ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року

м. Київ

Справа № 920/16/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Кондратова І.Д., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.;

за участю представників:

позивача - Литвина П.В.,

відповідача - Довганюка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області

(головуючий - Соп`яненко О.Ю., судді - Джепа Ю.А., Жерьобкіна Є.А.)

від 16.07.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Сулім В.В., судді - Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.)

від 03.10.2019

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

про стягнення 1 650 304,70 грн,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2017 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до ПАТ "Сумиобленерго" про стягнення 1 000 000,00 грн заборгованості за векселем № 40 від 04.05.2000, 157 150,68 грн 6% річних та 493 154,02 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною оплатою векселя № 40 від 04.05.2000.

Спір у справі розглядався господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.07.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2019, провадження у справі в частині стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованості за векселем № 40 від 04.05.2000 у сумі 1 000 000,00 грн та 6% річних у сумі 157 150,68 грн закрито. В іншій частині позову відмовлено.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи містяться докази сплати на користь позивача 1 000 000,00 грн боргу за спірним векселем та 157 150,68 грн 6% річних, нарахованих за прострочення оплати векселя. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 493 154,02 грн інфляційних втрат, суди дійшли до висновку, що спірні правовідносини врегульовано вексельним законодавством, а тому положення ст. 625 Цивільного кодексу України у цьому випадку не застосовуються.

АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення в частині відмови у стягненні 493 154,02 грн інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції. Вказує, що відповідно до висновків Верховного Суду України, вексельні правочини (зокрема щодо видачі, акцептування, індосування, авалювання та оплати векселя) регулюються як нормами спеціального вексельного законодавства, так і загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов`язання, а тому за відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві до вексельних правочинів застосовуються загальні норми Цивільного кодексу України з урахуванням їх особливостей. Оскільки зобов`язання за спірним векселем є грошовими, то на вимогу кредитора застосування статті 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин є обов`язковим.

08.01.2020 ПАТ "Сумиобленерго" направило суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, однак з пропуском строку, встановленого в ухвалі Верховного Суду від 10.12.2019. У відзиві, серед іншого, відповідач просив визнати поважними причини пропуску строку на подання цього відзиву та прийняти його, посилався на обставини хвороби свого представника адвоката Довганюка Р.М., однак доказів на підтвердження такої обставини до відзиву не додано.

Частиною першою та другої статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

За приписами частини четвертої статті 294 ГПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Відповідно, це не є строк, який встановлений законом.

Таким чином, можливість продовження встановленого судом процесуального строку обумовлена поданням відповідної заяви учасника справи до закінчення цього строку.

Частиною другою статті 118 України передбачено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки наведені ПАТ "Сумиобленерго" причини неподання відзиву у встановлений ухвалою строк не підтверджені жодними документами і ПАТ "Сумиобленерго" подав відзив з клопотанням про його прийняття після закінчення встановленого судом процесуального строку в ухвалі про відкриття касаційного провадження від 10.12.2019, то на підставі частини другої статті 118 ГПК України суд залишає його без розгляду.

Рішення Господарського суду Сумської області від 16.07.2019 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2019 в частинні закриття провадження щодо позовних вимог про стягнення 1 000 000,00 грн боргу та 157 150,68 грн 6 % річних не оскаржуються.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 24.04.2000 між Українським кредитним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", (Банк) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" був укладений договір № Т-102/042000, в пункті 1 якого сторони погодили здійснити обмін рівноцінних цінних паперів, а саме: векселів, зазначених у статті 2 цього договору, на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1 зазначеного договору, банк зобов`язується передати позивачу у власність векселі, перелік яких зазначений у додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору, загальною номінальною вартістю 66 715 946,15 грн. Векселі передаються з бланковим індосаментом протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до пунктів 46-53 додатку № 1 до договору, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягав передачі в тому числі і простий вексель № 40.

04.05.2000 між сторонами договору підписано акт приймання-передачі векселів до договору № Т-102/042000 від 24.04.2000, за яким банк передав ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", зокрема, вексель №40 зі строком погашення - за пред`явленням, але не раніше 01.01.2015.

Таким чином, позивач є законним держателем простого векселя № 40 на суму 1 000 000,00 грн, випущеного ВАТ "Сумиобленерго" (яке в подальшому було перейменоване на ПАТ "Сумиобленерго"), що підтверджується статутом останнього, зі строком платежу - за пред`явленням, але не раніше 01.01.2015.

За простим векселем № 40 ПАТ "Сумиобленерго" зобов`язалося заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку (правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк"), чи його наказу 1 000 000,00 грн.

Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на пред`явника "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

13.03.2015 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до ПАТ "Сумиобленерго" з листом № 26-1847/1.2-15 від 13.03.2015, в якому просило оплатити векселі, зокрема і простий вексель № 40, до 12-00 години 19.03.2015. У листі зазначено, що у разі неоплати векселів відповідно до чинного законодавства по векселях буде вчинено протест у неплатежі.

ПАТ "Сумиобленерго" не здійснило оплату векселя № 40 , у зв`язку з чим 19.03.2015 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу з листом № 26-2003/1.2-15 про опротестування вказаного вище векселя у неплатежі.

25.03.2015 приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. направила ПАТ "Сумиобленерго" телеграму-вимогу з пропозицією до 12-ї години 26.03.2015 здійснити оплату вказаного вище векселя або повідомити нотаріуса про відмову вчинити такі дії.

Розпискою від 26.03.2015 про передачу векселів для опротестування приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. отримала вексель № 40 на суму 1 000 000,00 грн.

У зв`язку з невиконанням вказаної вимоги відповідачем, приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. 26.02.2015 видано протест про неоплату вказаного вище векселя (зареєстровано в реєстрі № 977).

Актом приймання-передачі від 26.03.2015 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. передано ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" спірний вексель та протест про неоплату векселя.

31.03.2015 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. з листом № 26-2333/1.2-15 про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за вказаним векселем на суму 1 000 000,00 грн.

01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. видано виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості за векселем № 40 від 04.05.2000 в сумі 1 000 000,00 грн, за яким державною виконавчою службою Сумського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 47271558.

Однак, борг за векселем № 40 не був сплачений ПАТ "Сумиобленерго", у зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з цим позовом про стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" 1 000 000,00 грн заборгованості за векселем № 40 від 04.05.2000, 157 150,68 грн 6% річних та 493 154,02 грн інфляційних втрат.

Позивачем до матеріалів справи долучено оригінал простого векселя № 40 від 04.05.2000.

В той же час, судами встановлено, що відповідач під час судового розгляду справи сплатив на користь позивача 157 150,68 грн 6% річних та 1 000 000,00 грн боргу за спірним векселем, що підтверджується платіжними дорученнями № 408 від 05.07.2018 та № 492 від 18.07.2018.

Позивач підтвердив факт отримання вказаних коштів. Відповідно, зобов`язання з оплати позивачу суми основного боргу за векселем у сумі 1 000 000,00 грн та 6% річних у сумі 157 150,68 грн відповідачем виконано.

За таких обставин місцевий господарський суд, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, правомірно закрив провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 000,00 грн боргу за векселем № 40 від 04.05.2000 та 157 150,68 грн 6% річних нарахованих та таку суму боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди позивача з відмовою у стягненні 493 154,02 грн інфляційних втрат нарахованих ним на суму боргу за векселем у зв`язку з його несвоєчасною його оплатою на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що застосування норм Цивільного кодексу України, які регулюють відповідальність за прострочення виконання зобов`язань до правовідносин, пов`язаних із обігом векселів можливе лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що зазначені в Законі України "Про обіг векселів в Україні".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про обіг векселів в Україні" законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Згідно зі статтею 48 Уніфікованого закону, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов`язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, Уніфікованим законом не передбачено покладення на зобов`язану за векселем особу інших платежів, ніж зазначені в Уніфікованому законі, зокрема, не передбачено можливості пред`явлення до стягнення збитків від інфляції.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що положення статті 625 Цивільного кодексу України у цій справі не підлягають застосуванню, оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобов`язання, у зв`язку з чим правильно та обґрунтовано відмовили у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Верховний Суд неодноразово викладав висновок щодо застосування норм Цивільного кодексу України, які регулюють відповідальність за прострочення виконання зобов`язань до правовідносин, пов`язаних з обігом векселів, можливе лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що зазначені в Законі України "Про обіг векселів в Україні", зокрема у постановах від 15.05.2018 у справі №904/8714/17, від 22.05.2018 у справі №904/8713/17, від 23.05.2018 у справі №904/8710/17, від 23.05.2018 у справі №904/8711/17.

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій у справі № 920/16/18 постановлені відповідно до вищезазначених висновків Верховного Суду.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у справі. Переглядаючи справу в апеляційному провадженні господарський суд апеляційної інстанції, діючи як суд встановлений законом, обґрунтовано залишив прийняте місцевим господарським судом рішення без змін.

Доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень Верховний Суд не вбачає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 16.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2019 у справі за № 920/16/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді І. Кондратова

І. Ткач