ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" січня 2020 р. Cправа № 902/582/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Резніченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , с.Плисків Погребищенського району Вінницької області

до Фермерського господарства "Ланецького", с.Плисків Погребищенського району Вінницької області

до ОСОБА_2 , с.Плисків Погребищенського району Вінницької області

до ОСОБА_3 , с.Плисків Погребищенського району Вінницької області

про визнання рішення недійсним,

За участю представників сторін:

Представник позивача ОСОБА_1 - Мартинюк Н.Р. - адвокат, діючий на підставі ордеру серії ВН № 118740 від 17.10.2019 (в режимі відеоконференції);

Відповідач 1 - Фермерське господарство "Ланецького" - не з`явився;

Відповідач 2 - ОСОБА_2 не з`явився;

Відповідач 3 - ОСОБА_3 , паспорт серія НОМЕР_1 (в режимі відеоконференції); представник ОСОБА_3 - адвокат Зінченко Д.В., діючий на підставі ордеру серії ЖТ № 13863 від 12.11.2019;

Свідок ОСОБА_4 , паспорт серія НОМЕР_2 (в режимі відеоконференції).

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 19.07.2019 надійшов позов ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення зборів засновників Фермерського господарства "Ланецького", що оформлене протоколом №7-П від 01.11.2015, яким вирішено надати згоду голові Фермерського господарства "Ланецького" на укладення та підписання договору поруки, за яким Фермерське господарство "Ланецького" поручилось перед позикодавцем за виконання договору позики від 01.11.2015.

Ухвалою суду від 16.09.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/582/19, вирішено її розгляд здійснити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 03.12.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.12.2019.

За клопотанням відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи на іншу дату та враховуючи встановлену в ухвалі суду від 03.12.2019 необхідність в здійсненні допиту в судовому засіданні ОСОБА_3 , відповідно до ухвали від 23.12.2019 судом оголошувалась перерву в судовому засіданні до 02.01.2020.

По закінченню розгляду справи по суті за участю представників сторін, в судовому засіданні 02.01.2020 судом оголошувалась перерва до 03.01.2019 для підготовки вступної та резолютивної частини рішення. На визначену судом дату (03.01.2020) проголошення вступної та резолютивної частини рішення сторони не забезпечили явку уповноважених представників.

Водночас суд враховує, що сторони були належним чином повідомлені про дане судове засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши свідків, суд встановив наступне.

31.03.2010 засновником позивача і відповідачем 2 у даній справі ОСОБА_2 прийнято рішення № 1 про створення Фермерського господарства «Ланецького» та затвердження його статуту.

Згідно п. 1.2 первинної редакції статуту Фермерського господарства «Ланецького», ОСОБА_2 був єдиним засновником Фермерського господарства «Ланецького» на момент його створення.

Оглядом матеріалів реєстраційної справи Фермерського господарства «Ланецького» встановлено, що до статуту Фермерського господарства «Ланецького» неодноразово вносились зміни, зокрема юридичної адреси господарства.

16.10.2016 засновником Фермерського господарства «Ланецького» ОСОБА_2 прийнято рішення № 6 про збільшення статутного капіталу на 300,00 грн та введення до складу Фермерського господарства «Ланецького» ще двох засновників - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Розподілено частки між всіма засновниками в статутному капіталі Фермерського господарства «Ланецького» наступним чином: розмір внеску ОСОБА_3 складає 220,00 грн, що становить 55% статутного капіталу; розмір внеску ОСОБА_2 складає 100,00 грн, що становить 25% статутного капіталу; розмір внеску ОСОБА_1 складає 80,00 грн, що становить 20% статутного капіталу Фермерського господарства «Ланецького».

Дані зміни у складі засновників Фермерського господарства «Ланецького» знайшли своє відображення у новій редакції статуту Фермерського господарства «Ланецького», затвердженого рішенням засновників № 6 від 16.10.2015.

Відповідно до п. 4.1. нової редакції статуту Фермерського господарства «Ланецького», його засновниками є: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 16.10.2015.

Також п. 5.5. редакції статуту Фермерського господарства «Ланецького» від 16.10.2015 (яка діяла на час прийняття спірного рішення зборів засновників) передбачено, що угоди, сума яких перевищує 300000,00 грн, укладаються головою фермерського господарства виключно за рішенням засновників.

Звертаючись із даним позовом до господарського суду, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 21.03.2018 Фермерське господарство «Ланецького» подало до Тетіївського районного суду Київської області позовну заяву про визнання договору поруки від 01.11.2015 року недійсним.

Як вбачається зі змісту вказаної позовної заяви, її доводи засновані на тому, що в грудні 2017 року ОСОБА_1 стало відомо, що між ОСОБА_2 (попереднім головою Фермерського господарства «Ланецького») як фізичною особою позичальником та ОСОБА_3 як позикодавцем 01.11.2015 було укладено договір позики.

