РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2020Справа № 910/15673/19
За позовом Державного підприємства "Ківерцівське лісове господарство"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ПОЛІССЯ"

про стягнення 38763,26 грн.

Суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

Державне підприємство "Ківерцівське лісове господарство" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Полісся" про стягнення 38763,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами купівлі-продажу деревини.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 відкрито провадження у справі № 910/15673/19 та призначено до розгляду на 06.12.2019.

В судове засіданні 06.12.2019 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В судове засіданні 06.12.2019 представник відповідача не з?явився

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2019 відкладено розгляд справи на 13.01.2020.

02.01.2020 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про розгляд справи без участі позивача.

В судове засідання 13.01.2020 представники сторін не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

Між позивачем та відповідачем, як покупцем було укладено договори купівлі-продажу необробленої деревини №1045/1045/л/2017 від 15.05.2017 та №1015/1015/л/2017 від 28.04.2017, відповідно до умов якових, за результатами проведення аукціону із продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі 2 кварталу 2017 року, який відбувся 15.05.2017, продавець передає у власність на умовах франко- склад продавця необроблену деревину (надалі-товар), за номерами лотів /п.4.1/, а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.

Згідно п. 4.1. Договору купівлі-продажу необробленої деревини № 1045/1045/л/2017 від 15.05.2017 «Ціна на товар встановлюється в гривнях за 1куб. м. на умовах франко-склад Продавця згідно Аукціонного свідоцтва про результати проведення аукціону від 15.05.2017 року».

Згідно предмета вищезазначених Договору купівлі-продажу необробленої деревини № 1015/1015/л/2017 від 28.04.2017 року за результатами аукціону з продажу необробленої деревини заготівлі 2 кварталу 2017 року, який відбувся 28.04.2017 року, продавець передає у власність на умовах франко-верхній склад продавця необроблену деревину (надалі - Товар), за номерами лотів /п.4.1/, а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.

Згідно п. 4.1. Договору купівлі-продажу необробленої деревини № 1015/1015/л/2017 від 28.04.2017 «Ціна на товар встановлюється в гривнях за І куб. м. на умовах франко-склад продавця згідно Аукціонного свідоцтва про результати проведення аукціону від 28.04.2017року ».

У відповідності до п. 5.3. Договорів, датою передачі товару продавцем та прийому

покупцем, тобто датою поставки, вважається дата товарно-транспортної накладної.

Позивач зазначив, що виконав взяті на себе зобов`язання за договорами та поставив відповідачеві товар на загальну суму 54 871,63 грн, що підтверджується: Товарно-транспортна накладна серії ВЛА № 352707 від 03.05.2017 року; Товарно-транспортна накладна серії ВЛА № 292787 від 05.05.2017 року; Товарно-транспортна накладна серії ВЛА № 292785 від 05.05.2017 року; Товарно-транспортна накладна серії ВЛА № 292786 від 05.05.2017 року.

Відповідно до п.8.1. Договору, сторони несуть майнову відповідальність, за невиконання або неналежне виконання умов даного договору.

Позивач зазначив, що станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, в зв`язку із чим в останнього наявна заборгованість в розмірі 34016,89 грн.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення основної заборгованості підлягає задоволенню в розмірі 34016,89 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач просить суд стягнути із відповідача в зв`язку із порушенням зобов`язання 3% річних в розмірі 1500,66 грн., інфляційні втрати в розмірі 4595,71 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов`язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 15 листопада 2010 р. у справі № 3-11гс10).

Перевіривши розрахунок 3% річних з простроченої суми та інфляційних втрат, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1500,66 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4595,71 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Полісся» (03134, м. Київ, вул. Миру, 3, ідентифікаційний код 39540631) на користь Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» (45200, Волинська область, м. Ківерці, вул. Кузнєцова, 4, ідентифікаційний код 00991551) основну заборгованість в розмірі 34016 (тридцять чотири тисячі шістнадцять) грн., 3% річних в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 66 коп., інфляційні втрати в розмірі 4595 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 71 коп., судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн.

3. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.01.2020

Суддя В.І. Мельник