ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2020 р. Справа№ 910/206/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Чорногуза М.Г.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Ербелідзе А.О. дов.№1-2018 від 27.12.2019р.;

від відповідача: Сидорченко В.В. дов. №14-170 від 24.04.2019р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2019

у справі №910/206/17 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом публічного акціонерного товариства " Укртрансгаз"

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 94 609 725,90 грн.,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 вересня 2019 року відмовлено акціонерному товариству "Укртрансгаз" в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 у справі № 910/206/17 за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз" до акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 94 609 725,90 грн.

Залишено в силі рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 у справі № 910/206/17.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права, оскільки докази, які надавались позивачем разом із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, на час розгляду справи були відсутні і не досліджувались судом. Після набрання законної сили оскаржуваним рішенням позивач дізнався про наявність істотних для даної справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи, а саме, про те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було постачальником газу для підприємств ТКЕ у січні - березні 2016 р., про що позивачу стало відомо з листів підприємств ТКЕ, які були надані останніми в 2019 р. у відповідь на адвокатські запити АТ "Укртрансгаз". На думку позивача, нововиявлена обставина щодо постачання природного газу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" природного газу підприємствам ТКЕ у січні 2016 року за своєю юридичною суттю є фактичним даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що під час розгляду справи по суті позивач, в обґрунтування позову, посилався на ту обставину, що транспортував природний газ споживачам Нафтогазу - підприємствам теплоенергетики, зазначеним у переліку, тому ще до винесення рішення позивачу була відома ця обставина, ці обставини досліджувались судом, а копії відповідних договорів надавались відповідачем у липні 2016 року при розгляді справи №910/10225/16 за участю цих же сторін.

За клопотанням представника позивача розгляд справи відкладався з 04 грудня 2019 року по 13 січня 2020 року.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 94 609 725,90грн., а саме: 5351003,27грн. основного боргу, 65238305,06грн. пені, 6038081,10грн. - 3% річних, 17982336,47грн. інфляційних втрат за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами природного газу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від 31.01.2014 №-ТБ.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №-ТБ від 31.01.2014р.

Так, за твердженням позивача, надані ним у січні-лютому 2014 року та січні-березні 2016 року послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 608 372 561,57грн. оплачені відповідачем частково у сумі 603 021 558,30грн. Відтак, послуги з транспортування газу споживачам Нафтогазу (згідно із переліком підприємств) в період лютий-березень 2014 року, січень-квітень 2015 року, жовтень-грудень 2015 року та січні 2016 року на суму 5 351 003,27 грн. залишились неоплаченими. До того ж, як зазначав позивач, відповідач усупереч п.3.3 договору окремі акти наданих послуг підписати відмовився з підстав неспівпадіння обсягів указаного в них природного газу з фактично оформленими обсягами згідно актів реалізації газу між відповідачем та його споживачами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що транспортування ним обсягів природного газу по неоформлених актах наданих послуг було здійснено для споживачів відповідача, які є суб`єктами господарювання, що виробляють теплову енергію, у зв`язку з чим відповідач не міг відмовити своїм споживачам у постачанні обсягів природного газу, які фактично були протранспортовані позивачем по непідписаних актах наданих послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 березня 2017 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 червня 2017 року та постановою Вищого господарського суду України від 09 жовтня 2017 року, у позові було відмовлено.

Місцевий господарський суд (з яким погодились суди апеляційної та касаційної інстанції) відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що обсяги газу, наведені у непідписаних актах, надходили до магістральних газопроводів газотранспортного підприємства з ресурсів позивача та транспортувались останнім. Натомість, непідписані акти не можуть вважатись належними та допустимими доказами надання послуг з транспортування природного газу, оскільки не є первинними документами та не передбачені Договором або законом як підстава для розрахунків. Інших доказів на підтвердження надання послуг транспортування обсягів, зазначених в непідписаних актах, позивач суду не надав.

У серпні 2019 року позивачем подана заява про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами, в обґрунтування якої посилався на те, що після набрання законної сили оскаржуваним рішенням він дізнався про наявність істотних для даної справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи, а саме, про те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було постачальником газу для підприємств ТКЕ у січні 2016 року, про що позивачу стало відомо з листів підприємств ТКЕ, які були надані останніми в 2019 р. у відповідь на адвокатські запити АТ "Укртрансгаз", а саме листів: Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицкього, ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ", ПрАТ "Готель "Поділля", ВПТМ "Борзнатеплокомуненерго", АТ "Дніпровська теплоцентраль", АТ "Одеська ТЕЦ".

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наведені в заяві обставини не є нововиявленими, оскільки були відомі заявнику на час розгляду справи і вказані обставини досліджувались при розгляді справи по суті.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто, коли їх врахування судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто, підтверджені належними і допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 320 ГПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

В якості підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставини заявник посилається на листи Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицкього, ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ", ПрАТ "Готель "Поділля", ВПТМ "Борзнатеплокомуненерго", АТ "Дніпровська теплоцентраль", АТ "Одеська ТЕЦ" та додані до них копії договорів, з яких вбачається, що у січні 2016 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було постачальником газу для цих підприємств.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, на момент прийняття рішення у даній справі (23.03.2017) позивач був обізнаний про існування договорів із юридичними особами щодо поставки газу і мав можливість подати їх як докази обґрунтування своїх позовних вимог у даній справі або звернутись до суду з відповідним клопотанням.

Так, як зазначено в рішенні Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 у справі №910/10225/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості за надані в січні, лютому, березні та квітні 2016 року послуги з балансування обсягів природного газу в розмірі 868828764,84 грн., 13.07.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Відповідачем надана копія листа Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 12.07.2016 про долучення до матеріалів справи №910/10225/16 додаткових документів, на якому міститься відмітка Господарського суду міста Києва про отримання цього листа 13.07.2016 (том 3 а.с.178-210). З даного листа вбачається, що відповідачем було надано суду копії документів (договори та акти), на які посилається позивач в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Отже, зазначені позивачем обставини щодо наявності у відповідача договорів з юридичними особами щодо поставки газу та відповідно те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було постачальником газу для підприємств ТКЕ у січні 2016 року не є нововиявленими обставинами та не спростовують даних, які були покладені в основу рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, вказані обставини досліджувались при розгляді справи по суті, судами при розгляді справ 910/206/17 і 910/10225/16, а тому не підлягають переоцінці при розгляді заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський сул вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що в розумінні ст. 320 ГПК України, вказані в заяві позивача обставини не можуть вважатись нововиявленими, які б впливали на необхідність перегляду судового рішення у даній справі.

Як зазначено у пунктах 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто, поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Відповідно до пункту 1 частини 3 та частини 4 статті 325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими обставинами суд постановляє ухвалу.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 19 вересня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.01.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

М.Г. Чорногуз