ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2020 р. Справа№ 910/9576/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОРИНГ"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 03.10.2019 (повний текст рішення складено та підписано 18.10.2019)

у справі № 910/9576/19 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомремонтсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОРИНГ"

про стягнення 741268,23 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомремонтсервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОРИНГ" про стягнення 741 268,23 грн, а саме:

- 341 134,63 грн основної заборгованості по орендній платі, 10 298,81 грн індексації, 43 249,28 грн пені та 52 119,90 грн штрафу за договором оренди №21/52-А (100) від 22.10.2004;

- 262 709, 89 грн основної заборгованості та 23 391,88 грн пені за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №21/52-Е від 22.10.2004.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі №910/9576/19 позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомремонтсервіс" задоволено частково. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості зі сплати орендних платежів у розмірі 120 000, 00 грн закрито. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОРИНГ" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомремонтсервіс" заборгованість по сплаті орендних платежів у розмірі 216 134 (двісті шістнадцять тисяч сто тридцять чотири) грн 63 коп., пеню за прострочення сплати орендних платежів у розмірі 42 339 (сорок дві тисячі триста тридцять дев`ять) грн 48 коп., штраф за прострочення сплати орендних платежів у розмірі 52 119 (п`ятдесят дві тисячі сто дев`ятнадцять) грн 90 коп., інфляційні втрати у розмірі 10 298 (десять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн 81 коп., заборгованість з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна у розмірі 262 709 (двісті шістдесят дві тисячі сімсот дев`ять) грн 89 коп., пеню за прострочення сплати відшкодувань витрат балансоутримувача у розмірі 23 391 (двадцять три тисячі триста дев`яносто одна) грн 88 коп. та судовий збір у розмірі 10 904 (десять тисяч дев`ятсот чотири) грн 92 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОРИНГ" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд прийняти апеляційну скаргу відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 у справі №910/9576/19 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОРИНГ" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі № 910/9576/19 задоволено, поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва від 03.10.2019 у справі № 910/9576/19, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОРИНГ" призначено на 14.01.2020.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована наступним. На думку відповідача заборгованість за спірними договорами виникла внаслідок блокування роботи виробничого підприємства ТОВ "ПАК-ЕКСПО ЛІЗИНГ" зі сторони податкового органу, проте на даний час, за твердженням відповідача, ним вживаються всі необхідні заходи, спрямовані на погашення заборгованості перед позивачем.

Позивач у судове засідання не з`явився, відзиву на апеляційну скаргу не подав. Так само апелянт не направив у судове засідання свого повноважного представника. З урахуванням того, що сторони були належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, колегія суддів вважає за можливе здійснити судовий розгляд за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що закінчивши з`ясування обставин і перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції надає учасникам справи можливість виступити у судових дебатах у такій самій послідовності, в якій вони давали пояснення.

Отже, враховуючи вищенаведене, головуючим суддею, з дотриманням норм процесуального права, було оголошено про судові дебати. Представник позивача заперечував щодо доводів наведених в апеляційній скарзі, з обґрунтуванням, які були викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача наполягав на законності рішення суду першої інстанції, та просив суд залишити його в силі, з огляду на його законність та обґрунтованість. Представник відповідача, підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі, з обґрунтуваннями, які були викладені в ній.

Відповідно до частини 9 ст. 270 ГПК України, після закінчення дебатів суд виходить до нарадчої кімнати.

Отже, після проведення колегією суддів наради, головуючий суддя оголосив вступну та резолютивну частини постанови у даній справі, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОРИНГ" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі № 910/9576/19 без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст . 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2004 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАМ "Україна" (після зміни найменування - товариство з обмеженою відповідальністю "Колоринг") (орендар) укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 21/52-А/10-127-SД-18-00618 (надалі - Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди (в редакції Додаткової угоди № 6 від 30.10.2017), орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - приміщення № 22-36, 38-42 плодоовочевої бази з компресорною і конденсаторною площею 1651,1 кв. м., яке розміщене за адресою: Київська обл., м. Славутич, пр-т Ентузіастів, 7 та знаходиться на балансі ДП "НАЕК "Енергоатом" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 30.11.2015 і становить за незалежною оцінкою 3 850 400,00 грн без ПДВ.

Майно передається в оренду з метою використання у виробничих цілях.

Пунктом 2.1 Договору оренди визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна від балансоутримувача.

У разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу. Орендар повертає майно балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п. 2.4 Договору оренди).

Згідно з п. 2.5 Договору оренди, обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору оренди (в редакції Додаткової угоди № 6 від 30.10.2017), орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (із змінами) (далі - Методика розрахунку), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - листопад 2015року - 48 130,00 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.3 Договору оренди визначено, що орендна плата перераховується щомісячно, не пізніше 5 банківських днів після пред`явлення рахунку від балансоутримувача на оплату у співвідношенні:

- 30% орендної плати балансоутримувачу;

- 70% орендної плати перераховується до Державного бюджету.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі 0,5% суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості (п. 3.5 Договору оренди, в редакції Додаткової угоди № 4 від 02.04.2013).

