ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" січня 2020 р. Справа №914/1813/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кордюк Г.Т.
суддів Кравчук Н.М.
Плотніцького Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ), вих. №2693 від 08.11.2019 (вх. ЗАГС 01-05/4012/19 від 11.11.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 24.10.2019 (повний текст складено 28.10.2019)

у справі № 914/1813/19 (суддя Яворський Б.І.)

за позовом: Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ), м. Харків

до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), м. Львів

про стягнення 5 231,56 грн.

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) 5 231,56 грн. фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що протягом 2015 року під час проведення Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону було надано медичну допомогу 1 військовослужбовцю відповідача на суму 5 231,56грн., яка останнім оплачена не була. Вказані витрати були виявлені позивачем після внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідності у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (м.Харків) за період з 01.01.2015 року по 01.11.2016 року від 03.12.2016 року №234/1/31/18.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому суду першої інстанції, заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачем всупереч Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 р. №1923 не було надано розрахунки на відшкодування витрат надання медичної допомоги військовослужбовцю, що унеможливило здійснити своєчасну оплату за надану медичну допомогу. Крім того, відповідач подав суду першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.10.2019 у справі №914/1813/19 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено виконання вимог п. 7 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 р. №1923, який передбачає порядок відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям, та не надано доказів, які б стверджували направлення рахунків до військової частини про оплату за лікування військовослужбовця. Крім того, в матеріалах справи відсутні та суду не надано направлення уповноваженої посадової особи з медичним висновком про необхідні види і обсяги надання медичної допомоги, як цього вимагає п.5 Порядку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 24.10.2019 у справі №914/1813/19 скасувати з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач зазначає, що ним було направлено на адресу відповідача рахунки на оплату медичних послуг №19,20 від 27.01.2017, а жодним нормативним документом не встановлено порядок направлення рахунків саме рекомендованими листами чи кур`єром.

Крім того, апелянт зазначає, що саме за результатами внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідності у Військово - медичному клінічному центрі Північного регіону (м. Харків) за період з 01.01.2015 по 01.11.2016 №234/1/31/18 від 03.12.2016 було виявлено недоотримання фінансових ресурсів, внаслідок безпідставного надання послуг військовослужбовцям інших міністерств та відомств, зокрема, і відповідачу, на загальну суму 384108,20грн.

За наведених обставин, апелянт вважає, що пропущення строків направлення рахунків на оплату медичних послуг, які надані військовослужбовцям відповідача, що передбачені положенням постанови Кабінету Міністрів України від 18.10.1999р. №1923, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/1813/19 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Господарського суду Львівської області від 24.10.2019 у справі № 914/1813/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Окрім того, ухвалою суду встановлено строк для подачі відповідачем відзиву на апеляційну скаргу до 09.12.2019.

Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 26.11.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як зазначає позивач у позовній заяві, протягом 2015 року під час проведення Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (м.Харків) було надано медичну допомогу 1 військовослужбовцю відповідача на суму 5 231,56грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач до позовної заяви долучив копію медичної картки стаціонарного хворого та розрахунки витрат на лікування.

Згідно медичної картки стаціонарного хворого №973 на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) упродовж 23.01.-12.02.2015 р. знаходився лейтенант окремого загону спец. призначення Західного ТРК НГУ України Полтавець Д.В. (посвідчення офіцера серія НОМЕР_3 ). Понесені витрати на надання медичної допомоги зазначеному військовослужбовцю склали 5'231,56 грн.

Відповідно до аудиторського звіту від 03.12.2016 №234/1/31/18 Про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 01.11.2016 аудитом встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства щодо порядку організації та ведення фінансово-господарської діяльності у військових частинах № НОМЕР_1 та пп НОМЕР_4 , внаслідок яких мали місце недоотримання фінансових ресурсів, нестачі військового майна, незаконне списання військового майна, переплати грошового забезпечення, заробітної плати, видатків на відрядження, безпідставне завищення обсягу робіт, послуг, необлікування активів, невиконання в повному обсязі Положення про інвентаризацію №748, Положення про фінансове господарство військової частини №590, Методичних рекомендацій №905 та інших керівних документів.

Як наслідок, встановлені порушення фінансово-бюджетної дисципліни, які призвели до втрат ресурсів, зокрема недоотримання фінансових ресурсів внаслідок безпідставного надання послуг військовослужбовцям інших міністерств та відомств на загальну суму 384 108,20 грн.

У поданій суду першої інстанції відповіді на відзив позивач зазначав, що з метою стягнення грошових коштів за лікування військовослужбовців інших військових формувань, було направлено лист на ім`я Командувача Національною гвардією України від 26.12.2016 року №2932 з проханням вирішити питання оплати наданих медичних послуг військовослужбовцям НГ України. У відповіді від 27.01.2017 року №27/32-614 повідомлялося про те, що направлення на лікування не надавалося і також зазначено про необхідність звернення безпосередньо до частин, де проходили військову службу військовослужбовці, які отримували медичну допомогу. Однак, позивачем не додано вказаних листів до матеріалів справи.

Позивач наголошує, що на виконання вимог Постанови КМУ 18.10.1999 року №1923 «Про затвердження Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями», відповідачу було направлено рахунки - фактури від 27.01.2017 №№19,20 щодо оплати наданих медичних послуг на суму 5 231,56 грн.

Згодом, 11.03.2019 був направлений лист № 576 з проханням здійснити оплату наданих медичних послуг військовослужбовцям відповідача.

Однак, відповідач наданих медичних послуг не оплатив, натомість листом № 50/30-688 від 02.04.2019 повідомив позивача, що в Західному територіальному управлінні на бухгалтерському обліку відсутня кредиторська заборгованість за надані послуги, договір про надання медичних послуг та акти наданих медичних послуг на суму 5'231,56 грн. в період з 2015-2016 рр. не надходили.