Згідно п. 3.1. вказаного договору позики, позичальник повинен був повернути позику в розмірі 290000,00 доларів США, що еквівалентно 7076000,00 грн в строк до 01 листопада 2016 року. Згідно п. 6.1. договору позики, цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами, а саме з 01 листопада 2015 року і є дійсним до моменту його остаточного виконання, проте у будь-якому випадку до 01 лютого 2017 року.

Відповідно до п. 6.4. договору позики, гарантією виконання позичальником зобов`язань за даним договором є договір поруки №2 від 01.11.2015, укладений між позичальником та Фермерським господарством «Ланецького».

ОСОБА_2 була надана розписка, де строк повернення ним позики в розмірі 290000,00 доларів США, що еквівалентно 7076000 грн, визначено 01 листопада 2016 року.

На забезпечення виконання зобов`язання позичальника ОСОБА_2 за договором позики від 01.11.2015 між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Ланецького» укладено договір поруки №2. Від Фермерського господарства «Ланецького» договір підписано його головою ОСОБА_2

Пунктом 1.5. договору поруки передбачено виконання основного зобов`язання за договором позики в строк до 01 листопада 2016 року.

Новий голова Фермерського господарства «Лансцького» ОСОБА_1., призначений на цю посаду в березні 2018 року, вважає, що договір поруки укладений ОСОБА_2 з перевищенням повноважень, в своїх власних інтересах, а не інтересах Фермерського господарства «Ланецького».

В зв`язку з цим Фермерське господарство «Ланецького» оспорює дійсність цього договору у Тетіївському районному суді Київської області. Це підтверджується ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 13.07.2018 про відкриття провадження у справі № 380/884/18 (а.с.28-29, т.1). Однією з підстав позову вказується відсутність надання згоди засновників Фермерського господарства «Ланецького» ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) на укладення спірного правовику.

При цьому у відзиві на позов, наданому у справі № 380/884/18 (а.с.31-33, т.1), один з відповідачів ОСОБА_3 зазначив, що засновники Фермерського господарства «Ланецького» дали згоду на укладення договору поруки № 2 від 01.11.2015.

На підтвердження даних обставин відповідач 3 ОСОБА_3 надав копію протоколу зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького» № 7-П від 01.11.2015 (а.с. 30, т.1).

У цьому протоколі вказується, що 01.11.2015 були проведені загальні збори засновників Фермерського господарства «Ланецького», на яких були присутні всі його чинні на той час засновники: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Протокол зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького» № 7-П від 01.11.2015 підписано головою зборів ОСОБА_3 та запрошеною особою ОСОБА_4 як секретарем зборів засновників.

Як вбачається із вищевказаного протоколу зборів, згідно розглядуваних питань порядку денного на зборах вирішувалось питання про обрання голови та секретаря зборів, а також розглянуто питання про прийняття рішення щодо надання згоди голові Фермерського господарства «Ланецького» на укладення та підписання договору поруки.

По першому питанню порядку денного збори вирішили обрати головою зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького» ОСОБА_3 , секретарем зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького» запрошеного ОСОБА_4 .

Згідно протоколу зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького» №7-П від 01.11.2015, по другому питанню порядку денного присутні заслухали ОСОБА_2 , який запропонував прийняти рішення, яким надати згоду голові Фермерського господарства «Ланецького» на укладення та підписання договору поруки, за яким Фермерське господарство «Ланецького» поручається перед позикодавцем відповідати за виконання позичальником своїх зобов`язань, шо випливають з договору позики від 01.11.2015, укладеним між позичальником ОСОБА_2 та позикодавцем ОСОБА_3 , за умовами якого, позикодавець ОСОБА_3 передав у борг, а позичальник ОСОБА_2 отримав грошову суму в розмірі 290000,00 доларів США, що еквівалентно на день укладення договору позики за комерційним курсом 24 грн 40 коп. за 1 долар США семи мільйонам сімдесяти шести тисячам гривень 00 копійок.

Згідно змісту протоколу зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького» № 7-П від 01.11.2015, ОСОБА_2 надав підписаний сторонами примірник договору позики для ознайомлення, наголосив на доцільності укладення договору поруки та зауважив, що отримані ним за договором позики від 01.11.2015 грошові кошти в сумі 290000,00 доларів США будуть використані ним у господарській діяльності Фермерського господарства «Ланецького», що суттєво поліпшить його фінансову платоспроможність.

