ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3410/19

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Трусов А.С. - на підставі довіреності №б/н від 18.12.2018р.;

Від відповідача: не з`явився;

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЗАНІВКА" до відповідача Фізичної особи-підприємеця Піпи Віктора Опанасовича про стягнення 53 068,78 грн. -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЗАНІВКА" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Фізичної особи-підприємеця Піпи Віктора Опанасовича про стягнення 53 068,78 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.11.2019р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначити на "10" грудня 2019 р. о 10:30 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2019р. було відкладено судове засідання на "14" січня 2020 р. о 10:00год.

Представник відповідача Фізичної особи-підприємця Піпи Віктора Опанасовича в судові засідання по справі не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 165 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області були направлені за належною адресою відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, а тому за приписами ч.7 ст.120ГПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про відкриття провадження у справі.

У даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За приписами ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В ході розгляду даної справи господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

14.01.2020р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

07.06.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лузанівка» (далі - ТОВ «Лузанівка», Позивач), як Дистриб`ютором та Фізичною особою - підприємцем Піпа Віктором Опанасовичем (далі - ФОП Піпа В.О., Відповідач), як Торговою точкою, за погодженням з Публічним акціонерним товариством «Сан Інбев Україна», як Компанією укладено договір про експлуатацію обладнання № 139 (далі - Договір №139).

Відповідно до пункту 1.1 Договору №139, з метою підвищення обсягів продажу Товару Дистриб`ютор зобов`язується за згодою Компанії передавати Торговій точці Обладнання, а Торгова точка зобов`язується експлуатувати таке Обладнання для реалізації з його використанням виключно Товару та відповідно до умов цього Договору повернути таке Обладнання Дистриб`ютору або Компанії в тому ж стані, в якому Торгова точка отримувала таке Обладнання з урахуванням його нормального зносу.

Відповідно до умов пунктів 2.1 - 2.3 Договору №139, Обладнання передається Дистриб`ютором Торговій точці в комплекті за Актами прийому-передачі, які мають бути попередньо погоджені Компанією.

Пунктом 3.2. Договору №139 визначено, що передача Дистриб`ютором Обладнання Торговій точці не зумовлює передачі права власності на нього. Власником Обладнання залишається Компанія.

На виконання умов Договору №139, Дистриб`ютор передав за погодженням і з дозволу Компанії, а Торгова точка прийняла обладнання за наступними Актами прийому-передачі Обладнання, які підписані Сторонами без зауважень: Акт прийому-передачі від 07.06.2016 року, передано Обладнання вартістю 9 752,62; Акт прийому-передачі від 26.09.2017 року, передано Обладнання вартістю 16781,77 гривень, всього на загальну суму 26534,39грн.

Відповідно до Акту «щодо встановлення факту фактичного стану переданого в експлуатацію (суборенду/оренду) обладнання» від 16.09.2019 року, складеного ревізорами ТОВ «Лузанівка», виходом за адресами узгодженого місця розташування обладнання, вказаними у актах прийому-передачі, не виявлено. Фотофіксація виходу працівників за узгодженими з Відповідачем у Договорі №139 та актах прийому-передачі місцями розташування обладнання, а також відсутності обладнання за узгодженням його місцем розташування додається до Акту.

Вказаний Акт «щодо встановлення факту фактичного стану переданого в експлуатацію (суборенду/оренду) обладнання» від 16.09.2019 року було направлено 01.10.2019р. Відповідачу разом із претензією №197 від 24.09.2019 року на адресу зазначену в паспорті Відповідача та Договорі та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: 65069, м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 25, кв. 79.

Станом на момент подачі позову відповіді на претензію до позивача не надходило.

Згідно пункту 5.2. Договору №139, у випадку втрати Обладнання, Торгова точка повинна відшкодувати особі, якій має здійснюватись повернення втраченого Обладнання (Компанії або Дистриб`ютору) вартість (відновну вартість) втраченого Обладнання та сплатити такій особі штраф у розмірі 100% вартості (відновної вартості) втраченого Обладнання, встановленої відповідним актом прийому-передачі Обладнання.

З огляду на те, що відповідачем було втрачено обладнання, у останнього виник обов`язок за Договором №139 сплатити його відновну вартість та штраф у розмірі 100% відновної вартості втраченого обладнання, а саме 26 534,39грн. (відновна вартість) + 26 534,39грн. (штраф у розмірі 100% відновної вартості) = 53 068,78грн.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача суму штрафу у розмірі 100% відновної вартості у розмірі - 26 534,39 грн.

З наведених підстав, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Піпи Віктора Опанасовича про стягнення 53 068,78 грн.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що правовідносини сторін склалися на підставі укладеного між ними 07.06.2016 року Договору про експлуатацію обладнання №139.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як все було встановлено господарським судом, на виконання умов Договору №139, Дистриб`ютор передав за погодженням і з дозволу Компанії, а Торгова точка прийняла обладнання за наступними Актами прийому-передачі Обладнання, які підписані Сторонами без зауважень: Акт прийому-передачі від 07.06.2016 року, передано Обладнання вартістю 9 752,62; Акт прийому-передачі від 26.09.2017 року, передано Обладнання вартістю 16781,77 гривень, всього на загальну суму 26534,39грн.

За таких обставин, господарський суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суму відновної вартості втраченого обладнання у розмірі 26 534,39грн.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача суму штрафу у розмірі 100% відновної вартості у розмірі - 26 534,39 грн.

Відповідно до Акту «щодо встановлення факту фактичного стану переданого в експлуатацію (суборенду/оренду) обладнання» від 16.09.2019 року, складеного ревізорами ТОВ «Лузанівка», виходом за адресами узгодженого місця розташування обладнання, вказаними у актах прийому-передачі, не виявлено. Фотофіксація виходу працівників за узгодженими з Відповідачем у Договорі №139 та актах прийому-передачі місцями розташування обладнання, а також відсутності обладнання за узгодженням його місцем розташування додається до Акту.

Згідно пункту 5.2. Договору №188, у випадку втрати Обладнання, Торгова точка повинна відшкодувати особі, якій має здійснюватись повернення втраченого Обладнання (Компанії або Дистриб`ютору) вартість (відновну вартість) втраченого Обладнання та сплатити такій особі штраф у розмірі 100% вартості (відновної вартості) втраченого Обладнання, встановленої відповідним актом прийому-передачі Обладнання.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок суми штрафу у розмірі 100% відновної вартості втраченого обладнання, вказаний позивачем у позовній заяві, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судові засідання відповідач не з`являвся хоча заздалегідь був повідомлений про дату час та місце судового засідання.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЗАНІВКА" до відповідача Фізичної особи-підприємеця Піпи Віктора Опанасовича про стягнення 53 068,78 грн. - задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємеця Піпи Віктора Опанасовича ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" (65102, Одеська обл., м. Одеса, пляж Лузанівка, кафе «Лузанівка»; ) суму відновної вартості втраченого обладнання у розмірі 26 534 /двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять чотири/ грн. 39 коп., суму штрафу у розмірі 100% вартості (відновної вартості) втраченого обладнання у розмірі 26 534 /двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять чотири/ грн. 39 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 /одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повне рішення складено 20 січня 2020 р.

Суддя С.Ф. Гут