ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020м. ДніпроСправа № 904/6085/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від позивача: Пясецький Д.В.;

від відповідача: Калга С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" (м. Дніпро)

про стягнення суми пені та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 00284/16-ТЕ(Т)-4 від 30.09.2016 у загальному розмірі 4 743 грн. 46 коп.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" (далі - відповідач) суму пені та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 00284/16-ТЕ(Т)-4 від 30.09.2016 у загальному розмірі 4 743 грн. 46 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 4 150 грн. 53 коп. - пеня;

- 592 грн. 93 коп. - 3% річних.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем (споживачем) зобов`язань за договором постачання природного газу № 00284/16-ТЕ(Т)-4 від 30.09.2016 в частині своєчасної оплати спожитого у грудні 2016 року природного газу на суму 655 819 грн. 21 коп., який на теперішній час є оплаченим. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 8.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 26.01.2017 по 05.02.2017 в сумі 4 150 грн. 53 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 26.01.2017 по 05.02.2017 в сумі 592 грн. 93 коп.

Ухвалою суду від 23.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 20.01.2020.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 2236/20 від 16.01.2020), в якому він просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, що є предметом позову у справі та фактично визнає позовні вимоги, пояснюючи затримку здійснення оплати - ненаданням позивачем в строк, передбачений договором, актів та рахунків, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами та відсутністю бюджетного фінансування на 2017 рік.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 2236/20 від 20.01.2020), в якій він заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, що є предметом розгляду, посилаючись на наступне:

- на відповідача покладено договором обов`язок здійснити підрахунок обсягів та вартості спожитого ним природного газу, а також підготувати та направити на адресу позивача відповідні акти приймання-передачі;

- відповідач ще до моменту підписання вказаних актів з боку позивача, вже був обізнаний про суми, які він має сплатити на користь позивача в строки, що визначені пунктом 6.1. договору;

- надіслання на адресу відповідача рахунку на оплату не передбачено договором, натомість розділ 13 договору містить реквізити рахунку позивача для зарахування коштів;

- пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати, протягом місяця поставки газу;

- тобто, відповідач не був позбавлений можливості здійснювати оплату за поставлений газ до моменту підписання відповідного акту приймання-передачі газу така оплата вважатиметься як передоплата, що також не суперечить розділу 6 договору;

- в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору;

- боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема, кінцевих споживачів, відсутність коштів на рахунках, тощо;

- як вбачається з матеріалів справи, відповідач фактично обґрунтовує свою правову позицію стосовно наявності підстав для зменшення неустойки у зв`язку з тим, що у відповідача державна форма власності і він фінансується з бюджету;

- станом на 01.10.2019 торгова дебіторська заборгованість (за основним видом діяльності підприємства є продаж газу) перед позивачем з боку споживачів становила 44,438 млрд. грн., та має тенденцію до зростання;

- станом на 30.09.2019 відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових позик складає 34,466 млрд. грн., довгострокових - 24,321 млрд. грн., всього - 60,787 млрд. грн.;

- вказане свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 років;

- позивач як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави.

У судове засідання 20.01.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 20.01.2020 виклав зміст позовних вимог, навів доводи в їх обґрунтування.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.01.2020 визнав позовні вимоги позивача у повному обсязі; зазначив, що прострочення оплати у спірному періоді виникло через відсутність бюджетного фінансування на 2017 рік, а також просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, що є предметом позову у справі.

Представник позивача у судовому засідання проти задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву, а також на його необґрунтованість та не підтвердження відповідачем жодним належним доказом наявність обставин, з якими закон пов`язує використання судом права на зменшення штрафних санкцій.

Представник відповідача у судовому засідання зазначив, що необхідності у наданні заперечень на відзив немає; його позиція викладена у відзиві на позовну заяву та з урахуванням викладених у ній обставин, представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 20.01.2020 наголошено на тому, що ними повідомлені суду всі обставини та долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів..

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 20.01.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору постачання природного газу, строк дії договору, умови поставки та оплати, факт поставки, загальна вартість поставленого природного газу, настання строку його оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 30.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник, позивач) та Державним закладом "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" (далі - споживач, відповідач) було укладено договір постачання природного газу № 00284/16-ТЕ(Т)-4 (далі - договір, а.с.17-25), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачеві у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його, на умовах договору. Природний газ, (06.20.1, Газ природний, скраплений або в газоподібному стані (09123000-7, природний газ), що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункти 1.1. та 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.12.2016 (включно) природний газ обсягом до 310,00 тис.куб.метрів, у тому числі за місяцями, згідно з графіком, передбаченим цим пунктом.

В подальшому, додатковою угодою № 1 від 29.12.2016 до договору сторонами були внесені зміни до пункту 2.1. договору, а саме: сторони дійшли згоди викласти його в такій редакції: постачальник передає споживачу в період з 01.10.2016 по 31.12.2016 (включно) природний газ обсягом до 228,408 тис.куб.метрів, у тому числі за місяцями, згідно з графіком, передбаченим цим пунктом (а.с.26).

У розділі 12 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.10.2016, відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України і діє в частині реалізації газу до 31.12.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що постачальник передає споживачу газ у його загальному потоці у разі:

- природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 0 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе свою відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

У відповідності до пункту 3.4. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

На виконання умов договору позивачем у грудні 2016 року було поставлено відповідачу природний газ на суму 655 819 грн. 21 коп., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 655 819 грн. 21 коп. (а.с. 29).

Вказаний акт підписаний позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу, акт підписаний представником відповідача та скріплений відтиском його печатки.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягу, строку чи якості поставленого у спірний період позивачем природного газу; з вищезазначеного акту приймання-передачі природного газу вбачається, що акт підписаний сторонами без заперечень.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за договором.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити природний газ відповідає обов`язок покупця оплатити вартість газу і наданих послуг.