Також згідно протоколу зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького» № 7-П від 01.11.2015 прийнято рішення, яким надано згоду голові Фермерського господарства «Ланецького» на укладення та підписання договору поруки, за яким Фермерське господарство «Ланецького» поручилось відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов`язань, що випливають з договору позики від 01.11.2015, укладеним між позичальником ОСОБА_2 та позикодавцем ОСОБА_3 , за умовами якого позикодавець ОСОБА_3 передав у борг, а позичальник ОСОБА_2 отримав грошову суму в розмірі 290000,00 доларів США, що еквівалентно на день укладення договору позики за комерційним курсом 24 грн 40 коп. за 1 долар США семи мільйонам сімдесяти шести тисячам гривень 00 копійок.

Окрім того, в протоколі зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького» №7-П від 01.11.2015 зазначається, що рішення про надання згоди на укладення договору поруки прийнято одностайно всіма учасниками.

Протокол зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького» №7-П від 01.11.2015 скріплено підписами голови зборів відповідача 3 ОСОБА_3 та секретаря зборів запрошеного ОСОБА_4

19.11.2019 один із засновників Фермерського господарства «Ланецького» ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до господарського суду, стверджуючи, що протокол зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького» №7-П від 01.11.2015 є сфабрикованим, оскільки 01.11.2015 жодних зборів засновників не проводилось, а тому рішення про надання згоди на укладення договору поруки, оформлене цим протоколом, підлягає визнанню недійсним. За твердженнями позивача ОСОБА_1 , про існування зазначеного протоколу йому стало відомо лише після ознайомлення з відзивом від 14.01.2019 на позовну заяву у справі про визнання договору поруки недійсним.

Позивач покликається на те, що позачергові збори засновників скликаються головою Фермерського господарства «Ланецького» на вимогу хоча б одного із засновників, згідно п.12.7. статуту в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення зборів.

Також про проведення зборів засновники Фермерського господарства «Ланецького» повідомляються усно чи письмово із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання зборів (п.12.8. статуту Фермерського господарства «Ланецького»).

Позивач також стверджує, що жодних повідомлень про скликання зборів 01.11.2015 на його адресу не надходило. За твердженнями засновника Фермерського господарства «Ланецького» ОСОБА_1 , такі повідомлення не могли бути зроблені в тридцятиденний строк, передбачений статутом, оскільки редакція статуту, де ОСОБА_3 став членом господарства, була зареєстрована тільки 16.10.2015, тобто до 01.11.2015 року.

08.11.2019 другий засновник Фермерського господарства «Ланецького» - ОСОБА_2 , визначений позивачем відповідачем 2 у справі №902/582/19, подав до суду заяву свідка (а.с. 104-105, т.1), в якій пояснив суду, що станом на 01.11.2015 він був учасником Фермерського господарства «Ланецького» із часткою в статутному капіталі 25%. Інформація стосовно його присутності під час голосування на Загальних зборах засновників Фермерського господарства «Ланецького»» не відповідає дійсності.

Загальні збори засновників Фермерського господарства «Ланецького», недійсність яких являється предметом спору у справі №902/582/19, насправді не відбувались. ОСОБА_2 стверджував, що не приймав участь під час голосування на згаданих загальних зборах, так як насправді він був відсутній під час їх нібито проведення.

Окрім того, ОСОБА_2 пояснив, що не був жодним чином повідомлений про їх нібито скликання та проведення, а про факт існування протоколу № 7-П від 01.11.2015 йому стало відомо лише в процесі ознайомлення з відзивом ОСОБА_3 від 14.01.2019, поданого на позовну заяву про визнання договору поруки недійсним у цивільній справі № 380/884/18.

Додатково ОСОБА_2 повідомив, що за час його перебування в засновниках Фермерського господарства «Ланецького» жодних зборів щодо укладення будь-яких договорів поруки від імені Фермерського господарства «Ланецького» з відповідачем 3 ОСОБА_3 не проводилось та ніяких рішень з цього питання не приймалось.

Посилаючись на тісні родинні зв`язки з позивачем, відповідач 2 ОСОБА_2 зазначив також про те, що йому достовірно відомо, що позивач ОСОБА_1 , який нібито був присутній під час голосування на згаданих зборах, насправді перебував за межами території України та фізично не міг брати участі в їх проведенні та голосуванні.

На виконання вимог ч. 2 ст.88 ГПК України ОСОБА_2 у своїй заяві підтвердив, що обізнаний із змістам закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Окрім того, 08.11.2019 з клопотанням про долучення доказів, до суду подано заяви свідка ОСОБА_11 та заяву позивача ОСОБА_1 як свідка (а.с. 106-109, т.1). Із заяви останнього слідує, що ОСОБА_1 станом на 01.11.2015 являвся учасником Фермерського господарства «Ланецького» із часткою в статутному капіталі 20%. Загальні збори засновників Фермерського господарства «Ланецького», насправді не відбувались, а особисто ОСОБА_1 , який нібито був присутній під час голосування на згаданих зборах, насправді перебував за межами території України та фізично не міг брати участь в їх проведені та голосуванні. ОСОБА_1 вказує на відмітки в його закордонному паспорті про перетин державного кордону від 28.10.2015 у напрямку виїзду з країни та від 05.11.2015 в напрямку в`їзду на територію України.

