ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3818/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Концерн "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А) 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1)
до Приватного підприємства "Серж" (61003, м. Харків, вул. Майдан Конституції, буд. 1)
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії "Військторгсервіс" до Приватного підприємства "Серж" про стягнення коштів. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором оренди № 6477-Н від 14.03.2018 та Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання наданого в оренду нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6477-Н-2018-ВВ від 14.03.2018, з урахуванням чого до стягнення з відповідача заявлено: заборгованість за договором оренди в розмірі 16509,17 грн., а саме: заборгованість у розмірі 13806,99 грн., пеню у розмірі 1596,31 грн.; 3 % річних у розмірі 139,82 грн.; 7 % штрафу у розмірі 966,05 грн. та заборгованість за договором про відшкодування в розмірі 5946,76 грн., а саме: основний борг у розмірі 4780,80 грн.; пеня у розмірі 833,33 грн.; 3 % річних у розмірі 72,28 грн.; 7 % штрафу у розмірі 334,32 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін. Також, вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області. Зазначеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

02.01.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача надійшли пояснення (вх. №28), в яких заявлені позовні вимоги підтримав повністю.

Надані пояснення досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Відповідач у строк, встановлений судом не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, суд зазначає, що відповідач своєчасно та належним чином повідомлений про розгляд даної справи, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №032696/2 з якого вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі отримана уповноваженою особою відповідача ще 19.12.2019.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2019, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

З урахуванням наведеного, оскільки Приватним підприємством "Серж" не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

14.03.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець) та Приватним підприємством "Серж" (орендар) було укладено Договір оренди № 6477-Н від 14.03.2018 (надалі - Договір оренди) (т.с. І а.с. 22-28), відповідно до умов пункту 1.1. якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: 1- поверхова будівля магазину (збірно-розбірний павільйон) інв. №17, реєстровий № 33689922.33.АААЖЛБ399, літ. А, загальною площею 74,70 м2, за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, бульвар Комарова, 1-П, що перебуває на балансі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" (балансоутримувач).

Згідно з пунктом 3.1. Договору оренди орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку січень 2018 р. - 3087,27 грн. Орендна плата за перший місяць оренди березень 2018 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за лютий - березень 2018.

Відповідно до п. 3.6. вищевказаного Договору оренди 6477-Н від 14.03.2018 орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно, до 15 числа місяця наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики, у співвідношенні: безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 70%; на рахунок, визначений балансоутримувачем - у розмірі 30%.

Факт передачі в оренду Майна за Договором підтверджується Актом приймання-передачі орендованого майна від 14.03.2018 (т.с. I а.с. 29).

Цей Договір укладено на 2 роки 11 місяців, що діє з 14.03.2018 до 14.02.2021 (пункт 10.1. Договору оренди).

Також, 14.03.2018 на виконання умов спірного Договору, між "Східною" філією Концерну "Військторгсервіс" (балансоутримувач) та ПП "Серж" (орендар) було укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання наданого в оренду нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6477-Н-2018-ВВ (далі - Договір відшкодування) (т.с. І а.с.31-33), відповідно до умов пункту 1.1. якого, балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію майна, що є предметом Договору оренди, а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах (відшкодовує) балансоутримувачу щодо сплати ним земельного податку пропорційно до займаної ним площі в будівлі та споруді.

Пунктом 2.2.33 розділу 2 Договору відшкодування передбачено, що орендар зобов`язується не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця, вносити плату на рахунок балансоутримувача майна щодо відшкодування податку на землю відповідно до загальної площі майна у розмірі, визначеному в Додатку 1, згідно виставлених балансоутримувачем рахунків.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому наголошує про те, що відповідач свої зобов`язання за вищевказаними Договором оренди 6477-Н від 14.03.2018 та за Договором відшкодування № 6477-Н-2018-ВВ від 14.03.2018 виконав неналежним чином, виставлені рахунки на оплату (т.с. І а.с. 35-50) своєчасно та у встановлені Договорами строку не здійснював, у зв`язку із чим, у відповідача станом на 15.11.2019 утворилася заборгованість з орендної плати за Договором оренди 6477-Н від 14.03.2018 за період: березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2019 року у розмірі 13806,99 грн. та за Договором відшкодування 6477-Н-2018-ВВ від 14.03.2018 за період: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2019 року у розмірі 4780,80 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу Претензію - вимогу за вих. № 98/19 від 13.05.2019 (т.с. І а.с. 53-62) з відповідною вимогою сплатити наявну заборгованість.

