УХВАЛА

м. Київ

16.01.2020Справа № 910/8604/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" про визнання недійсним при прийнятті рішення правочину, пов`язаного з предметом спору у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання укласти договір та вчинити певні дії

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвагонтрансойл"

про зобов`язання вчинити певні дії

за участі представників:

від позивача: Іванов А.О., адвокат;

від відповідача: Березінський О.С., адвокат;

від третьої особи: Гончаренко С. М., адвокат

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківськцемент" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов`язання укласти договір про занесення даних до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів про власні вантажні вагони у зв`язку із зміною власника, а також зобов`язання вчинити дії щодо внесення даних до вказаного банку даних, оскільки відповідач відмовив у здійсненні вказаних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.09.2019, до розгляду (спільно з первісним позовом) та вимоги за позовом третьої особи об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

25.11.2019 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про визнання недійсним при прийнятті рішення правочину, пов`язаного з предметом спору у справі.

На обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецвагонтрансойл", як покупцем, та компанією «Океанос Транс ОЮ», як продавцем, договір купівлі-продажу від 25.01.2019 № ДКП-1/250119 залізничних вагонів у кількості 97 штук, суперечить вимогам закону, оскільки ним здійснюється розпорядження майном, що є власністю позивача.

Також позивач вважає нікчемною додаткову угоду від 02.03.2018 до договору купівлі-продажу дебиторської заборгованості (прав вимоги) від 28.02.2018 № 1-ИЛ, укладену між ВАТ «Росдорлізинг», як продавцем, та компанією «Океанос Транс ОЮ», як покупцем, та відповідно до якої включено окрім права вимоги до ТОВ «Істлайн» по поверненню 125 вагонів, право власності на вказані залізничні вагони.

Отже, позивач вважає укладання договору купівлі-продажу від 25.01.2019 № ДКП-1/250119 порушенням своїх прав на розпорядження залізничними вагонами, які є майном позивача, у зв`язку з чим просить визнати такий договір недійсним.

Положеннями частини 3 статті 237 ЦК України передбачено, що ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

З наведеного слідує, що предмет спору має бути пов`язаний із спірним правочином, тобто позовна вимога має ґрунтуватися на договорі, який позивач просить визнати недійсним при зверненні із заявою в порядку статті 237 ГПК України.

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів. А предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Як убачається із змісту вимог позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент", предметом спору у даній справі є неправомірні дії відповідача щодо відмови у внесенні даних до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів щодо вантажних вагонів позивача, пов`язану з ненаданням повного обсягу документів, передбачених Порядком внесення (змін) даних по власних вантажних вагонах.

У межах даного справи також здійснюється розгляд позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвагонтрансойл", як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та просить зобов`язати АТ "Українська залізниця" внести дані до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів про власні вантажні вагони ТОВ «Спецвагонтрансойл», щодо до внесення даних за якими ПрАТ "Івано-Франківськцемент" заявляє аналогічні позовні вимоги.

Таким чином, спір у даній справі, як за позовом позивача, так і за позовом третьої особи із самостійними вимогами, виник щодо правомірності дій відповідача з питань внесення даних до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів.

Водночас, предметом поданої позивачем заяви є визнання недійсним укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецвагонтрансойл" та компанією «Океанос Транс ОЮ» договору купівлі-продажу вагонів від 25.01.2019 № ДКП-1/250119, а предметом спору за цією заявою є спір щодо права власності ПрАТ "Івано-Франківськцемент" та ТОВ "Спецвагонтрансойл" на спірні вантажні вагони.

Таким чином, подана заява про визнання недійсним договору купівлі-продажу не пов`язана із предметом спору в даній справі.

Частиною 3 статті 45 ГПК України визначено, що відповідачами в судовому процесі є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Оскільки судом не прийнято до розгляду заяву позивача про визнання недійсним правочину, в якій також містилася вимога про залучення до участі у справі в якості співвідповідача компанії «Океанос Транс ОЮ», суд дійшов висновку про відсутність підстав для її залучення, оскільки позов не містить вимог, пред`явлених до компанії «Океанос Транс ОЮ».

За наведених обставин, суд дійшов висновку про невідповідність поданої позивачем заяви про визнання недійсним пов`язаного з предметом спору правочину вимогам частини 3 статті 237 ГПК України.

Положеннями пункту 7 частини 1 статті 170 ГПК України передбачено, що будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (частина 4 статті 170 ГПК України).

Відтак, суд не розглядає заперечення відповідача з приводу виключної підсудності розгляду спорів, зазначених у даній заяві, оскільки остання підлягає залишенню без розгляду, як така, що не пов`язана з предметом спору.

За наведених обставин, оскільки позивачем не дотримано подання заяви з урахуванням вимог та відомостей, що вимагаються частиною 3 статті 237 ГПК України, суд дійшов висновку про її невідповідність пункту 7 частини 1 статті 170 ГПК України, у зв`язку з чим така заява підлягає поверненню без розгляду на підставі частини 4 статті 170 ГПК України.

Керуючись статтями 45-47, 170, 181, 233, 235, 237 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" від 25.11.2019 про визнання недійсним правочину повернути без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до положень статей 254-257 протягом десяти днів з дня її підписання до суду апеляційної інстанції.

Дата підписання: 17.01.2020.

Суддя К.В. Полякова