Пунктами 5.2, 5.6, 5.7 Договору оренди визначено обов`язки орендаря, зокрема:

- своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату;

- у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря;

- укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

У свою чергу, орендодавець, відповідно до п. 7.1 Договору оренди зобов`язався передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором.

Відповідно до п. 10.1 Договору оренди, цей договір укладено строком на 364 дні, що діє з 22.10.2004 до 21.10.2005.

У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти майном (п. 10.4 Договору оренди, в редакції Додаткової угоди № 6 від 30.10.2017).

У подальшому сторонами неодноразово, шляхом підписання Додаткових угод, строк дії договору оренди продовжувався, а саме: до 20.10.2010 (Додаткова угода № 2 від 19.02.2007), 06.11.2012 (Додаткова угода № 3 від 25.10.2010), 06.10.2015 (Додаткова угода № 4 від 02.04.2013) та до 06.09.2018 (Додаткова угода № 6 від 30.10.2017).

22.10.2004 позивачем відповідно до акту приймання-передачі було передано, а відповідачем прийнято в орендне користування об`єкт оренди.

Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що на думку позивача відповідач, у порушення взятого на себе зобов`язання перед балансоутримувачем за договором оренди у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року не здійснив сплати орендних платежів, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з орендної плати у розмірі 341 134,63 грн.

На підтвердження здійснених нарахувань орендної плати позивачем надано акти здачі-приймання наданих послуг № 11/18 від 30.11.2018, № 12/18 від 31.12.2018, № 01/19 від 31.01.2019, № 02/19 від 28.02.2019, № 03/19 від 31.03.2019, № 04/19 від 30.04.2019 та № 05/19 від 31.05.2019, отримання яких відповідачем не заперечується.

У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання за договором оренди позивачем нарахована пеня у сумі 43 249,28 грн, штраф у розмірі 52 119,90 грн, інфляційні втрати у сумі 10 298,81 грн.

Крім цього, на виконання вимог пункту 5.7 Договору оренди, 22.10.2004 між відособленим підрозділом "Атомремонтсервіс" НАЕК "Енергоатом" (бадансоутримувач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАМ "Україна" (після зміни найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Колоринг") (орендар) укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 21/52-Э/10-127- SД-18-00619 (далі - Договір про відшкодування).

Відповідно до п. 1.1 Договору про відшкодування (в редакції Додаткової угоди № 25 від 14.01.2019), балансоутримувач ВП "Атомремонтсервіс" НАЕК "Енергоатом" забезпечує обслуговування та експлуатацію одноповерхової будівлі плодоовочевої бази ВРП, що знаходиться за адресою: 07100, Київська обл., м. Славутич, пр-т. Ентузіастів, 7, а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Орендар користується приміщеннями № 22-36, № 38-42 плодоовочевої бази з компресорною і конденсаторною площею 1651,1 кв. м. (інв. № АРС-53-103004188/3, реєстр. № 24584661.1006.ЖЦНЖШИ006.3, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 30.11.2015 і становить за незалежною оцінкою 3 850 400,00 грн без ПДВ.

Орендоване приміщення використовується для виробничих цілей.

Пунктом 2.1 Договору про відшкодування визначено обов`язки балансоутримувача, зокрема з:

- вивезення твердих побутових відходів;

- обслуговування електрообладнання та електромереж будівлі, через які подається електроенергія до приміщення орендаря;

- утримання прибудинкової території у належному санітарному стані.

У свою чергу, орендар, згідно з п.п. 2.2.3 Договору про відшкодування (в редакції Додаткової угоди № 16 від 01.02.2015), зобов`язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати експлуатаційні витрати. Експлуатаційні витрати нараховуються згідно з розрахунком вартості експлуатаційних витрат (Додаток № 1 до Додаткової угоди № 16 від 01.02.2015) і перераховуються орендарем шляхом перерахування на розрахунковий рахунок балансоутримувача протягом 5-ти днів після пред`явлення рахунку на оплату.

Установити (при відсутності приладів обліку) протягом місяця з часу підписання цього договору лічильник електроенергії. Даний лічильник повинен бути опломбований представниками двох сторін. Експлуатаційні витрати у випадку установлення орендарем лічильника електроенергії будуть нараховуватися по фактичним показникам лічильника. Орендар самостійно укладає договір на постачання електроенергії і здійснює розрахунки за спожиту електроенергію з ВАТ ЕК "Чернігівобленерго".

У разі відсутності лічильників з обліку спожитих послуг оплата спожитих послуг здійснюється пропорційно до займаної площі.

При несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Цей договір укладено на строк дії договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.10.2004 № 100 (21/52-А), і діє до повного виконання договірних зобов`язань (п. 5.1 Договору про відшкодування, в редакції Додаткової угоди № 19 від 11.09.2015).

