ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2020 р. Справа№ 911/1342/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Суховерська О.В., довіреність № 24/1 від 24.01.19

від відповідача: Бордаченко О.В., представник, адвокат на підставі ордеру серії КС №426384 від 13.11.19

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватно-орендної агрофірми "Україна"

на рішення Господарського суду Київської області від 15 жовтня 2019 року (повний текст складено 24.10.2019 р.)

у справі № 911/1342/19 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України"

до Приватно-орендної агрофірми "Україна"

про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог,-

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1 короткий зміст позовних вимог:

1.1.1. Державне сільськогосподарське підприємство "Головний селекційний центр України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватно-орендної агрофірми "Україна", у якій просило визнати недійсною заяву Приватно-орендної агрофірми "Україна" про зарахування зустрічних однорідних вимог №32 від 23.04.2019 (т.І, а.с. 5-11).

1.1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що щодо частини пред`явлених до зарахування коштів існує спір, правову природу частини коштів відповідачем визначено невірно (позивач вважає, що відповідачем необґрунтовано визначено їх безпідставно набутими позивачем), частина пред`явлених до зарахування коштів стягується на підставі судового наказу, а відповідно пред`явлення таких коштів до зарахування призведе до зміни наказу, щодо частини пред`явлених до зарахування коштів сплинув строк позовної давності.

1.2 короткий зміст рішення суду першої інстанції:

1.2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 15 жовтня 2019 року у справі №911/1342/19 позов задоволено (т.ІІ, а.с. 37-41).

1.3 короткий зміст вимог апеляційної скарги:

1.3.1. Приватно-орендна агрофірма "Україна" звернулась з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 15 жовтня 2019 року у справі №911/1342/19. В апеляційній скарзі викладено прохання оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання:

2.1.1. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 р. матеріали справи №911/1342/19 разом з апеляційною скаргою Приватної-орендної агрофірми "Україна" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Євсіков О.О.

2.1.2. 20 листопада 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватно-орендної агрофірми "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 15 жовтня 2019 року у справі №911/1342/19 та повідомлено учасників, що розгляд справи відбудеться 10 грудня 2019 року.

2.1.3. 10 грудня 2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 14 січня 2020 року.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

2.2.1 Відповідач вказує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки наявності підстав для закриття провадження у справі, оскільки відповідно до заяви від 09.07.2019 р. відповідач уточнив раніше подану заяву №32 від 23.04.2019 р., а саме відмовився від припинення вимог на суму 39160,44 грн. та повідомив про часткове зарахування вказаних у заяві вимог на суму 136732,95 грн., що, на думку відповідача, свідчить про відсутність предмету спору.

2.2.2 Також відповідач вказує на відсутність обмежень щодо зарахування вимог, що виникають із судових рішень.

2.2.3 Відповідач зазначає, що 74069,05 грн. є безпідставно набутими позивачем під час дії договору №56/2010 коштами (оскільки позивачем не надано послуг на вказану суму), тому суд безпідставно здійснив переоцінку встановлених у постанові Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 р. у справі №911/2537/15 обставин та дійшов невірних висновків про відсутність підстав для застосування до правовідносин у даній справі ст. 1212 ЦК України.

2.2.4 Також відповідач вказує, що строк позовної давності стосується права звернення з позовом, а для стягнення коштів за судовим наказом строки позовної давності не передбачені, а тому зазначає, що він правомірно заявив до зустрічного зарахування вимоги за наказом від 27.12.2016 р. № 911/2537/15.

2.3 узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

2.3.1 Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про неможливість внесення змін до заяви.

2.3.2 Право вимагати повернення коштів виникло у відповідача з дати такого перерахування.

2.3.3 Позивач посилається на ч. 7 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

2.4 інші процесуальні дії у справі:

2.4.1. У судовому засіданні 14 січня 2020 року представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

2.4.2. Представник позивача у судовому засіданні 14 січня 2020 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини;

3.1.1. З метою взаємного погашення існуючих грошових зобов`язань, ПОА "Україна" направила ДСП "Головний селекційний центр України" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32, відповідно до якої повідомила про зарахування вказаних у заяві зустрічних однорідних вимог ПОА "Україна" та ДСП "Головний селекційний центр України" на суму 172260,00 грн. і про припинення цих зобов`язань. Також ПОА "Україна" заявило вимогу до ДСП "Головний селекційний центр України" про оплату на його користь заборгованості у розмірі 3633,39 грн. (175893,39 - 172260,00) (т.І, а.с. 16-19).

