ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2020р. Справа № 904/4849/19

За позовом: Державного підприємства «Антонов», м. Київ

До: Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Спецтех Капітал», м. Вільногірськ

Про: стягнення 236 713, 70 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

ДП «Антонов» (позивач) звернувся з позовом до ПП НВП «Спецтех Капітал» (відповідач) про стягнення 236 713, 70 грн. ( в т.ч. : 170 959, 88 грн. - пеня та 65 753, 82 грн. - штраф) штрафних санкцій за порушення строків поставки товару за договором поставки №1217 від 30.01.18р. (укладеним між сторонами).

Ухвалою суду від 11.11.19р. було відкрите провадження у справі №904/4849/19 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

ПП НВП «Спецтех Капітал» (відповідач) у відзиві на позов заперечував проти задоволення позовних вимог , зазначаючи, що згідно до умов договору поставки №1217 від 30.01.18р. відповідач взяв на себе зобов`язання з поставки товару позивачу;пунктом 1.3. вказаного договору визначено право покупця на зменшення обсягів закупівлі; пунктом 1.6. договору (з урахуванням додаткових угод ) визначено можливість поставки товару партіями в рамках оформлених специфікацій, згідно до заявок позивача; пунктом 4.4 договору передбачено, що зобов`язання постачальника з поставки кожної окремої партії товару вважається виконаним в момент фактичної передачі товару покупцю, що підтверджується підписанням сторонами видаткових накладних; у випадку недопоставки товару постачальник зобов`язується до поставити товар протягом 5 днів, з моменту отримання письмового повідомлення від покупця. Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій за не поставку товару за двома позиціями Специфікації №2, в той же час, відповідач не заперечує проти цього, оскільки в порушення вимог п. 1.6. договору позивач заявку на вказану партію товару не надавав, докази цього до позовної заяви не надав. Окрім того, зазначає, що строки поставки товару за Специфікацією №2 неодноразово змінювались сторонами (додаткові угоди №1 та №6); за відсутності заявок позивача відповідач не здійснював замовлення товару у виробника, щоб не понести збитків, оскільки позивач міг скористатись правом, визначеним п.1.3. договору щодо зменшення обсягів закупівлі; письмового повідомлення відповідно до пункту 4.4. договору про допоставку товару за специфікацією №2 від позивача на адресу відповідача не надходило, докази цього до позовної заяви не надано. Також зазначає, що додатковою угодою №7 від 22.12.18р. сторонами було продовжено термін дії договору до 31.12.2019 року та у період з жовтня 2018 року по березень 2019 року здійснювалось виконання договору №1217 від 30.01.2018 р. з поставки товару за іншими специфікаціями, жодних претензій у сторін не було. Враховуючи вищезазначене, відповідач зазначає, що він не допустив порушення зобов`язання, а в діях позивача вбачається невиконання своїх зобов`язань, визначених договором.

Окрім того, зазначає, що в подальшому він самостійно запропонував позивачу врегулювати питання щодо поставки двох позицій (за якими виник цей спір) та направив пропозицію про встановлення нового строку поставки товару згідно додаткової угоди №8 від 12.07.2019р.) з супровідним листом №387 від 12.07.2019 року; та лише у серпні 2019 року (лист №169/9304-19 від 08.08.2019) позивач повідомив відповідача про вирішення питання потреби вищезазначених комплектуючих виробів в інший спосіб, намір розірвати договір та намір вимагати сплати пені; при цьому сама вимога щодо сплати пені (її розрахунок) відповідачу не надавалась до моменту звернення до суду. Також звертає увагу суду, що позивачем не надано до позову доказів, які б свідчили про закупівлю товару не витребуваного позивачем за специфікацією №2 (за яким виник спір), відсутні будь-які докази негативних наслідків для позивача чи збитків. Окрім того, відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій.