Окрім того, ОСОБА_1 стверджує, що не був жодним чином повідомлений про нібито проведення зборів засновників, а про факт існування протоколу №7-П від 01.11.2015 йому стало відомо лише в процесі ознайомлення з відзивом ОСОБА_3 від 14.01.2019, поданого на позовну заяву про визнання договору поруки недійсним у цивільній справі №380/884/18.

В заяві також стверджується, що за час перебування ОСОБА_1 в засновниках Фермерського господарства «Ланецького», жодних зборів щодо укладення будь-яких договорів поруки з ОСОБА_3 не проводилось та ніяких рішень з цього питання не приймаюсь. Також ОСОБА_1 повідомив, що йому відомо, що ОСОБА_2 також не був присутній під час голосування на згаданих зборах та жодним чином не повідомлявся про їх проведення.

Свої корпоративні права ОСОБА_1 вважає порушеними та просив суд через свого представника скасувати рішення загальних зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького», оформлені протоколом №7-П від 01.11.2015.

Свідок ОСОБА_11 , яка станом на 01.11.2015 працювала на посаді головного бухгалтера Фермерського господарства «Ланецького», як свідок у своїй заяві повідомила суду, що виконуючи трудові обов`язки, пов`язані із перебуванням на посаді головного бухгалтера, вона мала безпосередній доступ та отримувала інформацію про усі, без виключення, корпоративні події, пов`язані із організацією діяльності Фермерського господарства «Ланецького», в тому числі проведення загальних зборів Фермерського господарства «Ланецького».

Щодо проведення загальних зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького», оформлених протоколом №7-П від 01.11.2015, ОСОБА_11 заявила, що не знала ані про скликання, ані про їх нібито проведення. В організації даних зборів свідок ОСОБА_11 участі не брала, а про існування згаданого вище протоколу їй стало відомо зі слів ОСОБА_1 кілька місяців тому (а.с. 110, т.1).

Натомість відповідач 3 ОСОБА_3 у відзиві на позов, датованому 18.11.2019 та поданому до суду представником останнього Зінченком Д.В. (а.с. 119, т.1) проти позову заперечив, вказавши, що твердження позивача ОСОБА_1 про те, що він начебто 01.11.2015, коли проводились загальні збори Фермерського господарства «Ланецького», перебував за межами України, є недостовірними, а відмітки в його закордонному паспорті сфальсифікованими. Для підтвердження цих обставин, адвокат Зінченко Д.В. 14.11.2019 звернувся із адвокатським запитом до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Відповідь на цей запит поки що не надійшла. Той факт, що ОСОБА_1 був присутній на загальних зборах засновників Фермерського господарства «Ланецького», які відбулись в приміщені контори Фермерського господарства «Ланецького» в селі Плисків і приймав участь в голосуванні, підтверджені свідченнями свідка ОСОБА_4 та свідченнями ОСОБА_3 як свідка.

Відповідач 3 ОСОБА_3 у своєму відзиві також зазначив, що надати документи, які підтверджували б повідомлення ОСОБА_1 про проведення зборів та про реєстрацію учасників не має змоги, так як ці документи мають зберігатись у Фермерському господарстві «Ланецького». Однак враховуючи, що головою і засновником Фермерського господарства «Ланецького» являється сам позивач ОСОБА_1 , який зацікавлений в результатах спору, ОСОБА_3 вважає, що ці документи ОСОБА_1 суду скоріш за все не надасть, так як це може призвести до відмови в задоволенні його позову.

Крім того, відповідач 3 ОСОБА_3 у своєму відзиві вказав на те, що позивач був присутній на загальних зборах засновників Фермерського господарства «Ланецького», які оформлені протоколом №7-П від 01.11.2015 і йому було відомо про оскаржуване рішення ще 01.11.2015, а з позовом до господарського суду він звернувся лише 19.07.2019, тобто з пропуском строку позовної давності.

19.11.2019 відповідачем 3 ОСОБА_3 була подана до суду заява про застосування строку позовної давності, що, на думку останнього, є підставою для відмови у позові, в тому числі і у випадку, якщо судом будуть встановлені порушення під час скликання загальних зборів Фермерського господарства «Ланецького».

Подана відповідачем 3 ОСОБА_3 заява про застосування позовної давності вмотивована тим, що 01.11.2015 року позивач особисто брав участь на загальних зборах засновників Фермерського господарства «Ланецького» та голосував за прийняття оскаржуваного рішення, а отже 01.11.2015 позивачу було відомо про оскаржуване ним рішення. Разом з тим, до суду з позовом про оскарження рішення загальних зборах засновників Фермерського господарства «Ланецького» від 01.11.2015 року позивач звернувся лише 19.07.2019, тобто з пропуском строку позовної давності.

