ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.01.2020 Справа № 920/1119/19

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції»

до - 1. Шосткинської місцевої прокуратури,

2. Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області,

про стягнення 86232 грн 23 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 05.11.2019 звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідачів 86232 грн 23 коп. шкоди.

Позивач зазначає, що йому завдано збитків на вищезазначену суму, оскільки позивач був вимушений захищатись від безпідставного позову, який було ініційовано та пред`явлено до суду першим відповідачем. Позивач обгрунтовує позовні вимоги ст.ст. 1173, 1174ё 1176 ЦК України.

Ухвалою суду від 07.11.2019 було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними в справі матеріалами.

Про відкриття провадження у справі відповідачі були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення зазначеної ухвали суду (а.с.43-44).

26.11.2019 першим відповідачем було подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 28.11.2019 у задоволенні вказаного вище клопотання судом було відмовлено.

29.11.2019 другий відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує.

Відповідач зазначає, що в межах розгляду справи позивач просить суд стягнути на його користь судові витрати, які він називає шкодою, вважаючи, що були відсутні підстави для звернення прокурора до суду із позовом в інтересах держави, внаслідок чого судові витрати в справі № 920/929/16 були понесені позивачем. Порядок відшкодування судових витрат по справі № 920/929/16 має бути розглянутий в рамках розгляду цієї ж господарської справи. Крім того, позивач не надав суду доказів протиправної поведінки органу, який вчинив дії у вказаних правовідносинах від імені держави.

Ухвалою суду від 10.12.2019 було відкладено розгляд справи на 09.01.2020.

27.12.2019 позивачем до суду була надана заява про зменшення розміру позовних вимог. Позивач зазначає, що просить суд стягнути з відповідачів 41318 грн 11 коп. збитків у зв`язку із ухваленням 14.11.2019 постанови Північного апеляційного господарського суду по справі № 920/929/16.

Суд приймає заяву до розгляду, оскільки право на її подання передбачено ст. 46 ГПК України.

23.12.2019 перший відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує.

Перший відповідач зазначає, що позивач не підтвердив жодними доказам протиправну поведінку першого відповідача при зверненні до господарського суду Сумської області у 2016 році з позовом про повернення земельних ділянок. Крім того, грошові кошти в сумі 86232,23 грн не є шкодою у контексті положень ст. 1173 ЦК України, оскільки це є судові витрати, які понесені позивачем, за розгляд справи у судах апеляційної та касаційної інстанції, а отже стосовно цих грошових коштів процесуальним законодавством встановлено інший правовий режим, що регулює їх розподіл за наслідками розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

21.09.2016 керівник Шосткинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивачів - Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та Шосткинської районної державної адміністрації - звернувся з позовом до суду про повернення земельних ділянок ТОВ «Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції».

Рішенням господарського суду Сумської області від 21.02.2017 по справі № 920/929/16 позовні вимоги було задоволено повністю. Відповідач оскаржив вказане рішення суду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2019 рішення першої інстанції було залишено без змін. 29.05.2017 по справі було видано накази на примусове виконання рішення. Відповідач оскаржив вказану постанову апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 22.03.2018 касаційну скаргу було задоволено частково та скасовано рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 17.07.2018 було закрито провадження у справі. Відповідач оскаржив вказану ухвалу до апеляційного суду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 ухвала першої інстанції була залишена без змін.

Постановою Верховного суду від 28.11.2018 було скасовано постанову апеляційної інстанції та передано справу на новий розгляд до апеляційної інстанції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу господарського суду Сумської області від 17.07.2018 скасовано, а позовну заяву залишено без розгляду.

Позивач, захищаючись від зазначеного вище позову, сплатив судовий збір на загальну суму 86232 грн 23 коп. Позивач просив апеляційний суд постановити ухвалу про повернення з Державного бюджету України зазначеної суми судового збору. Однак ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 позивачу було відмовлено в задоволенні клопотання про повернення судового збору виходячи з того, що у разі залишення позову без розгляду можливе повернення судового збору лише сплаченого позивачем за подання саме позовної заяви.

Позивач, вважаючи зазначені кошти збитками, звернувся до суду з даним позовом, оскільки, на думку позивача, він був вимушений нести збитки, у зв`язку із необхідністю захисту від безпідставного позову, який було ініційовано та пред`явлено до суду першим відповідачем.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Визначення поняття збитків міститься у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, в тому числі вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства та додаткові витрати понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

Крім того, до даних правовідносин застосовуються норми ЦК України. Статті 1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, зазначеними правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

На думку суду, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Суд погоджується з доводами відповідачів, що, всупереч ст.ст. 73-74 ГПК України, будь-яких доказів на підтвердження факту незаконності дій або бездіяльності з боку відповідачів позивачем не надано.

Крім того, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ГПК України (Главою 8 Судові витрати). Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України. Тобто, всі питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу будь-якої заяви чи скарги протягом розгляду справи вирішується судом за результатами розгляду ним справи по суті.

Тому, суд погоджується з аргументами відповідачів про те, що грошові кошти, які просить суд стягнути позивач з відповідачів, не є шкодою у контексті положень ст. 1173 ЦК України, оскільки це судові витрати, понесені позивачем, за розгляд справи у судах апеляційної та касаційної інстанції, а отже стосовно цих грошових коштів процесуальним законодавством встановлено інший правовий режим, що регулює їх розподіл за наслідками розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Врахровуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача є неправомірними, необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом в задоволенні позову відмовлено, то на позивача покладаються витрати із сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції» до Шосткинської місцевої прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області про стягнення 86232 грн 23 коп. - відмовити.

2. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції»

3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.01.2020.

Суддя О.Ю. Резніченко