На підтвердження здійснених нарахувань з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна позивачем надано акти здачі-приймання наданих послуг № 11/18 від 30.11.2018, № 12/18 від 31.12.2018, № 01/19 від 31.01.2019, № 02/19 від 28.02.2019, № 03/19 від 31.03.2019, № 04/19 від 30.04.2019 та № 05/19 від 31.05.2019, отримання яких відповідачем не заперечується.

У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання за Договором про відшкодування витрат позивачем нарахована пеня у сумі 23 391,88 грн.

22.01.2019 позивач звернувся до відповідача з листом № 42-38/51/283, в якому просив у строк до 25.01.2019 сплатити заборгованість за Договором оренди та Договором про відшкодування витрат.

Відповідно до листа № 8 від 24.01.2019 відповідач зобов`язався заборгованість у розмірі 295 683,97 грн, яка виникла за Договором оренди та Договором про відшкодування витрат, погасити у строк до 25.02.2019, однак відповідач взятих на себе зобов`язань у визначений останнім строк не виконав, у зв`язку з чим позивач повторно звернувся до відповідача з листом 42-38/265/975 від 19.03.2019, в якому просив терміново погасити існуючу заборгованість.

Проте, відповідач відповіді на вказаний лист не надав, заборгованість зі сплати орендних платежів та з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна не погасив.

12.03.2019 позивач втретє звернувся до відповідача з листом № 42-38/236/825 від 07.03.2019, в якому вимагав погасити існуючу заборгованість, однак вказаний лист також залишено відповідачем без відповіді та без виконання.

У зв`язку з тим, що у відповідача наявна заборгованість за Договором оренди та Договором відшкодування витрат, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача: заборгованість за Договором оренди у розмірі 341 134,63 грн, пеню у розмірі 43 249,28 грн, штраф у розмірі 52 119,90 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 298,81 грн; заборгованість за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю у розмірі 262 709,89 грн; пеню у розмірі 23 391,88 грн.

На відносини, пов`язані з орендою державного майна, поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Судом встановлено, що у спірний період відповідач користувався державним нерухомим майном - приміщеннями № 22-36, № 38-42 плодоовочевої бази з компресорною і конденсаторною площею 1 651,1 кв. м., яке розміщене за адресою: Київська обл., м. Славутич, пр-т Ентузіастів, 7 та перебуває на балансі ДП "НАЕК "Енергоатом", переданим в оренду за Договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 21/52-А/10-127-SД-18-00618 від 22.10.2004.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача з орендної плати становить 341 134,63 грн.

Також за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року у відповідача утворилась заборгованість по Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 21/52-Э/10-127- SД-18-00619 від 22.10.2004 у розмірі 262 709,89 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що відповідач зобов`язання по сплаті орендних платежів належним чином не виконав, в результаті чого за ним виникла заборгованість, яка станом на момент звернення позивача з даною позовною заявою до суду становила 341 134,63 грн.

04.07.2019 відповідачем згідно з платіжним дорученням № 207 було здійснено часткове погашення заборгованості з орендної плати у розмірі 5 000,00 грн, тобто до звернення позивача з даним позовом до суду (19.07.2019), а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Окрім цього, подані позивачем платіжні доручення свідчать, що після звернення позивача з даним позовом до суду, відповідачем було здійснено оплату заборгованості з орендної плати у розмірі 120 000,00 грн (23.07.2019 в сумі 100 000,00 грн та 06.08.2019 в сумі 20 000,00 грн).

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Колегія суддів погоджується, що надані сторонами докази свідчать про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення суми заборгованості по сплаті орендних платежів в розмірі 120 000,00 грн, а отже місцевим господарським судом правомірно у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України закрите провадження у справі в цій частині.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості по сплаті орендних платежів у розмірі 216 134,63 грн та заборгованості по витратах балансоутримувача у розмірі 262 709,89 грн.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки, заборгованість відповідача по орендній платі у розмірі 216 134,63 грн та витратах балансоутримувача у розмірі 262 709,89 грн належним чином доведена, доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Також, позивачем у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов спірних Договорів нараховано за загальний період з 17.12.2018 по 10.06.2019: пеню у розмірі 43 249,28грн, штраф у розмірі 52 119,90 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 298,81 грн за Договором оренди та пеню за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю у розмірі 23 391,88 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідальність у вигляді пені та штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати передбачена п. 3.5 Договору оренди.

Підпунктом 2.2.3 Договору про відшкодування витрат передбачено відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну сплату відшкодувань балансоутримувача.

Судова колегія вважає обґрунтованим висновок про задоволення позовних вимог в частині пені, нарахованої за прострочення сплати відшкодувань витрат балансоутримувача у сумі 23 391,88 грн, штрафу на суму 52 119,90 грн та пені, нарахованої за прострочення сплати орендних платежів, на суму 42 339,48 грн.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судова колегія вважає обґрунтованим висновок про задоволення позовних вимог в частині задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 10 298,81 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОРИНГ" , в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі № 910/9576/19, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі № 910/9576/19 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОРИНГ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі № 910/9576/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі № 910/9576/19

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9576/19.

Повний текст постанови складено та підписано 21.01.2020.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.А. Пашкіна

С.І. Буравльов