Посилаючись на положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, ОСОБА_3 просив відмовити позивачу в позові з підстав пропуску ним строку позовної давності (а.с. 133, т.1).

Натомість 18.11.2019 відповідач 1 у справі - Фермерське господарство «Ланецького» через свого представника адвоката Добраху С.В. звернулося до суду із заявою від 18.11.2019 про визнання позову (а.с. 142-143, т.1).

У заяві Фермерського господарства «Ланецького» про визнання позову стверджується, що загальні збори засновників вказаного господарства насправді не відбувались, а учасники, які нібито були присутні під час голосування, жодним чином не повідомлялись про їх проведення. В господарства відсутні будь-які документи, пов`язані із скликанням згаданих загальних зборів оформлених протоколом №7-П від 01.11.2015 р. та їх проведенням. Оригінал протоколу зборів в ФГ «Ланецького» також відсутній.

Фермерське господарство «Ланецького» посилається на положення ст. 191 ГПК України, якими передбачено, що відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову.

В зв`язку з цим відповідач 1 Фермерське господарство «Ланецького» на підставі ст. ст. 42, 191 ГПК України визнало позов позивача ОСОБА_1 повністю та вважає, що пред`явлені ним вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Аналогічні доводи відповідач Фермерського господарства «Ланецького» викладені у відзиві на позов, наданому до суду 19.11.2019 представником господарства Добрахою С.В. (а.с.138-139, т.1).

Як і відповідач 1, відповідач 2 ОСОБА_2 у своєму відзиві на позов, що надійшов до суду 19.11.2019 (а.с. 146-147, т.1) також заявив, що загальні збори засновників Фермерського господарства «Ланецького», недійсність рішень яких являється предметом спору у справі №902/582/19, насправді не відбувались, участі в них ОСОБА_2 ніколи не приймав. Учасники, що нібито були присутні під час голосування, жодним чином не повідомлялись про їх заплановане проведення. За час перебування ОСОБА_1 в засновниках Фермерського господарства «Ланецького», жодних зборів щодо укладення будь-яких договорів поруки від імені Фермерського господарства «Ланецького» ОСОБА_3 не проводилось та ніяких рішень з цього питання не приймалось. ОСОБА_1 , який нібито був присутній під час голосування на згаданих зборах, насправді перебував за межами території України та фізично не міг участь в їх проведенні та голосуванні. ОСОБА_2 заявив про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Одночасно із відзивом на позов відповідачем 2 ОСОБА_2 подано до суду заяву про визнання позову (а.с.150-151, т.1). Відповідач 2 на підставі ст. ст. 42, 191 ГПК України цією заявою визнав позов ОСОБА_1 повністю та вважає, що пред`явлені ним вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Натомість відповідач 3 ОСОБА_3 виступив із заявою як свідок (а.с. 173-174, т.1), де зазначив, що являючись засновником Фермерського господарства «Ланецького» з часткою 55% статутного капіталу підприємства, який брав участь у вищевказаних зборах засновників Фермерського господарства «Ланецького» 01.11.2015 року, вважає за необхідне надати наступні покази по суті даної справи. ОСОБА_3 підтвердив той факт, що особисто був присутній на загальних зборах засновників Фермерського господарства «Ланецького», які відбулися 01.11.2015 в приміщенні контори зазначеного вище фермерського господарства.

На зборах були присутні та голосували засновники Фермерського господарства «Ланецького»: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ОСОБА_3 та запрошений ОСОБА_4 . Основним питанням порядку денного було надання згоди керівнику Фермерського господарства «Ланецького» на підписання договору поруки, за яким Фермерського господарства «Ланецького» поручалось за ОСОБА_2 та зобов`язувалось у разі не повернення ОСОБА_2 позики, отриманої ним того ж дня у ОСОБА_3 для потреб Фермерського господарства «Ланецького», повернути позичені ОСОБА_2 грошові кошти. Прийняте зборами рішення було оформлене протоколом №7-П від 01.11.2015.

ОСОБА_3 стверджує, що ОСОБА_2 01.11.2015 особисто підписав договір позики та договір поруки, як голова Фермерського господарства «Ланецького», та особисто отримав грошові кошти за договором позики від ОСОБА_3 . При цьому перед початком зборів усі засновники зокрема і ОСОБА_3 , особисто розписувалися в реєстраційному листі, який залишився у фермерському господарстві.

Пояснення аналогічного змісту надав суду свідок ОСОБА_4 , який був запрошений та обраний секретарем загальних зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького», які відбулися 01.11.2015 в приміщенні контори зазначеного вище фермерського господарства.

