СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2020 р. Справа № 905/1574/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача Бєляєв А.П. (адвокат), за довіреністю та свідоцтвом;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг», м. Маріуполь вх. № 3523 Д/З на рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2019 р. у справі № 905/1574/19 (суддя Матюхін В.І., повний текст складено та підписано 17.10.2019 р.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг», м. Маріуполь

про стягнення 126 545,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (далі АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Донецька залізниця», позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» (далі ТОВ «Метінвест-Шіппінг», відповідач) штрафу в сумі 126 545,00 грн. за неправильно зазначену в накладній масу відправленого вантажу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.10.2019 р. позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто 126 545,00 грн. штрафу, а також 1 921,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що позивачем та матеріалами справи доведений факт неправильного зазначення вантажовідправником в залізничній накладній маси вантажу, а підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення заявленого до стягнення штрафу до однієї провізної плати відсутні, оскільки штрафна санкція в даному випадку не є договірною, а прямо встановлена Статутом залізниць України (далі Статут залізниць).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, зменшити розмір нарахованого ТОВ «Метінвест-Шіппінг» штрафу до розміру однієї провізної плати за відстань перевезення в сумі 25 309,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач стверджує, що у відзиві на позов належним чином обґрунтував наявність підстав для зменшення штрафу, зазначивши, що ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення помилок у визначенні маси вантажу у вагоні, навів докази вжиття ним таких заходів; обґрунтував надмірність суми штрафу порівняно з допущеним порушенням та сумою, що отримав відповідач від реалізації шлаку; що в даному випадку мало місце недовантаження вагону, а не перевантаження вагону понад масу, зазначену в накладній, та вантажопідйомність вагону, що не створило загрози руху поїздів; відсутність негативних наслідків для залізниці чи третіх осіб; наявність негативних наслідків для відповідача.

В апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що позивач не надав доказів понесення ним збитків внаслідок невірного зазначення маси вантажу у вагоні. Відповідач вважає, що сума штрафу є неспіврозмірною вчиненому порушенню.

На думку відповідача, висновки суду першої інстанції не узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.06.2018 р. у справі № 906/754/17 та від 12.04.2018 р. у справі № 904/10497/16, в яких Верховний Суд погодився із зменшенням на підставі ст. 233 ГК України штрафу, нарахованого відповідно до ст. 118 Статуту залізниць за неправильно зазначено масу вантажу.

Крім того, скаржник зауважує, що фактична маса вантажу була 58 100 кг, а помилково в накладній зазначено 60 432 кг, відтак розрахункова маса все одно складає 60 тон, тому перерахунок провізної плати не здійснювався, жодна особа не понесла збитків, в тому числі й власник вантажу ПрАТ «МК «Азовсталь».

У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 р. строк від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому залізниця посилається на постанову Верховного Суду від 05.02.2019 р. у справі № 914/2339/17, згідно з якою відповідальність за невірно зазначену масу вантажу встановлена у ст. 122 Статуту залізниць незалежно від її заниження чи завищення, а розмір штрафу, встановлений у ст. 118 Статуту залізниць, залежить від розміру провізної плати за всю відстань перевезення.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Метінвест-Шіппінг» зі станції відправлення Черноморськ-Порт Одеської залізниці за залізничною накладною № 42084376 від 28.02.2019 р. на станцію Маріуполь-Порт Донецької залізниці здійснило відправлення вагону № 56965700 з вантажем сляби (заготівки сталеві).

Відповідно до зазначеної накладної відповідачем у спірному вагоні зазначено масу вантажу 60 432 кг, вантаж у вагони завантажено вантажовідправником; всього відправником сплачено залізниці 25 309,00 грн.

При проходженні зазначеного вагону через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці залізницею проведено комісійне зважування даного вагону, за результатами якого складено акт загальної форми № 413 від 16.03.2019 р. Відповідно до зазначеного акта маса нетто у вагоні № 56965700 складає 58800 кг.

На станції Маріуполь-Порт Донецької залізниці на підставі ст. 24 Статуту залізниць залізницею здійснено контрольне зважування вантажу зазначеного вагону на справних 150-тонних вагонних тензометричних вагах (повірка 04.02.2019 р.) та виявлено невідповідність відомостей, зазначених вантажовідправником в накладній № 42084376 фактичним параметрам.

За результатами контрольної перевірки станцією Маріуполь-Порт Донецької залізниці був складений комерційний акт № 484902/1 від 02.04.2019 р., відповідно до якого за результатами контрольного переважування вагону № 56965700 виявилося, що при переваженні вага брутто 81200 кг, тара з документу - 23100 кг, нетто 58100 кг, що менше ваги зазначеної в документі на 2 332 кг.

У комерційному акті також містяться відомості про те, що завантаження у вагон 2 сляби, вантаж завантажений на дерев`яні підкладки у два яруси вздовж вагону, слідів розкрадання вантажу немає.