3.2 обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначені відповідно до них правовідносини;

3.1.2. В обґрунтування заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог зазначено, що у ПОА "Україна" існує перед ДСП "Головний селекційний центр України" невиконане грошове зобов`язання в сумі 172260,00 грн. зі сплати судового збору, що виникло на підставі постанови Верховного Суду України у справі №18/122-12/2 від 19.10.2016 та наказу Господарського суду Київської області від 15.11.2016 №18/122-12/2.

Водночас у ДСП "Головний селекційний центр України" існує невиконане грошове зобов`язання перед ПОА "Україна" на суму 171020,49 грн. за послуги, що не були надані, однак були оплачені як під час дії договору № 56 від 24.11.2010, так і після його розірвання, що відбулося на підставі рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2012 у справі №7/07-12. З огляду на положення ст. 1212 ЦК України ПОА "Україна" вважає, що грошові кошти в сумі 171020,49 грн., які були перераховані за період з 30.10.2012 по 23.07.2013, є майном, набутим ДСП "Головний селекційний центр України", без достатньої правової підстави, тому підлягають поверненню ПОА "Україна" у будь-який час.

Також у заяві зазначено, що у ДСП "Головний селекційний центр України" існує перед ПОА "Україна" грошове зобов`язання по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на суму 4872,90 грн., що підтверджено наказом Господарського суду Київської області від 27.12.2016 № 911/2537/15.

Таким чином, загальний розмір грошових зобов`язань ДСП "Головний селекційний центр України" перед ПОА "Україна" становить 175893,39 грн. (171020,49+4872,90) проти 172260,00 грн., які ПОА "Україна" винна ДСП "Головний селекційний центр України" на підставі постанови Верховного Суду України у справі №18/122-12/2 від 19.10.2016 та наказу Господарського суду Київської області від 15.11.2016 №18/122-12/2.

3.2.1. Доказів у спростування факту отримання від відповідача "заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог" від 23.04.2019 вих. № 32 матеріали справи не містять.

3.2.2. ДСП "Головний селекційний центр України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до ПОА "Україна", в якій просить визнати недійсним односторонній правочин у формі заяви ПОА "Україна" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32.

3.2.3. Звертаючись із даним позовом до суду позивач зазначає про свою незгоду з підставами проведення такого зарахування оскільки вимоги ПОА "Україна", про які вказано у заяві, не є безспірними та за цими вимогами вже сплинув строк позовної давності, що з огляду на положення ст. 602 ЦК України свідчить про відсутність обставин, за яких зарахування зустрічних однорідних вимог допускається в силу закону.

3.3 доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

3.3.1. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог оскільки зміст заяви ПОА "Україна" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32, яка є одностороннім правочином, суперечить ст. 602 ЦК України, ст. 203 ГК України, що згідно зі ст. 215 ЦК України є підставою для визнання її недійсною.

3.4. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду:

3.4.1. Викладені в односторонньому правочині вимоги відповідача про зарахування однорідних зустрічних вимог, які не є безспірними порушують майнові права позивача.

ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

4.1.1 ПОА "Україна" вказує про існування у неї зобов`язання перед ДСП "Головний селекційний центр України" по оплаті, в судового збору у розмірі 172260 грн. на підставі наказу Господарського суду Київської області від 15.11.2016 №18/122-12/2.

4.1.2 При цьому, ПОА "Україна" зазначає про існування ДСП "Головний селекційний центр України" у перед відповідачем зобов`язання по сплаті судового збору у рщмірі 4872,90 грн., що підтверджується наказом Господарського суду Київської області від 27.12.2016 №911/2537/15.

4.1.3 Взаємні зобов`язання сторін по сплаті заборгованості, встановленої судовим рішенням по сплаті судового збору, є зустрічними однорідними зобов`язаннями в силу положень ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України. Факт існування взаємної заборгованості між сторонами ДСП "Головний селекційний центр України" не заперечується.