Свідок ОСОБА_4 заявив, що на зборах були присутні всі засновники Фермерського господарства «Ланецького»: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та запрошений ОСОБА_4 . Основним питанням порядку денного було надання згоди керівнику Фермерського господарства «Ланецького» на підписання договору поруки, за яким ФГ «Ланецького» поручилось за ОСОБА_2 та зобов`язувалось у разі неповернення ОСОБА_2 позики, отриманої ним того ж дня у ОСОБА_3 для потреб Фермерського господарства «Ланецького», повернути позичені ОСОБА_2 грошові кошти. Прийняте зборами рішення було оформлене протоколом №7-П від 01.11.2015.

Свідок ОСОБА_4 також зазначив, що перед початком зборів усі засновники Фермерського господарства «Ланецького» та він особисто розписувалися в реєстраційному листі, який залишився у господарстві та може бути витребуваний судом для огляду в судовому засіданні.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що сторонами дотримані вимоги частин 2 та 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою та відзивом на позов, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Відносно підвідомчості даного спору господарському суду, суд відзначає, що безпосередньо зміст корпоративних відносин та корпоративних прав викладений у статті 167 Господарського кодексу України.

Так, за частиною 1 статті 167 «корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами». У свою чергу, згідно з частиною 3 цієї ж статті «під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав».

Відповідно до положень статті 55 ГК України «господарські організації - це юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку».

Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств визначені положеннями Закону України «Про фермерське господарство».

Відповідно до статті 114 ГК України фермерське господарство є формою підприємництва громадян з метою виробництва, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Відносини, пов`язані із створенням та діяльністю фермерських господарств, регулюються цим Кодексом, а також законом про фермерське господарство, іншими законами.

Із змісту статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, має статус сімейного фермерського господарства, за умови що в його підприємницькій діяльності використовується праця членів такого господарства, якими є виключно члени однієї сім`ї відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України.

Фермерське господарство без статусу юридичної особи організовується на основі діяльності фізичної особи - підприємця і має статус сімейного фермерського господарства, за умови використання праці членів такого господарства, якими є виключно фізична особа - підприємець та члени її сім`ї відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України. Особливості створення та діяльності сімейного фермерського господарства без набуття статусу юридичної особи регулюються положеннями статті 81 цього Закону.

Головою сімейного фермерського господарства може бути лише член відповідної сім`ї.

Залучення сімейним фермерським господарством інших громадян відповідно до статті 27 цього Закону може здійснюватися виключно для виконання сезонних та окремих робіт, які безпосередньо пов`язані з діяльністю господарства і потребують спеціальних знань чи навичок.

Відповідно до статті 3 Закону членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень установчого документа фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).

При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його установчого документа.

Для цілей цього Закону до членів сім`ї та родичів голови фермерського господарства відносяться дружина (чоловік), батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок, рідні та двоюрідні брати та сестри, дядько, тітка, племінники як голови фермерського господарства, так і його дружини (її чоловіка), а також особи, які перебувають у родинних стосунках першого ступеня споріднення з усіма вищезазначеними членами сім`ї та родичами (батьки такої особи та батьки чоловіка або дружини, її чоловік або дружина, діти як такої особи, так і її чоловіка або дружини, у тому числі усиновлені ними діти).

Згідно до статті 4 Закону головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону. Голова фермерського господарства укладає від імені господарства угоди та вчиняє інші юридично значимі дії відповідно до законодавства України. Голова фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов`язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом.

Пунктом 2.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» встановлено, що однією з підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи є позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

У даному випадку позивач, є засновником фермерського господарства, а тому має право брати участь у його діяльності, а також мати свою частку у майні господарства.

За таких обставин позивач має корпоративні права щодо відповідача 1, у зв`язку з чим спір між сторонами має характер корпоративного, а тому на нього розповсюджується юрисдикція господарських судів України.

У відповідності до частини 1 статті 57 Господарського кодексу України « 1. Установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання. 2. В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб`єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом … 4. Статут суб`єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб`єкта господарювання, а також інші відомості, пов`язані з особливостями організаційної форми суб`єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству…».

Таким чином «статут» будь-якої юридичної особи, являючись установчим документом, повинен містити у собі положення, які регулюють серед іншого склад і компетенцію органів управління юридичної особи та порядок прийняття ними рішень.

Фермерське господарство діє на основі установчого документа - статуту, в якому повинні бути зазначені серед іншого органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

В положеннях статті 65 ГК України викладені основні напрямки управління підприємством. Зокрема, « 1. Управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. 2. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. 3. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. 4. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. 5. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. 6. Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону …10. Особливості управління підприємствами окремих видів (організаційних форм підприємств) встановлюються цим Кодексом та законами про такі підприємства».