Судом першої інстанції встановлено, що комерційний акт підписаний з боку залізниці трьома уповноваженими особами, що відповідачем в апеляційній скарзі не оскаржується.

Того ж дня, 02.04.2019 р. залізницею на станції призначення Маріуполь-Порт Донецької залізниці складений акт загальної форми ГУ-23 № 1, яким засвідчено, що представник вантажоодержувача Єрохін Д.В. від підпису комерційного акту № 484902/1 від 02.04.2019 р. відмовився.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено в ст. 6 глави 1 Статуту залізниць, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з ст. 24 Статуту залізниць, вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Правилами перевезень вантажів, а саме п. 1.1 розділу 4 "Правила оформлення перевізних документів" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 863/5084), а також ст. 23 Статуту залізниць передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

У відповідності до цих Правил, а саме до п. 2.1 та п. 2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, "кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Згідно з п. 5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній, зокрема, маси вантажу з відправника стягується штраф згідно з ст. 118 Статуту залізниць. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Згідно з п. 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р., зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 р. за № 567/6855, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці (далі - Правила № 567/6855).

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 862/5083, передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Згідно з ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць за неправильно зазначену в накладній масу вантажу з відправника стягується штраф в розмірі згідно з ст. 118 Статуту залізниць (5-кратна провізна плата за всю відстань перевезення).

У даному випадку провізна плата складає 25 309,00 грн.: сума штрафних санкцій 25 309,00 грн. х 5 = 126 545 ,00 грн.

Статтею 37 Статуту залізниць передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 861/5082, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

За змістом ст. 24 Статуту залізниць, залізниця має право перевіряти правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Частиною першою ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Статтею 129 Статуту залізниць передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України за № 334 від 28.05.2002 р.

За п. 4 Правил складання актів, комерційні акти на місцях загального користування складаються у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно зі ст. 122 Статуту залізниць, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу є комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст. 129 Статуту (з урахуванням п. 3.23 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. за № 04-5/601 та Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 р. № 01-8/917) щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитків.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь залізниці штрафу в сумі 126 545,00 грн. є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню, до однієї провізної плати, викладеного у відзиві на позов, та щодо доводів апеляційної скарги враховується наступне.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 233 ГК України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню, слід враховувати майнові інтереси відповідача та інтереси позивача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі забезпечення безпеки усіх учасників залізничного перевезення та їх майнових інтересів, які в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через свою неправомірну поведінку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2018 р. у справі № 906/434/17, штрафна санкція за невірно зазначену масу вантажу у залізничній накладній не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць, якими чітко визначено розмір штрафу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.02.2019 р. у справі № 914/2339/17, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць, покладає на порушника відповідальність, яка передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць, а штраф, який передбачений цими пунктами, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на те, що:

- вантаж прибув на станцію Маріуполь-Порт та поданий під вивантаження належному вантажоодержувачу своєчасно, що, в свою чергу, свідчить про відсутність негативних наслідків у позивача;

- оскільки не відбулося перерахунку плати за перевезення, тому й жодна особа не понесла збитків, враховуючи і власника вантажу, пов`язаних з помилкою у масі вантажу;

- допущене порушення не спричинило збитків для залізниці та інших учасників господарських відносин, а також не створило небезпеки на залізничному транспорті.

Інших обставин для зменшення відповідальності за спірне порушення відповідач не навів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що співмірність штрафу у порівнянні з отриманим доходом від реалізації вантажу чи ціною господарського договору з контрагентом вантажовідправника у розумінні вищенаведених вимог Статуту залізниць не підлягають окремому дослідженню. До того ж, відповідних доказів скаржником до матеріалів справи не надано.

Недотримання вимог Статуту залізниць, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати, що стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.

Отже, місцевий господарський суд правомірно та на законних підставах відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення заявленого до стягнення штрафу до однієї провізної плати, оскільки ним не доведено наявності всіх обставин, що передбачені ч. 1 ст. 233 ГК України та які є підставою для зменшення штрафу.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 12.04.2018 р. у справі № 904/10497/16 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дана справа розглянута Верховним Судом на підставі пп.1 п.1 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України (в редакції закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р.), під час розгляду якої досліджувалося питання правомірності нарахування штрафу виходячи з вартості лише провізної плати надлишку (нестачі) маси вантажу, а не від розміру всієї провізної плати.

Так само не приймаються до уваги і посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 25.06.2018 р. у справі № 906/754/17 у зв`язку з тим, що у цій справі мало місце перевантаження вагону на 18 500 кг, в той час як залізниці заборонено приймати до перевезення вантажі у вагонах, завантажених з перевищенням їх вантажопідйомності. Тобто, правовідносини у справі № 906/754/17 та у справі № 905/1574/19 не є тотожними.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2019 р. у справі № 905/1574/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 17.01.2020 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна