ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2020м. ДніпроСправа № 904/4934/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І. В. за участю секретаря судового засідання Сироти М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКВІВЕС"

до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ"

про стягнення 849018,36 грн., з яких 749000,00грн. основної заборгованості; 42383,42грн. пені; 54151,37грн. штрафу; 3483,57грн. трьох процентів річних (договір про закупівлю товарів №309/13/94Е від 08.05.2019)

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Левченко І.А., представник за довіреністю; адвокат.

І. ПРОЦЕДУРА ПРОВАДЖЕННЯ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКВІВЕС" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 849018,36грн., з яких 749000,00грн. основної заборгованості; 42383,42грн. пені; 54151,37грн. штрафу; 3483,57грн. трьох процентів річних (договір про закупівлю товарів №309/13/94Е від 08.05.2019).

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 12735,28грн. позивач просить суд покласти на відповідача.

Короткий зміст позовної заяви та узагальнення її доводів.

08.05.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір №309/13/94Е (далі - договір).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1299000,00грн., що підтверджується такими видатковими накладними:

1. Видаткова накладна №Е-941 від 23.05.2019 на суму 56204,00грн.;

2. Видаткова накладна №Е-939 від 11.06.2019 на суму 626412,00грн.;

3. Видаткова накладна №Е-1279 від 02.07.2019 на суму 10540,00грн.;

4. Видаткова накладна №Е-1280 від 02.07.2019 на суму 71280,00грн.;

5. Видаткова накладна №Е-1282 від 02.07.2019 на суму 65816,00грн.;

6. Видаткова накладна №Е-1285 від 02.07.2019 на суму 71832,00грн.;

7. Видаткова накладна №Е-1283 від 04.07.2019 на суму 115223,00грн.;

8. Видаткова накладна №Е-1251 від 22.07.2019 на суму 206284,00грн.;

9. Видаткова накладна №Е-1313 від 01.08.2019 на суму 75409,00грн.

За отриманий від позивача товар відповідач розрахувався у сумі 550000,00грн. і з простроченням строку, що підтверджується такими платіжними дорученнями:

1. Платіжне доручення №13729 від 02.08.2019 на суму 200000,00грн.;

2. Платіжне доручення №10149 від 16.08.2019 на суму 56204,00грн.;

3. Платіжне доручення №15078 від 16.08.2019 на суму 193796,00грн.;

4. Платіжне доручення №17989 від 07.10.2019 на суму 100000,00грн.

Сума неоплаченого товару, за твердженням позивача, складає 749000,00грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 23.07.2019 по 22.10.2019 на загальну суму 42383,42грн.;

- штраф у розмірі 7 (семи) відсотків за прострочення понад 30 днів на загальну суму 54151,37грн.;

- три проценти річних за загальний період прострочення з 23.07.2019 по 22.10.2019 на загальну суму 3483,57грн.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/4934/19 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича, що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019.

Ухвалою від 04.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторін повідомлено, що процесуальні дії вчиняються протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, а саме по 04.12.2019.

21.11.2019 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив від 18.11.2019 за вих.№18/8360 в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив прийнято до розгляду.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Відповідач стверджує, що сума заявленого до стягнення основного боргу частково сплачена, що підтверджується такими платіжними дорученнями:

1. Платіжне доручення №13729 від 02.08.2019 на суму 200000,00грн.;

2. Платіжне доручення №10149 від 16.08.2019 на суму 56204,00грн.;

3. Платіжне доручення №15078 від 16.08.2019 на суму 193796,00грн.;

4. Платіжне доручення №17989 від 07.10.2019 на суму 100000,00грн.;

5. Платіжне доручення №19567 від 24.10.2019 на суму 100000,00грн.;

6. Платіжне доручення №12299 від 11.11.2019 на суму 32616,00грн.;

7. Платіжне доручення №21021 від 11.11.2019 на суму 67384,00грн.

Вимоги в частині стягнення пені та штрафу відповідач не визнає з огляду на те, що конкретний розмір пені не визначений договором.

Відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 20.06.2018 по справі №904/5922/17.

27.11.2019 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшло клопотання від 22.11.2019 за вих.№18/8486 про перехід зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. 16.12.2019 через відділ документального забезпечення від позивача надійшов лист від 13.12.2019 за вих. №4885 в якому позивач просить суд розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами. Ухвалою від 02.01.2020 клопотання від 22.11.2019 за вих.№18/8486 про перехід зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання залишено без задоволення.

Ухвалою від 02.12.2019 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.12.2019.

Ухвалою від 17.12.2019 у відповідача витребувано платіжні доручення №19567 від 24.10.2019 на суму 100000,00грн.; №12299 від 11.11.2019 на суму 32616,00грн.; №21021 від 11.11.2019 на суму 67384,00грн.; судове засідання для розгляду справи по суті відкладено на 02.01.2020.

18.12.2019 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив від 11.12.2019 за вих.№18/8844 в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив прийнято до розгляду. Зміст відзиву від 11.12.2019 за вих.№18/8844 аналогічний змісту відзиву від 18.11.2019 за вих.№18/8360.