Отже, управління підприємством здійснюється виключно органами, які організовані та діють в юридичній особі, у відповідності до його статуту.

Натомість діяльність юридичної особи, у тому числі її посадових осіб, у спосіб, який не передбачений діючим законодавством та статутними документами, є порушенням конституційних основ правопорядку у сфері господарювання, який встановлений положеннями статті 42 Конституції України, за якими «кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом», та частиною 3 статті 5 ГК України, за якими «суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового порядку, додержуючись вимог законодавства».

Так, у відповідності до статуту Фермерського господарства «Ланецького», пунктом 12.6.1. статуту передбачено, що збори засновників вважаються правомочними, якщо на них присутні засновники, які в сукупності володіють більше половини голосів.

Як пояснили суду двоє із трьох засновників Фермерського господарства «Ланецького» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вони не брали участі у зборах 01.11.2015, оскільки про проведення таких зборів їх не повідомлялось і такі збори фактично не проводились.

В матеріалах справи відсутній реєстр учасників зборів від 01.11.2015, а також будь-які докази належного повідомлення всіх учасників (засновників) Фермерського господарства «Ланецького» про проведення зборів 01.11.2015.

Як було встановлено в судовому засіданні, повідомлення засновникам Фермерського господарства «Ланецького» про проведення загальних зборів 01.11.2015 не надсилалось, а неповідомлення про проведення загальних зборів будь-якого з учасників, що призвело до неучасті його у цих загальних зборах, є підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів.

Відповідно до пункту 2.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин", рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 Цивільного кодексу України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 Цивільного кодексу України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Ч. 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Позивач оспорює рішення, яке прийняте юридичною особою, породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин та мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, а тому такі рішення можуть бути підставою для визнання їх недійсними.

Частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи - власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" у судовому порядку недійсним може бути визнано рішення загальних зборів учасників товариства.

В пунктах 2.12.-2.14. постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" зокрема зазначено, що рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства", статтею 35 Закону України "Про акціонерні товариства", статтею 15 Закону України "Про кооперацію".

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути:

- невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства;

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів;

- позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Під час розгляду відповідних справ необхідно враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України "Про господарські товариства", статті 41 та 42 Закону України "Про акціонерні товариства", стаття 15 Закону України "Про кооперацію");

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України "Про акціонерні товариства");

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п`ята статті 61 Закону України "Про господарські товариства");

- відсутність протоколу загальних зборів ТОВ (частина шоста статті 60 Закону України "Про господарські товариства");

- відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України "Про акціонерні товариства").

Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, потрібно оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом, позачергові збори засновників скликаються головою Фермерського господарства «Ланецького» на вимогу хоча б одного із засновників, згідно п.12.7. статуту в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення зборів.

Також про проведення зборів засновники Фермерського господарства «Ланецького» повідомляються усно чи письмово із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання зборів (п.12.8. статуту Фермерського господарства «Ланецького»).

Враховуючи відсутність доказів участі засновників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 або їх уповноважених представників у загальних зборах засновників Фермерського господарства «Ланецького» 01.11.2015, їх належного повідомлення про проведення таких зборів, суд приходить до висновку, що загальні збори засновників Фермерського господарства «Ланецького», рішення яких оформлені протоколом №7-П від 01.11.2015 року є такими, що не відбулись, а отже всі рішення, які оформлені протоколом № 7-П від 01.11.2015, були прийняті за відсутності кворуму для проведення загальних зборів, а тому підлягають визнанню судом недійсними.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що, як свідчать матеріали реєстраційної справи Фермерського господарства «Ланецького», за усталеною традицією, рішення скріплювались підписами всіх дійсних засновників Фермерського господарства «Ланецького».

Вищезазначене вказує на наявність підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Фермерського господарства «Ланецького». Оспорюване позивачем рішення зборів засновників з усіх питань порядку денного є недійсним, як таке, що прийняте з порушенням діючого законодавства, у тому числі статуту Фермерського господарства «Ланецького», так як, як стверджується наявними у справі доказами, зокрема відзивом Фермерського господарства «Ланецького», поясненнями ОСОБА_2 , бухгалтера ОСОБА_11 01.11.2015 збори засновників Фермерського господарства «Ланецького» за не участі по найменшій мірі в них двох засновників, фактично не проводились.

Таким чином, вимога позивача, заявлена до Фермерського господарства «Ланецького», про визнання недійсним рішення загальних зборів Фермерського господарства «Ланецького», оформленого протоколом №7-П від 01.11.2015, яким було вирішено питання про надання згоди голові Фермерського господарства «Ланецького» на укладення та підписання договору поруки, за яким Фермерське господарство «Ланецького» поручається перед позикодавцем відповідати за виконання позичальником ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 - позикодавцем своїх зобов`язань, що випливають з договору позики від 1 листопада 2015 року, оформленого протоколом №7-П від 01.11.2015,є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки збори засновників суд визнав такими, що не проводилися, підлягають визнанню недійсними всі рішення з усіх питань порядку денного, які оформлені протоколом зборів за №7-П від 01.11.2015.

