ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" січня 2020 р. м. Київ

Справа № 901/357/13-г

За заявою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«ГазУкраїна Коммерс»

про стягнення заборгованості

Суддя Ейвазова А.Р.

За участю представників від:

позивача (заявника) Столярець О.В. (довіреність №14-417 від 27.11.2019);

відповідача не з`явилися

встановив:

11.12.2019 до Господарського суду Київської області надійшла заява Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі НАК «Нафтогаз України»), у якій заявник просить суд:

- відновити матеріали втраченого судового провадження у справі №901/357/13-г, яке перебувало у провадженні Господарського суду Автономної Республіки Крим, про стягнення судового збору з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГазУкраїна-Коммерс» (далі - ТОВ ГазУкраїна Коммерс) на користь НАК Нафтогаз України, в частині, достатній для видачі дублікату наказу, а саме в частині рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.07.2013 та постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.12.2013;

- поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.07.2013 №901/357/13-г про стягнення з ТОВ ГазУкраїна Коммерс на користь НАК Нафтогаз України судового збору у розмірі 68643,70грн та видати його дублікат.

Вказана заява мотивована тим, що зазначений виконавчий документ разом із заявою про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2013 №14/2-1477 пред`явлено до виконання Залізничному відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції за місцезнаходженням боржника, однак, будь-які процесуальні документи, прийняті державним виконавцем за результатами розгляду відповідної заяви, оригінал наказу, не надходили, а заборгованість боржником досі не сплачена. При цьому, заявник вказує, що органи примусового виконання рішень не функціонують на окупованій території АРК (а.с.2-9).

Ухвалою суду від 13.12.2019 (а.с.31-32) розгляд заяви призначено в судовому засіданні на 10.01.2020, про що повідомлено сторони: позивача шляхом направлення копії відповідної ухвали, яка отримана ним 18.12.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №42; відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України.

В судове засідання 10.01.2020 представник відповідача не з`явився.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав подані ним заяви.

Ухвалою від 10.01.2020 судом відновлено частково матеріали втраченого судового провадження Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №901/357/13-г за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») до ТОВ «ГазУкраїна Коммерс» про стягнення заборгованості, а саме в частині: рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.07.2013 та постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.12.2013 у справі № 901/357/13-г, а також наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.07.2013 у справі №901/357/13-г щодо стягнення судового збору.

Заслухавши пояснення представника позивача щодо поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання та видачу його дублікату, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо поновлення відповідного строку та видачу дублікату наказу, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №901/357/13-г від 16.07.2013 за позовом ПАТ Нафтогаз України до ТОВ «ГазУкраїна Коммерс» про стягнення коштів позовні вимоги задоволено частково. Відповідно до рішення суду з ТОВ «ГазУкраїна Коммерс» на користь позивача стягнуто 1 454 929 180,00грн заборгованості, 231 654 599,47грн пені, 247 016 000,00грн штрафу, 49 124 073,69грн - 3% річних, а також 68 643,70грн судового збору. Вказане рішення суду залишене без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.12.2013.

На примусове виконання рішення у відповідній справі в частині стягнення судового збору Господарським судом Автономної Республіки Крим 29.07.2013 видано наказ (а.с.20).

Позивач, найменування якого змінено на АТ НАК Нафтогаз України звернувся до Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією заяви про відкриття виконавчого провадження (а.с.21-22), а також фіскальним чеком та описом вкладення (а.с.23-24).

При цьому, заявник вказує, що йому не відомо про стан виконання такого рішення, оскільки будь-які процесуальні документи, прийняті виконавцем за результатами розгляду вищевказаної заяви, у т.ч. й оригінал наказу не надходили.

Статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України (далі Закон») змінено територіальну підсудність судових справ у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, зокрема, постановлено забезпечити розгляду справ Гсподарського суду Автономної Республіки Крим Господарським судом Київської області.

Отже, розгляд заяв про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання та видачу його дублікату належить до компетенції Господарського суду Київської області.

Відповідно до ч.1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Частиною 1 ст. 327 ГПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 327 ГПК України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Як визначено ч. 1 ст. 22 Закону України Про виконавче провадження (в редакції чинній на момент видачі вказаного наказу), накази господарських судів могли бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 22 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що строки, зазначені у ч. 1 цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановления.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України Про виконавче провадження визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України Про виконавче провадження після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Частиною 3 ст. 23 Закону України Про виконавче провадження визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про виконавче провадження в редакції від 05.10.2016 визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з ч. 12 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження в редакції від 05.10.2016, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження в редакції від 05.10.2016, строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною 4 тієї ж ст. 12 Закону в редакції від 05.10.2016 також визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Пунктом 5 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження в редакції від 05.10.2016 встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Звертаючись з відповідною заявою до суду, позивач стверджував, що будь-які процесуальні документи, прийняті державним виконавцем за результатами розгляду його заяви про відкриття виконавчого провадження, йому не надходили. Під час розгляду заяви судом також не встановлено фактів отримання органом ДВС заяви, направленої йому позивачем, та прийняття будь-яких процесуальних документів за результатами розгляду такої заяви. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що наказ отримано органом ДВС і виконавче провадження з виконання відповідного наказу суду було відкрито.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження в редакції від 05.10.2016 стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 ст. 329 ГПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Відповідно до ч. 3 ст. 329 ГПК України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Процесуальним законодавством не визначено переліку причин, які є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача) та за наявності яких суд повинен поновити пропущений строк.

Водночас, питання щодо поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання (у розумінні ч. 1 ст. 329 ГПК України), тобто наявності об`єктивних обставин, незалежних від стягувача підстав, що унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне пред`явлення наказу до виконання, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.05.2018 р. у справі № 917/1431/14.

Приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі суд вважає за необхідне поновити позивачу строк, встановлений для пред`явлення наказу суду до виконання, зважаючи на те, що відповідний наказ направлений позивачем органу ДВС з дотриманням встановленого строку, однак, відомостей щодо його надходження не має і неможливо отримати дані про те, чи було відкрито виконавче провадження за таким наказом, При цьому, територія Автономної Республіки Крим з 20.02.2014 є тимчасово окупованою і такий наказ фактично є втраченим, що позбавляє позивача можливості отримати виконання.

Згідно підпункту 19.4 п.19 ст.1 Перехідних положень ГПК, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на викладене, суд вважає заяву позивача про поновлення строку для пред`явлення наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.07.2013 у справі № 901/357/13-г до виконання, а також про видачу дублікату наказу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 234, 329, пп. 19.4 п. 19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про поновлення строку для пред`явлення наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.07.2013 у справі № 901/357/13-г до виконання, а також про видачу дублікату наказу задовольнити.

2. Поновити пропущений строк, встановлений для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.07.2013 у справі №901/357/13-г щодо стягнення судового збору.

3. Видати дублікат наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.07.2013 у справі № 901/357/13-г на виконання рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.07.2013 щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГазУкраїна Коммерс» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» судового збору.

4. Копію ухвали направити учасникам судового процесу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст. 256-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 11.01.2020.

Суддя А.Р. Ейвазова