УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

21.01.2020Справа № 910/17027/19

За заявою Фізичної-особи підприємця Ткаченко Володимира Петровича

про забезпечення позову

За позовом Фізичної-особи підприємця Ткаченко Володимира Петровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 )

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА Т.В.П." (03067, м. Київ, вулиця Машинобудівна, будинок 50 І, офіс 6; ідентифікаційний код: 21632324)

Про стягнення боргу за договором поставки у розмірі 567142, 87 грн

Суддя Бондаренко Г.П.

Секретар судового засідання Лебович А.О.

Представники сторін:

Від позивача Реус Д.С., адвокат, ордер № 073916 від 21.01.2020

Від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична-особа підприємець Ткаченко Володимир Петрович (далі-позивач) звернувся до Господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА Т.В.П." (далі-відповідач) про стягнення боргу за договором поставки у розмірі 567 142, 87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 2014.08.01 від 01.08.2014, а саме порушення обов`язку оплати товару у повному розмірі. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за договором у розмірі 567142, 87 грн, з яких 330 354 (триста тридцять тисяч триста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. - сума основного боргу; 3 % річних - 27 397, 00 грн; втрати від інфляції - 94 338, 17 грн; пеня - 115 053, 70 грн). Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 8 507, 15 грн.

23.12.2019 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу про відкриття провадження у справі. Розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 21.01.2020.

17.01.2020 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на банківський рахунок відповідача, яку суд вирішив розглянути в судовому засіданні, заслухавши представника заявника, з огляду на призначення судового засіданні на 21.01.2020.

Обґрунтовуючи дану заяву заявник зазначає, що відповідач у добровільному порядку відмовляється здійснити повне погашення, а усі намагання позивача вирішити спір в досудовому порядку його врегулювання залишились безрезультатними. З останньої інформації, яка нам стала відома позивачу, відповідач і до цього часу розміщує рекламні оголошення на інтернет сайтах «Аllbіх та Bizorg su», щодо реалізації продукції «мульча деревна» в значному асортименті.

Таким чином, на переконання позивача відповідач хоча і отримував товар згідно договору поставки, однак станом на 11.01.2020 рік не здійснив повний розрахунок за отриманий товар, хоча реалізовує його і до цього часу. Відповідач, хоча і маючи значну суму заборгованості перед позивачем до цього часу здійснює продаж товарів як по Україні так і за її межами та має відкриті рахунки як у іноземній валюті так і у гривневій.

Окрім цього, на переконання позивача до ризиків які можуть ускладнити виконання рішення суду можна віднести ті обставини, що після відкриття провадження у справі відповідач може змінити свої рахунки, або відкрити розрахункові рахунок в іншому банку. Разом з цим, засновником відповідача та директором Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА Т.В.П." є Міщенко Євгеній Володимирович , який є фізичною-особою підприємцем. Видом діяльності товариства та ФОП Міщенка Євгенія Володимировича є лісопильне та стругальне виробництво, тобто Міщенко Євгеній Володимирович зможе здійснювати господарську діяльність і фінансові операції у разі загрози ухвалення рішення не на його користь.

Отже, позивач просить вжити заходи забезпечення позову, оскільки невжиття заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: 1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 3) наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 4) імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд, дослідивши доводи, викладені в заяві про вжиття заходів забезпечення позову, звертає увагу позивача на те, що підставою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване переконання, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених, невизнаних або ос порених прав. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, позивач посилається лише щодо обставин невиконання заявленої ним вимоги про сплату повної суми заборгованості за договором поставки, не додаючи при цьому доказів, які підтверджують спрямованість дій відповідача на ухилення від сплати заборгованості, зокрема, шляхом виведення коштів із банківських рахунків. Натомість позивач зазначає, що відповідач продовжує здійснювати господарську діяльність щодо реалізації продукції «мульча деревна».

Довід позивача про наявність ризику ускладнення виконання рішення суду у випадку зміни відповідачем у справі своїх рахунків або відкриття рахунків в іншому банку відхиляється судом з тих підстав, що у випадку дійсного наявного ризику невиконання рішення суду або утруднення його виконання, про що свідчать дії відповідача, зокрема, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, виведення коштів із банківських рахунків суд накладає арешт на такі кошти у розмірі позовних вимог.

Проте, необхідно враховувати, що виведення коштів із банківських рахунків не є тотожними діями щодо переведення даних коштів на інший рахунок, з якого може бути здійснене стягнення коштів.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Тобто розшук відкритих рахунків та таких, що будуть відкриті покладається на виконавця.

Здійснення відповідачем господарської діяльності щодо продажу товару (мульчої деревини) за наявності заборгованості перед позивачем зо договором поставки не може бути розцінене як витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, оскільки діяльність з реалізації продукції передбачає собою отримання прибутку.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Саме лише посилання заявника на можливість утруднення чи неможливість виконання рішення у разі зміни правовласника свідоцтв, передання майнових прав повністю чи частково третім особам, не є тими достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову в розумінні норм статті 136 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки не містить доказів, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Фізичної-особи підприємця Ткаченко Володимира Петровича про забезпечення позову відмовити.

2. Згідно частини 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної з моменту підписання та може бути оскаржена у порядку, встановленому статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали: 21.01.2020

Суддя Бондаренко Г. П.