Вказані обставини слугували підставою для звернення з позовом у даній справі.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до п. 1 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 №1923 (далі - Порядок) цей Порядок визначає механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань та надання установами, закладами і підрозділами державної санітарно-епідеміологічної служби Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Головного управління Національної гвардії, інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування (далі - центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування) послуг щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Згідно з п.5 Порядку Медична допомога військовослужбовцям надається військово-медичними закладами інших військових формувань у разі відсутності за місцем проходження ними військової служби військово-медичних закладів відповідних військових формувань або відсутності у них необхідних відділень, фахівців чи спеціального медичного обладнання та у невідкладних випадках. Надання медичної допомоги у військово-медичних закладах інших військових формувань провадиться за наявності засвідченого відповідною печаткою направлення уповноваженої на його видачу посадової особи, в якому зазначається міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, якому підпорядковане військове формування, або орган державної влади, місцезнаходження і банківські реквізити органу військового управління (військової частини), уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату, та медичний висновок про необхідні види і обсяги медичної допомоги.

У разі надання екстреної медичної допомоги при захворюваннях і станах, зазначених у додатку, а також загостренні хронічних захворювань направлення за повідомленням відповідного військово-медичного закладу подається до нього протягом трьох діб з дня госпіталізації чи амбулаторного надання екстреної медичної допомоги.

Відповідно до пункту 6 Порядку рахунки на оплату медичної допомоги протягом п`яти днів після її надання надсилаються до органу військового управління (військової частини) військового формування, уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату. Вартість медичних послуг, які надаються військовослужбовцям інших військових формувань, встановлюється наказами керівників військово-медичних закладів,які надають ці послуги, у розмірі фактичних витрат на придбання медикаментів і перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування та витрат на оплату комунальних послуг і енергоносіїв, що визначаються відповідно до законодавства, яке регулює здійснення розрахунків зазначених витрат виробництва продукції (робіт, послуг).

Відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань здійснюється у 10-денний термін з дня надходження рахунків від військово-медичних закладів, в яких надавалася медична допомога. Копії платіжних доручень після здійснення оплати за надану медичну допомогу надсилаються на адресу військово-медичного закладу (п.7 Порядку).

Позивачем на підтвердження своїх вимог до матеріалів справи долучено копію рахунку - фактури №19 від 27.01.2017 на суму 4 551,36 грн. та копію рахунку-фактури №20 від 27.01.2017 на суму 680,20 грн.

Однак, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів надіслання на адресу відповідача рахунків по сплаті послуг медичної допомоги військовослужбовця у визначені пунктом 5 Порядку строки. Факт їх отримання відповідачем заперечується.

Доводи апелянта про те, що жодним нормативним документом не встановлено порядок направлення рахунків саме рекомендованими листами чи кур`єром відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про направлення (вручення) будь-якими засобами зв`язку рахунків №№19,20 від 27.01.2017р. на адресу відповідача, згідно положень пункту 6 Порядку, який є підставою для відшкодування витрат на надання медичної допомоги згідно положень пункту 7 Порядку.

Позивач зазначав, що 11.03.2019 надіслав на адресу відповідача запит за № 576 про стягнення фактично понесених витрат на лікування. Докази направлення відповідачу вказаного запиту в матеріалах справи відсутні, однак лист Західного територіального управління Національної гвардії України від 02.04.2019 №50/30-688 підтверджує факт отримання вказаного запиту відповідачем.

З вказаного запиту вбачається, що позивач просив відповідача оплатити рахунки за надані медичні послуги згідно із відомістю на суму 5 231,56 грн. та надав відомість витрат за перебування на лікуванні військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , який знаходився у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (військовій частині A-3306) на лікуванні в 2015 р. У зазначеній відомості не вказано, на які саме рахунки ВЧ НОМЕР_1 повинна була здійснити перерахування коштів за надані послуги, а самі рахунки при надсиланні вказаного запиту надані не були.

Таким чином, позивачем не доведено виконання вимог п. 7 Порядку, який передбачає порядок відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям, та не надано доказів, які б стверджували направлення рахунків до військової частини про оплату за лікування військовослужбовця.

Окрім того, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України які б свідчили про направлення уповноваженої посадової особи з медичним висновком про необхідні види і обсяги надання медичної допомоги у відповідності до вимог п. 5 Порядку.

Посилання апелянта на наявність аудиторського звіту №234/1/31/18 від 03.12.2016, судом апеляційної інстанції до уваги не приймається з огляду на те, що згідно положень статті 7 Закону України «Про аудиторську діяльність», який був чинним на момент проведення перевірки, аудиторський висновок це документ, що складений відповідно до стандартів аудиту та передбачає надання впевненості користувачам щодо відповідності фінансової звітності або іншої інформації концептуальним основам, які використовувалися при її складанні. Вказаний Закон визначає правові засади здійснення аудиторської діяльності в Україні і спрямований на створення системи незалежного фінансового контролю з метою захисту інтересів користувачів фінансової та іншої економічної інформації.

У аудиторському звіті №234/1/31/18 від 03.12.2016 наявні загальні посилання на недоотримання фінансових ресурсів внаслідок безпідставного надання послуг військовослужбовцям інших міністерств та відомств на загальну суму 384108,20грн., в той час як предметом заявленого позову є вимоги про стягнення з військової частини 2250 5 231,56 грн. фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців. Відтак, наданий позивачем аудиторський звіт не стосується предмета спору у даній справі.

Враховуючи все викладене вище, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом було правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи встановлені у справі обставини, які свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог, позовна давність до спірних правовідносин не застосовується.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 24.10.2019 у справі №914/1813/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3. Порядок і строк оскарження встановлені ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.