ДП «Антонов» (позивач) у відповіді на відзив заперечував проти обставин , викладених в ньому, зазначаючи, що є хибними твердження відповідача, що позивач зобов`язаний був надати відповідну заявку на поставку товару за Специфікацією №2 до договору, оскільки при виконанні умов договору поставка товару відбувалася виключно на підставі укладених додаткових угод та специфікаціях, в яких обумовлювалися істотні умови поставки товару, зокрема, найменування, кількість, ціна за одиницю товару, загальна вартість, строки поставки тощо. Згідно фактичних обставин справи та доказів, що їх підтверджують, товар за специфікацією №2, зокрема, «Регулятор відсічний 6229-01» в кількості 2 шт. та «Блок вимірювання 6217» в кількості 1 шт., відповідач зобов`язаний був поставити в термін не пізніше 17.07.18р. включно згідно умов додаткової угоди №1 від 18.05.18р., чого відповідачем зроблено не було. Позивач з метою мирного врегулювання спору погодився на пропозицію відповідача і на прохання останнього уклав з ним 18.09.18р. додаткову угоду №6 від 03.08.18р. надавши відповідачу додатковий строк для поставки товару до 18.10.18р. включно; однак (за твердження позивача) після цього відповідач повторно не виконав свої зобов`язання по поставці товару у визначений термін; зі спливом 2 (двох) місяців з дати повторного невиконання зобов`язання відповідача по поставці товару позивачем було направлено на його адресу претензійний лист №169/14411-18 від 10.12.18р., в якому позивач запропонував відповідачу в найкоротший термін поставити продукцію та добровільно сплатити пеню.

Також зазначає, що належним, допустимим, достовірним та вірогідним доказом визнання відповідачем тієї обставини, що він порушив виконання зобов`язання за договором, вважається його лист №387 від 12.07.19 р., який знаходиться в матеріалах справи, та згідно якого відповідач визнає факт неможливості здійснення поставки товару у встановлені терміни в зв`язку із заміною не кондиційних виробів зусиллям виробника, оскільки під час контрольної перевірки в лабораторії виробника були виявлені недоліки.

ПП НВП «Спецтех Капітал» (відповідач) у запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що жодних змін про виключення, або не застосування пунктів 1.6., 4.4. договору поставки №1217 від 30.01.18р. до окремих специфікацій чи поставок сторони не погоджували, зміни в договір не вносились з цього приводу, тому вказані пункти є обов`язковими до виконання. В силу положень ст.525 ЦК України, одностороння зміна умов зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. За твердженням відповідача, у позивача відсутні підстави для відмови від виконання з його боку (визнання не обов`язковими) пунктів 1.6., 4.4. договору при поставці за спірною Специфікацією №2.

Також зазначає, що позивач вводити суд в оману , зазначаючи про наявність спору з приводу виконання договору у 2018р. та до вересня 2019р. Весь товар за договором поставлявся окремими партіями, що відображено в поданому до відзиву розрахунку; жодних письмових повідомлень, як того вимагає п.4.4. договору або претензій від позивачем на адресу відповідача не надходило, доказів цього позивачем до справи не надано. Строк поставки, зокрема, за Специфікацією №2 з 17.07.2018 року був змінений на період до 18.10.18р. за згодою сторін, що підтверджується підписанням додаткової угоди №6. Ця додаткова угода №6 не містить такого визначення як «додатковий строк поставки». Таким чином, саме доводи позивача не відповідають умовам договору поставки №1217 від 30.01.2018 (з урахуванням всіх його додатків).

Окрім того, зазначає, що лист відповідача №387 від 12.07.19 р. є лише пропозицією поставки двох позицій товару за Специфікацією №2 (за якими виник цей спір) , про що з цим же листом направлено проект додаткової угоди №8 від 12.07.19 р. Вказаний лист не є визнанням жодних фактів. Також, звертає увагу суду, що тільки у липні 2019 року позивачем заявлено про порушення строків поставки за Специфікацією №2 та заявлено на цій підставі про відмову від договору. За таких умов, та враховуючи відсутність заявок позивача на поставку товару і вимог, понад 9 місяців, порушення пунктів 1.6, 4.4. договору, вважаємо безпідставними та помилковими строки нарахування штрафних санкцій за заявленим позовом.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.18р. між ПП НВП «Спецтех Капітал» (постачальник) та ДП «Антонов» (покупець) укладено договір поставки №1217, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця гідропривід планетарний , надалі товар, а покупець прийняти та оплатити товар, на умовах цього договору (п.1.1. договору).