4.1.4 Накази Господарського суду Київської області від 15.11.2016 №18/122-12/2 та від 27.12.2016 № 911/2537/15 є обов`язковими для виконання у спосіб не заборонений законом.

4.1.5 Також, ПОА "Україна" у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32 наголошує, що нею здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог, в тому числі за договором №56/2010 про надання послуг по утриманню ВРХ від 24.11.2010, за платежами безпідставно перерахованими на користь ДСП "Головний селекційний центр України" за період з 30.10.2012 по 23.07.2013 на загальну суму 171020,49 грн. згідно з виставлених рахунків, а саме: № 121 від 17.10.2012 (платіж від 30.10.2012 в сумі 12711,42 грн), № 131 від 17.11.2012 (платіж від 27.11.2012 в сумі 17943,00 грн), № 152 від 18.12.2012 (платіж від 26.12.2012 в сумі 21345,00 грн), № 3 від 22.01.2013 (платіж від 29.01.2013 в сумі 22069,63 грн), № 11 від 18.02.2013 (платіж від 28.02.2013 в сумі 22982,00 грн), № 20 від 19.03.2013 (платіж від 27.03.2013 в сумі 20741,00 грн), № 30 від 16.04.2013 (платіж від 29.04.2013 в сумі 23379,00 грн), № 50 від 16.05.2013 (платіж від 29.05.2013 в сумі 15781,44 грн), № 67 від 16.07.2013 (платіж від 22.07.2013 в сумі 10000,00 грн), № 67 від 17.07.2013 (платіж від 23.07.2013 в сумі 4068,00 грн).

4.1.6 Обґрунтовуючи безспірність заявлених вимог ПОА "Україна" посилається у заяві від 23.04.2019 вих. № 32 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016, залишену без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016, у справі № 911/2537/15, згідно з якою відмовлено у задоволенні позову ДСП "Головний селекційний центр України" до ПОА "Україна" про стягнення заборгованості за договором № 56/2010 від 24.11.2010 з підстав не підписання між сторонами актів наданих послуг.

4.1.7 Разом з тим, постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 не містить встановлених фактів щодо виникнення у ДСП "Головний селекційний центр України" по відношенню до ПОА "Україна" зобов`язальних відносин по поверненню останньому грошових коштів, отриманих як передоплату за надання послуг по утриманню ВРХ та інших послуг за період з жовтня 2012 року по липень 2013 року та не визначає суму, в межах якої такі зобов`язання могли бути виконані.

4.1.8 Як зазначено у постанові Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 у справі № 911/2537/15: "З наявних в матеріалах доказів не можна достовірно встановити фактичний розмір витрат на утримання поголів`я у період з червня 2012 року по серпень 2013 року... позивач відповідних доказів колегії суддів не надав та не обґрунтував неможливість подання останніх".

4.1.9 Таким чином, відмова в задоволенні позову у справі №911/2537/15 обґрунтована недоведеністю ДСП "Головний селекційний центр України", з посиланням на належні та допустимі докази у справі заявлених ним у позові вимог щодо суми грошових коштів, належних до стягнення, а не за відсутності факту надання позивачем вказаних у актах послуг.

4.1.10 Доказів стягнення з ДСП "Головний селекційний центр України" суми коштів (повернення попередньої оплати) у розмірі 171020,49 грн. за ненадані останнім послуги по утриманню поголів`я ВРХ за період жовтень 2012 року - липень 2013 року за рішенням суду, яке набрало законної сили, або визнання зазначеної заборгованості ДСП "Головний селекційний центр України" в добровільному порядку, - до матеріалів справи не надано.

4.1.11 Вказане свідчить про відсутність підстав для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 171020,49 грн. з мотивів не доведення відповідачем безспірності зазначених вимог, що виключає можливість вчинення правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, а ДСП "Головний селекційний центр України" має право вимагати від ПОА "Україна" виконання свого обов`язку з оплати за надані послуги з урахуванням частково проведеного ПОА "Україна" розрахунку, за умови підписання між сторонами актів наданих послуг.

4.1.12 До того ж, до суми боргу у розмірі 171020,49 грн, яка вказана у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32 ПОА "Україна", включено платежі (платіж від 29.04.2013 в сумі 23379,00 грн - рахунок № 30 від 16.04.2013, платіж від 29.05.2013 в сумі 15781,44 грн - рахунок № 50 від 16.05.2013), стягнення яких на користь ПОА "Україна" було предметом розгляду в іншій справі №911/970/19, у якій Господарським судом Київської області вже прийнято рішення 09.09.2019 (рішення, яке станом на 14.01.2019 р. законної сили не набрало), а подвійне стягнення вищевказаних сум з ДСП "Головний селекційний центр України" є недопустимим.

4.1.13 Крім того, ДСП "Головний селекційний центр України" посилається на визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. №32 з підстав пропуску строку позовної давності для зобов`язань по яким ПОА "Україна" пред`явлено до зарахування зустрічні вимоги.

4.1.14 У заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32 ПОА "Україна" включено до зарахування платежі, які здійснені на користь ДСП "Головний селекційний центр України" за період з 30.10.2012 по 23.07.2013, тобто як в межах строку дії договору № 56/2010 від 24.11.2010, так і після його розірвання на підставі судового рішення у справі № 7/070-12, тобто з 25.02.2013.

4.1.15 У постанові Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 у справі №911/2537/15, предметом спору у якій була вимога про стягнення з ПОА "Україна" на користь ДСП "Головний селекційний центр України" заборгованості за договором № 56/2010 від 24.11.2010 за надання послуг по утриманню ВРХ та інших послуг у період з червня 2012 року по серпень 2013 року на підставі актів наданих послуг, вказано, що "зобов`язальні відносини відповідача та позивача, джерелом яких був договір від 24.11.2010 року №56/2010, в силу закону припинились з 25.02.2013 року на підставі Рішенням Господарського суду Київської області від 20.11.2012 року №7/070-12 за яким вирішено розірвати договір № 56/2010 від 24.11.2010р. про надання послуг по утриманню ВРХ, що укладений між ДСП "ГСЦУ" та ПОА "Україна"; зобов`язати ПОА "Україна" звільнити приміщення та територію ДСП "ГСЦУ".

4.1.16 З огляду на приписи ч. 1 ст. 530 ЦК України та враховуючи, що у ДСП "Головний селекційний центр України" існував обов`язок по утриманню ВРХ та наданню інших послуг згідно з умов договору № 56/2010 від 24.11.2010, а у ПОА "Україна" право вимагати надання цих послуг в обсязі та порядку, передбаченому умовами договору, у строк до 24.02.2013 включно, після вказаної дати у ПОА "Україна" виникло право вимагати від ДСП "Головний селекційний центр України" повернення сплачених йому коштів у вигляді попередньої оплати за умов, якщо він вважав, що обумовлені договором послуги не були надані.

4.1.17 Оскільки ПОА "Україна" стверджує про неотримання від ДСП "Головний селекційний центр України" послуг, які були оплачені платежами від 30.10.2012 в сумі 12711,42 грн, від 27.11.2012 в сумі 17943,00 грн, від 26.12.2012 в сумі 21345,00 грн, від 29.01.2013 в сумі 22069,63 грн, від 28.02.2013 в сумі 22982,00 грн на підставі рахунків, виставлених за період з 17.10.2012 до 25.02.2013, відповідач усвідомлював можливість повернення йому сплачених коштів після розірвання договору № 56/2010 від 24.11.2010, а тому саме із зазначеної дати почався перебіг позовної давності щодо стягнення цих сум.

4.1.18 Водночас вимогу про зарахування вищеперерахованих платежів в рахунок погашення боргу по зобов`язанням, які виникли перед ДСП "Головний селекційний центр України" на підставі постанови Верховного Суду України у справі №18/122-12/2 від 19.10.2016 та наказу Господарського суду Київської області від 15.11.2016 №18/122-12/2, відповідач заявив лише у 2019 році шляхом направлення позивачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32, тобто поза межами строку позовної давності.

4.1.19 Що стосується платежів, зроблених ПОА "Україна" на користь ДСП "Головний селекційний центр України" за період з 25.02.2013 по 23.07.2013 слід зазначити, що у постанові Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 у справі №911/2537/15 встановлено відсутність між сторонами договору, укладеного у спрощений спосіб в порядку ч. 1 ст. 207 ЦК України після 25.02.2013 р.