27.12.2019 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання від 24.12.2019 за вих.№5047 про розгляд справи без участі учасника справи в якому просить суд провести судове засідання, яке призначено на 02.01.2020 без участі представника позивача за наявними матеріалами. Клопотання від 24.12.2019 за вих.№5047 обґрунтовано виробничою необхідністю, а саме перенавантаженням у справах, що є поважною причиною нез`явлення до зали судового засідання. Оцінивши позицію позивача, господарський суд визнав неявку позивача такою, що не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

В судовому засіданні, яке відбулося 02.01.2020, здійснено розгляд справи по суті.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 02.01.2020 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

Доказами, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, предметом доказування у господарській справі є лише ті факти, які мають матеріально-правове значення, тобто факти без з`ясування яких не можна правильно вирішити справу по суті.

Таким чином, предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, які підлягають встановленню для вирішення господарської справи по суті.

Можна виділити два основних підходи до визначення предмету доказування, які відповідають його розумінню у вузькому і широкому сенсі.

Предмет доказування у вузькому розумінні визначається як сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, тобто фактів, з якими закон пов`язує виникнення, зміну і припинення правовідносин між сторонами і на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Даний склад фактів визначається нормою права, яка регулює спірні правовідношення.

В широкому розумінні предмет доказування вміщує не тільки юридичні факти, які обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, але і інші обставини, без встановлення яких неможливо правильне вирішення справи і виконання судом інших задач господарського судочинства.

До предмету доказування у широкому розумінні можна віднести наступні групи фактів:

1. юридичні факти матеріально-правового характеру;

2. доказові факти;

3. юридичні факти процесуально-правового характеру (які визначають наявність у особи права на пред`явлення позову і здійснення інших процесуальних дій );

4. факти, які сприяють правильній оцінці доказів (наприклад, факт підробки письмового доказу );

5. факти, встановлення яких необхідно суду для виконання попереджувальних і виховних задач господарського судочинства.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі:

1. Обставини укладання договору.

2. Природа договору.

3. Факт поставки товару.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

5. Штрафні санкції.

6. Правильність розрахунку трьох процентів річних.

1. Обставини укладання договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКВІВЕС" (далі - позивач, постачальник) та ДЕРЖАВНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (далі - відповідач, покупець), (разом іменовані - сторони) укладено договір №309/13/94Е від 08.05.2019 про закупівлю товарів (далі - договір).

Предметом договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товари, зазначені у пункті 1.2 договору, а покупець - прийняти та оплатити такі товари (пункт 1.1 договору). Постачальник зобов`язується поставити насоси та компресори, код 4212 (Насосна станція, насоси та насосні агрегати) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2 договору).

Ціна договору встановлюється відповідно до Специфікації №1 і становить 1299000,00грн., у тому числі податок на додану вартість 20% - 216500,00грн. (пункт 3.1 договору).

Строк. Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 11.1 договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Факт поставки товару.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 1299000,00грн., що підтверджується:

1. Видатковою накладною №Е-941 від 23.05.2019 на суму 56204,00грн.;

2. Видатковою накладною №Е-939 від 11.06.2019 на суму 626412,00грн.;

3. Видатковою накладною №Е-1279 від 02.07.2019 на суму 10540,00грн.;

4. Видатковою накладною №Е-1280 від 02.07.2019 на суму 71280,00грн.;

5. Видатковою накладною №Е-1282 від 02.07.2019 на суму 65816,00грн.;

6. Видатковою накладною №Е-1285 від 02.07.2019 на суму 71832,00грн.;

7. Видатковою накладною №Е-1283 від 04.07.2019 на суму 115223,00грн.;

8. Видатковою накладною №Е-1251 від 22.07.2019 на суму 206284,00грн.;

9. Видатковою накладною №Е-1313 від 01.08.2019 на суму 75409,00грн.

Видаткові накладні підписані представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств.

Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Отже, факт поставки товару визнається підтвердженим.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.2 договору визначено, що покупець здійснює оплату партії товарів по факту їх поставки протягом 60-ти календарних днів.

За видатковою накладною №Е-941 від 23.05.2019 на суму 56204,00грн. строк оплати настав 22.07.2019.

За видатковою накладною №Е-939 від 11.06.2019 на суму 626412,00грн. строк оплати настав 12.08.2019. Господарський суд врахував, що 60 календарний день, а саме 10.08.2019 випав на вихідний (субота), отже беручи до уваги положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, яким є 12.08.2019.

За видатковими накладними №Е-1279 від 02.07.2019 на суму 10540,00грн.; №Е-1280 від 02.07.2019 на суму 71280,00грн.; №Е-1282 від 02.07.2019 на суму 65816,00грн.; №Е-1285 від 02.07.2019 на суму 71832,00грн. строк оплати настав 02.09.2019. Господарський суд врахував, що 60 календарний день, а саме 31.08.2019 випав на вихідний (субота), отже беручи до уваги положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України днем закінчення строку є перший за ним робочий день, яким є 02.09.2019.

За видатковою накладною №Е-1283 від 04.07.2019 на суму 115223,00грн. строк оплати настав 02.09.2019.

