ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2346/19

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Колективного підприємства по будівництву інженерних мереж № 6 (адреса: 04053, м. Київ, вул. Гоголівська, буд.39 , код 04013399)

до Коцюбинської селищної ради (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Доківська,буд. 2, код 04360600)

про стягнення 44584,29 грн.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Колективного підприємства по будівництву інженерних мереж № 6 (позивач) до Коцюбинської селищної ради (відповідач) про стягнення 44584,29 грн., з яких: 25 444,07 грн. основного боргу, 14 814,73 грн. пені та 4 325,49 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору підряду №01-09/17 від 01.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.09.2019 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.

На адресу Господарського суду Київської області 01.11.2019 від представника позивача надійшла заява про прийняття позовної заяви до розгляду у зв`язку з усуненням недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.11.2019 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та зобов`язано сторін вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи відзив на позовну заяву не надіслав.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2017 між Коцюбинською селищною радою (Замовник) та Колективним підприємством по будівництву інженерних мереж № 6 (Підрядник) укладено Договір підряду №01-09/17, відповідно до умов якого, Підрядник зобов`язується за завданням Замовника на свій ризик, власними та/або залученими силами виконати роботи по ямковому ремонту дороги відповідно до проектно-кошторисної документації, умов цього договору, технічних умов на об`єкті і передати їх Замовнику у встановлений договором строк, а Замовник зобов`язується надати Підряднику фронт робіт, проектну і дозвільну документацію, прийняти виконані роботи та повністю оплатити їх у порядку та розмірах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 7.2.1. Договору, оплата виконання робіт здійснюється Замовником на підставі актів форми № КБ-2в та довідки форми № КБ-3 на протязі 5 (п`яти) банківських днів від дати їх підписання сторонами.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що вартість робіт по договірній ціні за договором визначається на основі узгодженого сторонами приблизного кошторису, що є невід`ємною частиною договору (Додаток №1) і складає 58 235,26 грн., крім того ПДВ 11 647,05 грн., разом з ПДВ 69 882, 31 грн. і уточнюється по фактично виконаних обсягах робіт і фактичній вартості матеріалів.

Судом встановлено, що відповідач роботи прийняв, що підтверджується підписаним позивачем та відповідачем без жодних зауважень актом виконаних підрядних робіт, кошторисною документацією. Акту про виявлені недоліки чи повідомлення про наявність недоліків та необхідність їх виправлення виконавцю матеріали справи не містять.

З огляду на вказані обставини, суд прийшов до висновку, що позивач умови Договору підряду №01-09/17 від 01.09.2017 виконав належним чином.

В свою чергу, з твердженням позивача, відповідач умови договору щодо своєчасної та повної оплати не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 25 444,07 грн., яку і просить стягнути позивач у примусовому порядку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки доказів погашення заборгованості за Договором підряду №01-09/17 від 01.09.2017 відповідачем не надано, суд прийшов до висновку, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 25 444,07 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 14 814,73 грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 9.4. Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати робіт Замовником, Замовник сплачує Підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості простроченого платежу.

Як вбачається з наданого розрахунку пені, позивачем нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення з 26.05.2017 по 04.07.2019., тобто позивачем не було дотримано умов частини 6 статті 232 ГК України, щодо обмеження нарахування пені шестимісячним строком.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що сторонами в пункті 9.4 Договору встановлено стягнення пені за кожен день прострочки оплати, оскільки така умова відсутня.

Крім того, позивач невірно визначив початок періоду прострочення. Як зазначалось вище, в п. 7.2.1. Договору вказано, що оплата виконання робіт здійснюється Замовником на підставі актів форми № КБ-2в та довідки форми № КБ-3 на протязі 5 (п`яти) банківських днів від дати їх підписання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідні акт та довідка були підписані сторонами 28.09.2017, а отже прострочення оплати настало 06 жовтня 2017 року.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

З урахуванням наведеного вище, господарський суд здійснив власний розрахунок пені за вірний період прострочення зобов`язання (з 06.10.2017 по 05.04.2018), з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК та п. 7.2.1. Договору та встановив, що правомірним є розмір пені в сумі 3747,60 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 4 325,49 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за період прострочення зобов`язання з 06.10.2017 по 04.07.2019, з урахуванням положень ч п. 7.2.1. Договору встановив, що правомірним є стягнення з відповідача 4412,78 грн.

Однак, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 4325,49 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, суд не має права вийти за межі позовних вимог, а отже з відповідача підлягає до стягнення 4325,49 грн. інфляційних.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 25 444,07 грн. основного боргу, 3747,60 грн. пені та 4325,49 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Коцюбинської селищної ради (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Доківська, буд. 2, код 04360600) на користь Колективного підприємства по будівництву інженерних мереж № 6 (адреса: 04053, м. Київ, вул. Гоголівська, буд.39, код 04013399) 25 444 (двадцять п`ять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 07 коп. основного боргу, 3747 (три тисячі сімсот сорок сім) грн. 60 коп. пені, 4325 (чотири тисячі триста двадцять п`ять) грн.49 коп. інфляційних втрат та 1451 (одну тисячу чотириста п`ятдесят одну) грн.73 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 13.01.2020

Суддя Т.Д. Лилак