Найменування, марка, кількість, якість товару, одиниця вимірювання та ціна вказуються в Специфікації (додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору (п.1.2. договору). Покупець залишає за собою право на зменшення обсягів закупівлі (п.1.2. договору). Згідно заявкам покупця в рамках оформленої специфікації (додаток №1), товар може поставлятися та оплачуватися партіями (п.1.6. договору) .

Згідно п. 4.1. договору поставка товару (партії товару) здійснюється на умовах DDP (склад покупця: вул. Академіка Туполєва, 1, м. Київ), згідно правил ІНКОТЕРМС-2010. Поставка товару (партії товару) покупцю здійснюється постачальником не пізніше 40 (сорока) робочих днів з моменту отримання авансу у розмірі 50% на рахунок постачальника; допускається дострокова поставка партії товару з обов`язковими повідомлення покупця (п.4.3. договору). Зобов`язання постачальника з поставки кожної окремої партії товару вважається виконаним в момент фактичної передачі товару покупцю, що підтверджується підписанням сторонами видаткових накладних; у випадку недопоставки товару постачальник зобов`язується до поставити товар протягом 5 календарних днів, з моменту отримання письмового повідомлення від покупця (п.4.4. договору).

В п.7.1. договору сторони погодили, що за порушення термінів постачання згідно з п.4.3. цього договору постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якої було допущено прострочення, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості товару (а.с.9-11).

Згідно умов додаткової угоди №1 від 18.05.18р. (а.с.13) сторони домовились ввести в дію Специфікацію №2 від 18.05.2018, відповідно до якої постачальник зобов`язався поставити покупцю відповідний товар, яким є:

1. «Кран електропневматичний перекривний 3276М» в кількості 2 (шт.) загальною

вартістю 535 464,00 грн. без ПДВ;

2. «Заслонка перекривна « 5441Т» в кількості 1 (шт.) загальною вартістю 125 874,00

грн. без ПДВ;

3. «Регулятор відсічний 6229-01» в кількості 2 (шт.) загальною вартістю 874 262,18

грн. без ПДВ;

4. «Регулятор тиску 5590БТ/0,25» в кількості 1 (шт.) загальною вартістю 125 874,00

грн. без ПДВ;

5. «Блок узгодження 6071» в кількості (1 шт.) загальною вартістю 345 654,00 грн. без

ПДВ;

6. «Блок вимірювання 6217» в кількості 1 (шт.) загальною вартістю 345 654,00 грн.

без ПДВ.

Всього загальна вартість товару за цією специфікацією склала 2 823 338,62 грн., в тому числі ПДВ 470 556,44грн. (а.с.14).

Одночасно із введенням в дію Специфікації №2 сторони домовились внести зміни до п.4.3. договору, згідно з якими строк поставки товару за Специфікацією №2 було встановлено у 60 календарних днів після підписання Додаткової угоди №1, тобто до 17.07.2018 включно.

Так, відповідно до видаткової накладної №31 від 15.06.2018 постачальником було частково поставлено покупцю товар на суму 716 882, 40 грн. (в т.ч ПДВ), зокрема:

1. «Заслонку перекривну « 5441Т» в кількості 1 (шт.) загальною вартістю 125 874,00 грн. без ПДВ;

2. «Регулятор тиску 5590БТ/0,25» в кількості 1 (шт.) загальною вартістю 125 874,00 грн. без ПДВ;

3. «Блок узгодження 6071» в кількості (1 шт.) загальною вартістю 345 654,00 грн. без ПДВ. (а.с.24).

03.08.18р. постачальник запропонував покупцю змінити строки поставки товару за Специфікацією №2 та визначити строк у 30 календарних днів з моменту підписання Додаткової угоди №6 від 03.08.2018. Покупцем було прийнято пропозицію постачальника та підписано 18.09.2018р. Додаткову угоду №6, тим самим змінено термін поставки товару за Специфікацією №2 до 18.10.2018р. включно (а.с.22).

З матеріалів справи вбачається, що постачальником було поставлено покупцю наступний товар: 1.«Кран електропневматичний перекривний 3276М» в кількості 2 (шт.) загальною

вартістю 535 464,00 грн. без ПДВ згідно видаткової накладної №54 від 29.08.2018р. (а.с.25); 2. «Регулятор відсічний 6229-01» в кількості 1 (шт.) загальною вартістю

437 131,09грн. без ПДВ згідно видаткової накладної №55 від 29.08.2018р. (а.с.26).