Однак відповідач відповіді на вимогу не надав та наявну заборгованість позивачу не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов`язковим для виконання кожної із сторін.

Згідно зі статтею 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання вимог Договору оренди відповідачем було прийнято в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно. А саме: 1-поверхова будівля магазину (збірно-розбірний павільйон) інв. №17, реєстровий № 33689922.33.АААЖЛБ399, літ. А, загальною площею 74,70 кв.м., за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, бульвар Комарова, 1-П, що перебуває на балансі позивача.

Частиною першою статті 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Із обставин справи слідує, що за відповідачем обліковується заборгованість з орендної плати (за період: березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2019 року) у розмірі 13806,99 грн. та витрат на утримання майна (за період: (січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2019 року) у розмірі 4 780,80 грн.

Відповідно до частини третьої статті 285 ГК України орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, одностороння відмова від договору оренди в силу частини першої статті 291 ГК України не допускається.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати відповідачем заборгованості з орендної плати та витрат на утримання майна за спірний період, що є предметом розгляду даної справи, при цьому учасниками справи не зазначено про існування таких доказів.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідачем будь-яких доказів на спростування викладених обставин до матеріалів справи не надано.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 13806,99 грн. та витрат на утримання майна в сумі 4780,80 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафу, суд зазначає наступне.

В силу частини другої статті 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Згідно приписів статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пунктів 3.7., 3.8. Договору оренди, орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату оплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар сплачує штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно з підпунктом 2.2.33. пункту 2.2. Договору про відшкодування при несвоєчасному внесені плати, встановленої цим Договором, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки. У разі, якщо на дату сплати плати, встановленої цим Договором, заборгованість за нею становить загалом не менше ніж тридцять календарних дні, орендар сплачує штраф, який обчислюється у розмірі 7 відсотків від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пред`явлених до стягнення: пені за Договором оренди та Договору про відшкодування в загальному розмірі 2429,64 грн. та штрафу за Договором оренди та Договором про відшкодування в загальному розмірі 1300,37 грн., суд зазначає, що розрахунки позивача є обґрунтованими та арифметично вірними, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення 3 % річних за Договором оренди та Договору про відшкодування в загальному розмірі 212,10 грн., суд зазначає про наступне.

Відповідно до статті 78 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року (Віденської конвенції), до якої Україна приєдналася відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР № 7978-ХІ від 23 серпня 1989 року, та яка набула чинності 01 лютого 1991 року, встановлено, що якщо сторона допустила прострочення у виплаті ціни чи іншої суми, інша сторона має право на відсотки з простроченої суми.

Згідно з приписами статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству, у тому числі статті 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, а також порядку розрахунків, погодженого сторонами, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за Договором оренди та Договору про відшкодування в загальному розмірі 212,10 грн. підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем власного розрахунку (контррозрахунку) вказаних сум до суду разом із відзивом подано не було.

Розподіл судових витрат.

В силу статті 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 1921,00грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положення частин 2 та 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1-3 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Як свідчать матеріали справи, між Адвокатом Шеін І.В. (Адвокат) та "Східна" філія концерну "Військторгсервіс" (Клієнт) було укладено Договір про надання правових послуг адвоката від 08.05.2019 №08/05/19-1 (надалі - Договір, т. I, а.с. 83-84), відповідно до предмету якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво та захист його інтересів у всіх правоохоронних органах на досудовому слідстві та у судах по кримінальних, адміністративних, про адміністративні правопорушення, господарських та цивільних справах, державних органах влади та місцевого самоврядування, підприємствах всіх форм власності, перед всіма юридичними та фізичними особами.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Згідно з вимогами статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У даному разі, на підтвердження понесених витрат з професійної правничої допомоги у сумі 5000,00 грн. позивач надав лише копію Договору про надання правових послуг адвоката від 08.05.2019 №08/05/19-1.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат позивачем до матеріалів справи не надано, тому враховуючи відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, суд відмовляє у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Серж" (61003, м. Харків, вул. Майдан Конституції, буд. 1, ) на користь Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А, ) - 13806,99 грн. заборгованості за договором оренди № 6477-Н від 14.03.2018; 4780,80 грн. заборгованості за договором про відшкодування №6477-Н-2018-ВВ від 14.03.2018; 2429,64 грн. пені; 1300,37 грн. штрафу; 212,10 грн. 3 % річних та 1921,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "17" січня 2020 р.

Суддя Є.М. Жиляєв