4.1.20 Вказане свідчить про те, що строк позовної давності по платежах, які вчинені ПОА "Україна" на користь ДСП "Головний селекційний центр України" за період з 30.10.2012 до 25.02.2013, обраховується з дати розірвання договору №56/2010, а по платежах, вчинених за період з 25.02.2013 по 23.07.2013 - з дати наступної за датою здійснення грошових переказів в розрізі кожного зарахування окремо, враховуючи, що ПОА "Україна" знало не лише про те, що нею здійснено таке перерахування коштів, але й про те, що таке перерахування здійснено без достатньої правової підстави.

4.1.21 Те, що останньою датою в межах заявленого у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32 періоду проведення зарахування грошових коштів на рахунок позивача вказано 23.07.2013, свідчить про те, що строк позовної давності до вимоги про повернення на рахунок ПОА "Україна" коштів кінцевого платежу сплив 23.07.2016.

4.1.22 Вказане у сукупності свідчить б про те, що ПОА "Україна", всупереч п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України, включено до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32 грошові вимоги на суму 171020,49 грн. щодо яких сплив строк позовної давності, тобто підстави для зарахування зустрічних вимог на цю суму боргу відповідно до заяви від 23.04.2019 вих. № 32 відсутні.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

4.2.1. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

4.2.2. За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

4.2.3. Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

4.2.4. ст. 598 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання зарахуванням є однією з підстав припинення зобов`язання.

4.2.5. За правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, згідно з вимог ст. 601 ЦК України, однак якщо ця угода суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, то сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

4.2.6. Приписами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

4.2.7. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

4.2.8. Статтями 202, 203 ГК України визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

4.2.9. Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Таким чином зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов`язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника.

4.2.10. Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

4.2.11. Зарахуванням може бути погашене дійсне зобов`язання, яке забезпечене судовим захистом (Лист Вищого господарського суду від 12.03.2009 № 01-08/163 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України").

4.2.12. Зарахування можливе за наявності таких умов:

- зустрічність вимог (одночасна участь сторін у двох зобов`язаннях і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому зобов`язанні);

- однорідність вимог (вимоги повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет, наприклад гроші, однорідні речі. При цьому грошові вимоги мають розглядатися як однорідні у силу недиференційованості грошей як предмета виконання зобов`язань. Гроші як предмет задоволення майнової вимоги мають ознаку замінності, еквівалентності та інші властивості, що дозволяють проводити обмін та інші операції з рошима. Отже, вимога про сплату грошей за загальним правилом є однорідною із іншою вимогою про сплату грошей. Відтак, якщо зобов`язання, які виникли між сторонами за укладеними договорами, є грошовими, то вони є однорідними. Правила про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо));

- настання строку виконання зобов`язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент;

- безспірність вимог (прозорість, ясність) - відсутність спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку (аналогічні висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 24.01.2018 у справі №908/3039/16, від 05.04.2018 у справі № 910/13205/17, від 25.04.2018 у справі №910/6781/17, від 25.07.2018 у справі №916/4933/15, від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17 (в даній постанові застосовано термін "прозорість вимог"), від 13.11.2018 у справі № 914/163/14, від 02.04.2019 у справі №918/539/18);

- звернення з заявою однієї сторони до іншої. Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством. За загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку (постанова Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 918/539/18).

4.2.13. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування.

4.2.14. Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

4.2.15. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

4.2.16. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України унормовано, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

4.2.17. Згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" регулювання правовідносин у сфері виконавчого провадження не обмежується лише цим законом, а здійснюється на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Добровільне виконання може здійснюватись у будь-який, передбачений чинним законодавством спосіб або у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, за наявності умов для зарахування зустрічних однорідних вимог, передбачених ст. 601 ЦК України, та за відсутності випадків недопустимості зарахування зустрічних вимог, передбачених ст. 602 ЦК України, а також за відсутності прямої заборони в Законі України "Про виконавче провадження" на здійснення під час виконавчого провадження заліку зустрічних однорідних вимог, зарахування на стадії виконання судового рішення є можливим, що спростовує доводи ДСП "Головний селекційний центр України" про протилежне.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.11.2005 № 15/154.

4.2.18. Пунктом 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності.

4.2.19. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ГК України не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

4.2.20. За приписами ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

4.2.21. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

4.2.22. Частина 1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

4.2.23. Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

4.2.24. За приписами ст. 1212 ЦК України унормовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

5.1.1. Предметом даного спору є визнання недійсним одностороннього правочину оформленого заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 р. вих. № 32.

Відповідач вказує, що задля усунення невідповідностей по сумі боргу, що підлягає до зарахуванню на підставі заяви від 23.04.2019 вих. № 32, він направляв позивачу заяву від 09.07.2019 вих. № 63 про уточнення (зміну) заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 32 від 23.04.2019 (т.І, а.с. 256), згідно з якою повідомляв про виключення із цієї заяви вимог ПОА "Україна" до ДСП "Головний селекційний центр України" на суму 39160,44 грн, які були сплачені ПОА "Україна" на користь ДСП "Головний селекційний центр України" за договором № 56 (він же договір № 56/2010) від 24.11.2010 і включені до заяви помилково.

За даними ПОА "Україна", уточнена сума вимог до ДСП "Головний селекційний центр України", що слід вважати зарахованими згідно з заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32 становить 136732,95 грн (175893,39 грн - 39160,44 грн) в рахунок якої ПОА "Україна" частково зараховує вимоги ДСП "Головний селекційний центр України" до ПОА "Україна" в сумі 172260,00 грн зі сплати судового збору (відповідно до постанови Верховного Суду України у справі №18/122-12/2 від 19.10.2016 та наказу Господарського суду Київської області від 15.11.2016 №18/122-12/2).

ПОА "Україна" у заяві від 09.07.2019 вих. № 63 зазначено, що усі інші обґрунтування і мотиви заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 № 32, що не були уточнені (змінені) цією заявою, залишаються чинними і дійсними.

Заяву №63 направлено відповідачем після звернення позивача із даними позовом (27.05.2019 р.).

Сторони у заявах по суті спору вказують про чинність заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.04.2019 вих. № 32 поряд з іншою заявою від 09.07.2019 вих. № 63

При цьому, заява №32, у зв`язку з направленням заяви №63 своє існування та дію не припинила.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі тверджень про відсутність предмету спору (обґрунтованих з посиланням на те, що відповідно до заяви від 09.07.2019 р. відповідач уточнив раніше подану заяву №32 від 23.04.2019 р., а саме відмовився від припинення вимог на суму 39160,44 грн. та повідомив про часткове зарахування вказаних у заяві вимог на суму 136732,95 грн.).

5.1.2. Також, враховуючи положення ч. 7 ст. 75 ГПК України та відсутність у постанові Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 р. у справі №911/2537/15 тверджень про те, що 74069,05 грн., на які позивачем не надано послуг за договором №56/2010 є безпідставно набутими коштами, колегія суддів зазначає про безпідставність тверджень скаржника про те, що суд першої інстанції здійснив переоцінку встановлених у постанові Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 р. у справі №911/2537/15 обставин та дійшов невірних висновків про відсутність підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до правовідносин у даній справі (щодо74069,05 грн.).

5.1.3. Є безпідставними та такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і твердження відповідача про те, що для стягнення коштів за судовим наказом строки позовної давності не передбачені, оскільки в оскаржуваному рішення зазначено не про пропущення строків позовної давності за відповідними судовими наказами (в т.ч. про стягнення на користь ДСП "Головний селекційний центр України" судового збору за подання касаційної скарги та заяви про перегляд у розмірі 172260 грн. (на виконання постанови Верховного Суду України від 19.10.2016 р. у справі №18/122-12/2), а щодо пред`явленої до зарахування у рахунок цих вимог заборгованості позивача перед відповідачем по поверненню коштів (які були сплачені відповідачем позивачу без отримання відповідних послуг).

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

6.1.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

6.1.2. Рішення Господарського суду Київської області від 15 жовтня 2019 року у справі №911/1342/19 підлягає залишенню без змін.

6.1.3. Апеляційна скарга Приватно-орендної агрофірми "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 15 жовтня 2019 року у справі №911/1342/19 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 15 жовтня 2019 року у справі №911/1342/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15 жовтня 2019 року у справі №911/1342/19 залишити без змін.

3. Судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватно-орендну агрофірму "Україна".

4. Справу № 911/1342/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 16.01.2020 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

О.О. Євсіков