказаною Додатковою угодою було встановлено, що за надання права обмеженого користування земельною ділянкою (земельним сервітутом) Землекористувач сусідньої земельної ділянки щомісячно сплачує Землекористувачу 10500,00 грн без ПДВ. Нарахування ПДВ проводиться в порядку, визначеному чинним законодавством України. Грошові кошти перераховуються на розрахунковий рахунок Землекористувача на підставі рахунку, виставленого не пізніше 30 числа поточного місяця, протягом 10 днів від дати виписування рахунку.

Отже, строк виконання зобов`язання з оплати встановлений сторонами протягом 10 днів з дати виписування рахунку, а прострочка виконання цього зобов`язання починається на одинадцятий день з дати виписування рахунку.

Разом з тим, матеріали справи не містять рахунків, виставлених позивачем відповідачу за період дії вищевказаної редакції пункту 4.1 Договору.

Відтак, суд позбавлений можливості з наданих позивачем доказів встановити дату виписування рахунків за період з липня 2016 року по січень 2017 року, з огляду на їх відсутність в матеріалах справи, а тому робить висновок, що позивачем не доведено прострочення виконання зобов`язання щодо оплати сервітуту за вказаний період.

З огляду на зазначене та на те, що позивачем не доведено настання строку виконання зобов`язання з оплати сервітуту за період з липня 2016 року по січень 2017 року, у задоволенні позову в частині стягнення 88200,00 грн - плати за вказаний період, слід відмовити.

Відповідно до п. 4.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 01.02.2017) за надання права обмеженого користування земельною ділянкою (земельним сервітутом) Землекористувач сусідньої земельної ділянки щомісячно сплачує Землекористувачу 10665,92 грн без ПДВ. Нарахування ПДВ проводиться в порядку, визначеному чинним законодавством України. Грошові кошти перераховуються Землекористувачем сусідньої земельної ділянки на розрахунковий рахунок Землекористувача згідно з Договором сервітуту та не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним».

Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором щодо сплати за надане право обмеженого користування земельною ділянкою (земельним сервітутом) у повному обсязі та у визначений договором строк не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем за період з лютого 2017 року по лютий 2019 року, яка складає 319977,52 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач станом на час звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи перерахував позивачу заборгованість в сумі 319977,52 грн за Договором.

З огляду на встановлені факти та враховуючи те, що відповідач не здійснив оплату за надане право обмеженого користування земельною ділянкою (земельним сервітутом) за період з лютого 2017 року по лютий 2019 року в сумі 319977,52 грн за Договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору відносяться на сторін пропорційно задоволених позовних вимог відповідно до п. 2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 126, п. 2 ч. 1 ст. 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст.232-233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія», вул. Пивоварова, 5-12/5, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93403, ідентифікаційний код 04687873, на користь Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ», вул. Пивоварова, 5, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93403, ідентифікаційний код 33270581, борг в сумі 319977,52 грн, витрати з оплати судового збору в сумі 4799,66 грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 11.01.2020.

Суддя О. С. Фонова