В той же час, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором та специфікації №2 договору постачальником не було поставлено відповідачу «Блок вимірювання 6217» в кількості (1 шт.) та «Регулятор відсічний 6229-01» (1 шт.).

У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач 10.12.18р. направив відповідачу претензійний лист №169/14411-18, відповідно до якого повідомив постачальника про порушення ним термінів поставки товару та про необхідність в найкоротший термін поставити позивачу недопоставлену продукцію або добровільно сплатити пеню в розмірі 112 720, 95 грн. (а.с.27).

Але постачальник лише листом №387 від 12.07.2019р. повідомив покупця про те, що згідно специфікації №2 поставка вищевказаної партії продукції не може бути здійснена у встановлені терміни та просив розглянути можливість зміни строків поставки згідно Специфікації №2. (а.с.28).

Позивач зазначає, що у зв`язку з виробничою необхідністю та неможливістю надання постачальнику подальшої відстрочки щодо поставки товару ним (позивачем) було поінформовано постачальника (відповідача) листом №169/9304-19 від 08.08.2019р. про вирішення питання потреби вищезазначених комплектуючих виробів в інший спосіб. Крім цього, даним листом покупець також проінформував постачальника про порушення останнім істотних умов договору та про намір розірвати з 07.08.2019 договір поставки №1217 від 30.01.18р. (а.с.30).

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з цим позовом до суду, та відповідно до п. 7.1. договору нарахував відповідачу штрафні санкції на суму непоставленого відповідачем товару (939 340, 31 грн.) за Специфікацію №2 до договору поставки, а саме : 170 959, 88 грн. пені ( за період з 19.10.18р. по 19.04.19р.) та 65 753, 82 грн. штрафу (а.с.4).

На час винесення рішення у справі відповідачем доказів своєчасної поставки позивачу товару, або доказів сплати штрафних санкцій не надано.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено , що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються положення Цивільного кодексу України, насамперед, загальні положення про забезпечення виконання зобов`язання, встановлені його статтями 546-548. Проте, норми Цивільного кодексу України не повністю поширюються на господарсько-правові штрафні санкції.

За правилами Цивільного кодексу України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Сторони під час укладання договору поставки передбачили , що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Графіку поставки товару, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару ( п.7.10 )

Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст. 231), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за неналежне виконання не грошового зобов`язання, та що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в ч. 3 ст. 549 ЦК України. Коли обов`язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв`язку з порушенням зобов`язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у ч. 1 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

Як вже зазначено вище, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо термінів поставки товару, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача передбаченої пунктом 7.1.договору неустойки (пені та штрафу ).

Також слід зазначити, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Судом було перевірено правильність нарахувань позивача відповідачу пені та штрафу, порушень не виявлено. Враховуючи вищезазначене позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Одночасно, заперечення відповідача суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, крім того відповідачем не надано належних доказів, які б беззаперечно підтверджували погодження між сторонами інших строків поставки товару за Специфікацією №2 за вищезазначеним договором, ніж тих які були погоджені сторонами в додатковій угоді №6 до договору. Безпідставними є також твердження відповідача про неможливість своєчасної поставки ним на користь позивача товару ( погодженого у специфікації №2 ) внаслідок не надсилання тим на його адресу відповідної заявки ; оскільки умовами договору , додаткових угод та специфікацій сторони узгодили всі суттєві умови договору ; а після того,як відповідач своєчасно не поставив на адресу позивача вищенаведений товар , позивач 10.12.18р. додатково направив на його адресу претензійний лист ,в якому вкотре вимагав виконання зобов`язань з поставки товару в найкоротший термін ( а.с.27) .

Окрім того, суд не вбачає достатньо правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій , оскільки відповідачем не наведено достатніх доказів в обґрунтування цього клопотання .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача - Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Спецтех Капітал» ( 51700, м. Вільногірськ Дніпропетровської області, вул. Степова, 12; ) на користь позивача Державного підприємства «Антонов» (03062, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 1; ): 170 959, 88 грн. пені; 65 753, 82 грн. штрафу та 3 550, 71 грн. - витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 11.01.2020р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя Васильєв О.Ю.