У відповідності до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, у розділі 5 договору сторони узгодили ціну на газ.

У пункті 5.4. договору сторони погодили, що загальна вартість договору становить 1 532 020 грн. 00 коп., крім того ПДВ - 306 404 грн. 00 коп., разом з ПДВ - 1 838 424 грн. 00 коп.

В подальшому, додатковою угодою № 1 від 28.12.2016 до договору сторонами були внесені зміни до пункту 5.4. договору, а саме: сторони дійшли згоди викласти його в наступній редакції: загальна вартість договору становить 1 128 792 грн. 33 коп., крім того ПДВ - 225 758 грн. 46 коп., разом з ПДВ - 1 354 550 грн. 79 коп.

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В порушення вказаних умов договору, відповідач поставлений у спірний період природний газ оплатив із порушенням визначених у пункті 6.1. договору термінів.

Так, позивач посилається на те, що відповідач допустив порушення строків оплати поставленого у грудні 2016 року природного газу на суму 655 819 грн. 21 коп., який на теперішній час є оплаченим. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 8.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 26.01.2017 по 05.02.2017 в сумі 4 150 грн. 53 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 26.01.2017 по 05.02.2017 в сумі 592 грн. 93 коп., що і є причиною спору.

Слід звернути увагу, що відповідно до пункту 10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За нормою частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач поставлений у грудні 2016 року природний газ оплатив у повному обсязі, але із простроченням. Вказане вбачається із банківської виписки за 06.02.2016, а саме:

- спожитий за актом приймання-передачі від 31.12.2016 природний газ на суму 655 819 грн. 21 коп. було оплачено відповідачем 06.02.2016 (а.с. 33-34).

Судом враховано, що відповідно до пункту 6.3. договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума боргу.

При цьому, судом було враховано, що під час отримання від відповідача оплат позивач здійснював їх розподіл та зарахування в рахунок погашення основного боргу (без врахування положень статті 534 Цивільного кодексу України та пункту 6.4. договору). Вказане підтверджується розрахунком позивача та самими позовними вимогами, оскільки позивач визнає відсутність заборгованості відповідача щодо оплати спожитого в спірний період газу, а штрафні санкції та втрати, які накопичились через прострочення оплати в цей період позивач заявляє до стягнення у судовому порядку.

В той же час, судом також було враховано, що в призначеннях платежів, які були здійснені відповідачем в рахунок оплати за спірний період, відповідач вказував оплату за природний газ по спірному договору за певний місяць, отже позивач правомірно здійснював зарахування вказаних платежів в оплату спожитого в певному місяці природного газу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що спожитий у грудні 2016 року природний газ був оплачений відповідачем із простроченням.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Так, на підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов`язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, була нарахована пеня за період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем з 26.01.2017 по 05.02.2017 в сумі 4 150 грн. 53 коп., яку позивач просив стягнути відповідно до наданого розрахунку (а.с.14).

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо), з урахуванням фактичної дати оплати (не включаючи в період дату оплати), арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви (а.с.14), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 4 150 грн. 53 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати газу у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення 3% річних за період прострочення з 26.01.2017 по 05.02.2017 в сумі 592 грн. 93 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо), з урахуванням фактичної дати оплати (не включаючи в період дату оплати), арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок 3% річних, долучений позивачем до позовної заяви (а.с.14), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 592 грн. 93 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій суд зазначає слідуюче.

В силу приписів статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Обов`язок доведення наявності підстав для зменшення штрафних санкцій покладений саме на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною 1 статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до норма статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Однак, звертаючись із відповідним клопотанням відповідач обмежився лише зазначенням певних обставин (несвоєчасне надання актів та рахунків, відсутність фінансування), не надавши жодного доказу на підтвердження їх існування. Більше того, вказані обставини самі по собі не можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, без доведення обставин щодо наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, тяжкого матеріального становища, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інших виключних обставин. Більше того, відповідачем не надано доказів та не повідомлено обставин щодо його майнового стану, з метою оцінки та дотримання під час вирішення даного питання балансу інтересів обох сторін. В свою чергу, позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву наведено обставини та надано докази, які суд оцінює більш вірогідними під час вирішення наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, а саме: щодо відсутності підстав для зменшення належної до стягнення пені.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій та відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про їх зменшення.

Щодо розподілусудових витрат по справі суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 1 921 грн. 00 коп.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду:

- позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн. 00 коп.) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (672 350 грн. 00 коп.);

- позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову становила 4 743 грн. 46 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову складала 1 921 грн. 00 коп. (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Під час звернення із позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1 921 грн. 00 коп. відповідно до платіжного доручення № 7011495 від 09.12.2019 (а.с.13).

В той же час, відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма закріплена в частині 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне в порядку, визначеному частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути позивачу 50% сплаченого ним при поданні позову судового збору у розмірі 960 грн. 50 коп., оскільки до початку розгляду справи по суті відповідачем було подано заяву про визнання позову.

В іншій частині витрати по сплаті судового збору судом покладаються на відповідача у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, що встановлено судом та не заперечувалося останнім під час розгляду справи; стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 960 грн. 50 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення суми пені та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 00284/16-ТЕ(Т)-4 від 30.09.2016 у загальному розмірі 4 743 грн. 46 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" (49044, м. Дніпро, вулиця Володимира Вернадського, будинок 9; ідентифікаційний код 02010681) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) - 4 150 грн. 53 коп. - пені, 592 грн. 93 коп. - 3% річних та 960 грн. 50 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Повернути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) частину сплаченого судового збору у сумі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп., перерахованого згідно з платіжним дорученням № 7011495 від 09.12.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне текст рішення складений та підписаний - 20.01.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко