ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Справа № 906/854/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.10.2019 у справі №906/854/19 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "РИТМ КОМПЛЕКТ", м.Київ

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт. Новогуйвинське, Житомирська обл.

про стягнення 1 073 651,56 грн

за участю представників сторін:

позивача Потапова С.М. ордер від 14.01.2020

відповідача Олянюк В.Л. наказ № 9-ОД від 13.01.2020

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 07.10.2019 у справі №906/854/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "РИТМ КОМПЛЕКТ" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "РИТМ КОМПЛЕКТ" - 617078,08 грн. основного боргу, 146466,13 грн. пені, 64545,46 грн. штрафу, 20714,41 грн. річних, 76273,05 інфляційних, 13876,16 грн. судового збору. В частині стягнення 43015,31 грн. інфляційних, 105559,12 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Господарського суду Житомирської області від 07.10.2019 у справі №906/854/19 Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій, з підстав висвітлених у ній, просить апеляційний суд відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги, скасувати рішення Господарського суду Житомирської області 07.10.2019 у справі №906/854/19 в частині стягнення 146466,13 грн. пені, в цій частині прийняти нове рішення яким зменшити розмір пені, що підлягає стягненню на 99%.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" не погоджується з рішенням Господарського суду Житомирської області від 07.10.2019, оскільки судом першої інстанції враховані не всі обставини, що є істотними (виключними) для правильного вирішення спору. Зокрема, рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені винесено без урахування поданих відповідачем документів, обставин справи, які мають істотне значення, винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №906/854/19 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 у справі №906/854/19 апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.10.2019 у справі №906/854/19 - залишено без руху. Зобов`язано апелянта протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки.

20.11.2019 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла від Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" заява про усунення недоліків (вих.№02/4085), вказаних в ухвалі суду від 14.11.2019 року, зокрема подано до суду оригінал квитанції №43 від 20.11.2019 про сплату судового збору в розмірі 3295,50 гривень.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 №01-04/1048 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №906/854/19 - Бучинської Г.Б. у період з 18.11.2019 по 29.11.2019, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст.155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п.18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №906/854/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 для розгляду справи №906/854/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.10.2019 у справі №906/854/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 14 січня 2020 року об 11:00 год.

Разом з тим, запропоновано позивачу в строк до 24.12.2019 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до них документів відповідачу.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалу суду від 26.11.2019 у справі №906/854/19 було отримано учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

В судове засідання 14.01.2019 з`явилися представники позивача та відповідача, які повністю підтримали вимоги, доводи, заперечення, викладені в матеріалах справи та надали усні пояснення щодо суті спору.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

02 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "РИТМ КОМПЛЕКТ" (постачальник/позивач) та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (покупець/відповідач) укладено договір №001, за умовами якого постачальник зобов`язувався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану у Специфікації на умовах та у строки, передбачені договором.

Згідно п. 2.1 договору, кількість та номенклатура продукції вказується у Специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 4.2. договору, передбачено, що загальна сума договору складається із сум Специфікацій до Договору.

Відповідно до п. 5.2 договору, покупець здійснює оплату продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Порядок, строки оплати та ціна встановлюється сторонами у відповідній Специфікації.

02.07.2018 сторони підписали Специфікацію №1, у якій обумовили умови поставки та оплати товару на суму 922078,08 грн., який поставляється силами та за рахунок постачальника на адресу покупця, та має бути оплачений протягом 30 календарних днів після поставки товару на склад Покупця та проходження вхідного контролю.

На виконання умов Договору позивач поставив продукцію за наступними видатковими накладними: № 1 від 23.07.2018 року на суму 345 779,28 грн. з ПДВ; № 2 від 23.07.2018 року на суму 345 779,28 грн. з ПДВ; № 3 від 23.07.2018 року на суму 230 519,52 грн. з ПДВ (а.с.18-22).

Якість продукції була перевірена відділом технічного контролю Покупця, про що складений Акт вхідного контролю № 741 від 31.07.2018 року (а.с.23).

Таким чином, враховуючи вимоги Договору, у Покупця виникло зобов`язання оплатити товар до 30.08.2018.

23.07.2018 позивач виставив для оплати рахунок №1 від 23.07.2018 на суму 922078,08грн.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару виконав частково, сплатив позивачеві 305000,00грн., що підтверджується виписками по рахунку (а.с.33,34).

Невиконання відповідачем зобов`язань за Договором щодо повної та своєчасної оплати отриманої продукції стало підставою для звернення позивача до суду про стягнення на його користь з відповідача 1073651,56грн., з яких: 617078,08грн.- борг за поставлену продукцію; 252025,25грн.- пеня; 64545,46грн.- штраф; 119288,36грн.- інфляційні нарахування; 20714,41 грн.- 3% річних.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язанням, відповідно до ст. 509 ЦК України - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Аналогічні правила встановлює ст.174 ГК України.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено апеляційним судом, на виконання умов Договору позивач поставив продукцію на загальну суму 922078,08 грн., однак відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару виконав частково, сплатив позивачеві 305000,00 грн., чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.2. Договору.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.7.2 договору визначено, що у випадку порушення строку проведення остаточного розрахунку з оплати продукції, Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, за кожен день не виконання зобов`язань.

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: - за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач на підставі п.7.2 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно розрахунку позивача становить 252025,25 грн. Розмір пені позивачем обрахований за період з 31.08.2018 по 14.08.2019 з врахуванням часткових проплат.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пеня може бути нарахована за шість місяців, тобто за період з 31.08.2018 по 28.02.2019. Здійснивши власний перерахунок заявленої позивачем до стягнення суми пені, суд першої інстанції правомірно визначив, що за вказаний період підлягає стягненню пеня в розмірі 146466,13грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у зменшенні розміру пені до 90% від заявленої суми, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи межі перегляду справи в апеляційній інстанції, беручи до уваги доводи та вимоги апеляційної скарги Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення пені 252025,25грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пеня, річні та інфляційні), посилаючись при цьому на те, що позивач не поніс збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку по сплаті боргу, відповідач має важкий фінансовий стан та боргові зобов`язання, по мірі можливості сплачує борги, сплата штрафних санкцій потягне додаткові збитки для державного підприємства, враховуючи економічну та політичну ситуацію в країні, а також фінансово-господарську ситуацію, яка виникла на підприємстві.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

За ст.ст. 627,629 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що, виходячи з основних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, однією з визначальних вимог до передбачених законодавством та договором санкцій визнається їх пропорційність ступеню шкідливості (небезпечності) вчиненого правопорушення, співмірність та стримуючий характер, який має на меті не лише покарання за вчинене правопорушення, але й попередження від вчинення чи продовження таких порушень.

Щодо доводів скаржника про скрутне фінансове становище підприємства та про те, що за результатом діяльності за 2018 рік підприємство зазнало збитків, колегія суддів звертає свою увагу на відсутність доказів у справі на підтвердження даних обставин. Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги довідки відповідача, долученні до апеляційної скарги, про його важкий фінансовий стан та боргові зобов`язання, оскільки апелянтом не наведено обставин, які перешкоджали та зробили неможливим подання даних довідок до суду першої інстанції (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що економічна та політична ситуація в країні, важкий фінансовий стан відповідача не надає права державному підприємству не виконувати умови укладеного ним договору. Суд враховує інтереси не лише відповідача-державного підприємства, але й позивача. Окрім того відповідач не подав до суду першої інстанції жодного доказу на підтвердження винятковості даної ситуації, а також інших доказів, що дають змогу суду застосувати право на зменшення пені.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.10.2019 у справі №906/854/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "20" січня 2020 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.