За видатковою накладною №Е-1251 від 22.07.2019 на суму 206284,00грн. строк оплати настав 20.09.2019.

За видатковою накладною №Е-1313 від 01.08.2019 на суму 75409,00грн. строк оплати настав 30.09.2019.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку постачальника за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити його вартість.

Строк оплати є таким, що настав.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач за отриманий від позивача товар розрахувався частково, а саме у розмірі 750000,00грн., що підтверджується :

1. Платіжним дорученням №13729 від 02.08.2019 на суму 200000,00грн.;

2. Платіжним дорученням №10149 від 16.08.2019 на суму 56204,00грн.;

3. Платіжним дорученням №15078 від 16.08.2019 на суму 193796,00грн.;

4. Платіжним дорученням №17989 від 07.10.2019 на суму 100000,00грн.;

5. Платіжним дорученням №19567 від 24.10.2019 на суму 100000,00грн.;

6. Платіжним дорученням №12299 від 11.11.2019 на суму 32616,00грн.;

7. Платіжним дорученням №21021 від 11.11.2019 на суму 67384,00грн.

Доказів оплати товару в сумі 549000,00грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Приймаючи рішення господарський суд взяв до уваги, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму основного боргу у розмірі 749000,00грн., водночас відповідач підтвердив оплату на загальну суму 750000,00грн., яка додатково підтверджена платіжними дорученнями на загальну суму 200000,00грн., а саме платіжним дорученням №19567 від 24.10.2019 на суму 100000,00грн.; платіжним дорученням №12299 від 11.11.2019 на суму 32616,00грн. та платіжним дорученням №21021 від 11.11.2019 на суму 67384,00грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 749000,00грн. підлягають задоволенню частково, у розмірі 549000,00грн.

З позовною заявою позивач звернувся до суду 23.10.2019, що підтверджується штампом Укрпошти Експрес на конверті в якому надійшла позовна заява до суду.

Відтак, що сума основного боргу у розмірі 200000,00грн. сплачена 24.10.2019 та 11.11.2019, отже після звернення позивача до господарського суду з даною позовною заявою.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 200000,00грн., який сплачено відповідачем в рахунок погашення заборгованості після звернення позивача до господарського суду з даною позовною заявою, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

5. Штрафні санкції.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позиція позивача. Заявлені до стягнення пеня та штраф обґрунтовано на підставі статті 231 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що пунктом 7.4 договору сторони визначили, що за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачений договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України.

Позиція відповідача. Відповідач визнає позицію позивача неправомірною з огляду на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду висвітлену у постанові від 20.06.2018 по справі 904/5922/17.

Позиція господарського суду. Дослідивши позиції сторін, господарський суд визнав обґрунтованою позицію відповідача. Крім того, відповідач правильно визначив судову практику.

Господарський суд встановив, що договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема частини 2, 4, 6 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, у задоволенні штрафних санкцій слід відмовити.

6. Правильність розрахунку трьох процентів річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 23.07.2019 по 22.10.2019 на загальну суму 3483,57грн.

Відповідач контррозрахунок трьох відсотків річних не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та визнав його таким, що містить помилки, а вимогу такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 3415,21грн.

Господарський суд звертає увагу, що під час перерахунку трьох процентів річних взято до уваги положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України яка визначає, що у разі, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, а позивачем проігноровано вказану норму.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, господарський суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

ІІІ. СУДОВІ ВИТРАТИ.

Як вбачається із матеріалів справи позивач за подачу позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 12735,28грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням №1859 від 22.10.2019 на суму 12735,28грн.

Розмір сплаченого позивачем судового збору відповідає вимогам Закону України "Про судовий збір".

За змістом 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 11286,01грн., з урахуванням того, що 88,62% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 7-11, 13-15, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 222, 232-242, 254, 256-257, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

IV. ВИРІШИВ.

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКВІВЕС" (02094, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ХОТКЕВИЧА, будинок 8, офіс 199; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37502259) до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14309787) про стягнення 849018,36грн., з яких 749000,00грн. основної заборгованості; 42383,42грн. пені; 54151,37грн. штрафу; 3483,57грн. трьох процентів річних (договір про закупівлю товарів №309/13/94Е від 08.05.2019) задовольнити частково.

Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14309787) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКВІВЕС" (02094, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ХОТКЕВИЧА, будинок 8, офіс 199; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37502259) 549000,00грн. (п`ятсот сорок дев`ять тисяч грн. 00 коп.) основної заборгованості; 3415,21грн. (три тисячі чотириста п`ятнадцять грн. 21 коп.) трьох процентів річних; 11286,01грн. (одинадцять тисяч двісті вісімдесят шість грн. 01 коп.) судового збору.

В частині стягнення з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14309787) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКВІВЕС" (02094, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ХОТКЕВИЧА, будинок 8, офіс 199; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37502259) 200000,00грн. основної заборгованості провадження закрити.

В частині стягнення з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14309787) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКВІВЕС" (02094, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ХОТКЕВИЧА, будинок 8, офіс 199; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37502259) 42383,42грн. пені; 54151,37грн. штрафу; 68,36грн. трьох процентів річних відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 08.01.2020.

Суддя І.В. Петренко