При цьому суд відзначає, що позивач заявив позовну вимогу про визнання рішення загальних зборів, яке оформлене протоколом №7-П від 01.11.2015, недійсним до трьох відповідачів - Фермерського господарства «Ланецького», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Разом з тим, позовна вимога не стосується фізичних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На переконання суду, останні безпідставно визначені позивачем як відповідачі у даній справі, оскільки предметом спору є рішення загальних зборів юридичної особи в особі Фермерського господарства «Ланецького», а не вольові дії засновників останнього, що призвели до порушення прав позивача.

Даний спір, виходячи із заявленої позивачем позовної вимоги, не містить ознак корпоративного спору безпосередньо між фізичними особами - засновниками Фермерського господарства «Ланецького», а тому фактично зобов`язаною особою за заявленою позивачем вимогою у даній справі є юридична особа - Фермерське господарство «Ланецького», законність рішення загальних зборів якого оспорюється.

Відтак позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів Фермерського господарства «Ланецького», яке оформлене протоколом №7-П від 01.11.2015, до фізичних осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необгрунтовано заявлена позивачем, так як оскаржуване рішення було прийнято колегіально і випливає з діяльності Фермерського господарства «Ланецького» як юридичної особи, не являючись при цьому актом індивідуальної дії засновника.

Відтак вказані фізичні особи не являються зобов`язальною стороною у даному правовідношенні щодо визнання недійсним рішенню юридичної особи - Фермерського господарства «Ланецького». Позовних вимог безпосередньо до засновників в позовній заяві позивачем не ставилось, а прийняте судом рішення у даній справі не породжує обов`язків для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на переконання суду є неналежними відповідачами, за тими спірними правовідносинами, за врегулюванням яких позивач звернувся до суду з даним позовом. Так, позивачем оспорюється рішення саме фермерського господарства як юридичної особи, а тому вимоги позивача до фізичних осіб до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягають задоволенню. Тому в цій частині позову слід відмовити.

З огляду на викладені вище обставини судом, не брались до уваги подана ОСОБА_2 заява про визнання позову та подана ОСОБА_3 заява про застосування позовної давності, а також його заперечення проти позову, оскільки у даному спорі, вказані особи не є противними сторонами з протилежним інтересом, а тому їх заяви та пояснення судом оцінювались як пояснення свідків.

Враховуючи наявний характер спіринх правовідносин, суд також не визнав як безумовну підставу для задоволення позову подану Фермерським господарством «Ланецького» заяву про його визнання в порядку ст. 191 ГПК України.

Суд вважав за необхідне дати власну юридичну оцінку спірному рішенню зборів засновників на предмет його дійсності та обґрунтованості позовних вимог, враховуючи що позивач та Фермерське господарство «Ланецького», будучи протилежними сторонами у спорі, мають спільний юридичний інтерес у спорі, виявились фактично зацікавленими в його вирішенні на користь позивача, задоволення позову має позитивний наслідок і для відповідача.

Щодо розподілу судових витрат судом враховано відмову представника позивача від стягнення на його користь судового збору, викладену в клопотанні від 23.12.2019, а тому судовий збір залишається за позивачем.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Ланецького» про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького», яким було вирішено питання про надання згоди голові Фермерського господарства «Ланецького» на укладення та підписання договору поруки, за яким Фермерське господарство «Ланецького» поручається перед позикодавцем відповідати за виконання позичальником ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 - позикодавцем своїх зобов`язань, що випливають з договору позики від 1 листопада 2015 року, оформленого протоколом №7-П від 01.11.2015, задовольнити.

2. Визнати недійсними рішення загальних зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького», оформлені протоколом №7-П від 01.11.2015.

3. У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників Фермерського господарства «Ланецького», оформленого протоколом №7-П від 01.11.2015, відмовити.

4. Судові витрати по справі по сплати судового збору за подання позовної заяви залишити за позивачем згідно його клопотання від 23.12.2019.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13 січня 2020 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул.Комсомольська, буд.69, с.Плисків, Погребищенський район, Вінницька обл., 22252);

3 - представнику позивача - адвокату Мартинюку Назару Романовичу (вул.Максимовича, 4, оф. 518, м.Вінниця, 21036)

4 - відповідачу - 1 (вул.Центральна, буд.2, с.Плисків, Погребищенський район, Вінницька обл., 22252);

5 - відповідачу - 2 (АДРЕСА_2);

6 - відповідачу - 3 ( АДРЕСА_1 );