РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.01.2020Справа № 903/715/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження

справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Людмила» (вул. Незалежності, буд. 37, м. Ковель, Волинська область, 45000) до Національного банку України (вул. Інститутська, буд. 9, м. Київ, 01601), третя особа - Ковельська державна нотаріальна контора (вул. Незалежності, буд. 101, м. Ковель, Волинська область, 45008), про зняття заборони відчуження нерухомого майна,

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Калугіна О. А.,

від третьої особи - не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

04.10.2019 до Господарського суду міста Києва за підсудністю з Господарського суду Волинської області надійшла зазначена позовна заява та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд скасувати заборону відчуження на приміщення магазину загальною площею 172 кв.м. за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності , буд . 37, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 6705388 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 03.03.2008 за № 6705388 про заборону відчуження на приміщення магазину загальною площею 172 кв.м. за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, буд. 37.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Людмила» залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

21.10.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви з доданими документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2019, з урахуванням ухвали цього ж суду від 05.11.2019 про виправлення описки, позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.11.2019. Запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, запропоновано позивачу у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, визначено відповідачам строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

08.11.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив змінити процесуальний статус Національного банку України з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а позивач не довів погашення заборгованості. Також зазначав, що Національний банк України не є належним відповідачем по цій справі, оскільки не наділений функціями офіційного визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 19.11.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі № 903/715/19 відкладено на 19.12.2019.

09.12.2019 до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач просить суд розглянути справу за її відсутності та приєднати до матеріалів справи копію відповіді Національного банку України № 20-0007/62236 від 28.11.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.01.2020.

У судове засідання 09.01.2020 з`явився представник відповідача, проти задоволення позову заперечив.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 09.01.2020 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 09.01.2020 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Статтею 194 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.08.2019, ТОВ «Людмила» є власником приміщення магазину, загальною площею 172 кв.м., розташованого за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Незалежності, 37. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності, рішення від 14.07.2011 № 288, 09.08.11, Ковельська міська рада.

Звертаючись до суду з цим позовом, директор ТОВ «Людмила» посилався на те, що на початку червня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О. І. з метою відчуження вищезазначеного об`єкта нерухомості іншій особі, проте отримав відмову, оскільки на даний об`єкт нерухомості накладено заборону відчуження, так як між ТОВ «Людимла» та АК АПБ «Україна» 27.03.2000 було укладено договір застави нерухомого майна (іпотеки) за № 706, яким забезпечувалось зобов`язання по договору відновлювальної кредитної лінії № 1 від 27.03.2000, згідно якого банк відкрив товариству відновлювальну кредитну лінію в сумі 4000 грн. строком до 23 березня 2001 року.

Згідно довідки приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Данилевич О. І. №76/01-16 від 19.07.2019, між ТОВ «Людмила» та АК АПБ «Україна» 27.03.2000 було укладено договір застави нерухомого майна (іпотеки) за № 706, яким забезпечувалось зобов`язання по договору відновлювальної кредитної лінії № 1 від 27.03.2000, згідно якого Банк відкрив Товариству відновлювальну кредитну лінію в сумі 4000 грн. строком до 23 березня 2001 року. Предмет договору - приміщення магазину, що знаходиться в м. Ковель по вул. Незалежності, 37. Згідно умов договору на дане приміщення було накладено заборону відчуження, яка станом на 19.07.2019 не знята, оскільки повідомлень від Банку про припинення договору та зняття заборони відчуження не надходило.

У відповіді на адвокатський запит від 29.07.2019 за № 43618-03-6-29/19 Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області повідомив, що відповідно до відомостей з АСВП у відділі станом на 29.07.2019 року не перебувають та не перебували виконавчі провадження відносно ТОВ «Людмила», код ЄДРІІОУ 20146421.

Відповідно до інформаційної довідки № 175953919 від 01.08.2019 про відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна на нежиле приміщення магазину за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 37 на підставі повідомлення приватного нотаріуса від 27.03.2000 Ковельською державною нотаріальною конторою накладено та зареєстровано за реєстраційним номером 6705388 заборону на відчуження.

Посилаючись на те, що АК АПБ «Україна» припинив своє існування у зв`язку із ліквідацією, розпочатою у 2001 році, та виключений з держреєстру банків у зв`язку з завершенням ліквідаційної процедури у 2009 році, договір застави нерухомого майна (іпотеки) за № 706 припинив свою дію 23 березня 2001 року, а боргові зобов`язання перед банком давно погашені, ТОВ «Людмила» звернулось до суду із вказаним позовом та просило скасувати заборону відчуження приміщення магазину, загальною площею 172 кв.м. за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 37, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого манна за № 6705388, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 03 березня 2008 року за № 6705388 про заборону відчуження приміщення магазину, загальною площею 172 кв.м. за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 37.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Приписами статті 321 Цивільного кодексу України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Аналогічний припис міститься в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником приміщення магазину, загальною площею 172 кв.м. за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 37. Водночас позивач обмежений у здійсненні повного обсягу своїх прав власника в зв`язку з існуванням зареєстрованого обтяження вказаного майна - заборони його відчуження як предмета застави за договором іпотеки, укладеного в 2000 році між ТОВ «Людмила» (заставодавець) та АК АПБ Україна (заставодержатель).

Водночас, як вбачається із листа Національного Банку України від 28.11.2019, відповідно до пункту 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону у зв`язку з втратою платоспроможності постановою Правління Національного банку України №249 «Про відкликання ліцензії на здійснення банківських операцій та ліквідацію Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» прийнято рішення про відкликання з 16.07.2001 банківської ліцензії на здійснення всіх банківських операцій та запровадження процедури ліквідації банку «Україна».

Відповідно до статті 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції, що діяла на час ліквідації банку «Україна» (далі - Закон про банки) у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку, негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов`язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

У зв`язку із закінченням строку ліквідації Банку «Україна» його непродані активи та перелік незадоволених вимог кредиторів Банку «Україна» відповідно до статті 96 Закону про банки та Договору про передавання в управління непроданих активів Акціонерного комерційного агропромислового Банку «Україна» від 26.12.2008 №Г1Д-Л-275 (далі - Договір №ГД-Л-275) передані в управління визначеній Національним банком України юридичній особі - ТОВ «Торнадо».

Ураховуючи закінчення строку дії Договору № ГД-Л-275, Національним банком України оголошено конкурс щодо визначення управителя непроданими активами Банку «Україна», за результатами якого рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайсу) платіжних систем визначено юридичну особу, ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП», яка за Договором про передавання в управління непроданих активів від 14.01.2016 №46-Л (далі - Договір № 46-Л) здійснює управління непроданими активами банку «Україна».

Відповідно до Акту приймання-передавання Кредитного портфелю фізичних осіб (права вимоги за кредитними договорами), який є невід`ємною частиною Договору № 46-Л, серед переліку боржників по кредитах, відсутня заборгованість ТОВ «Людмила».

Крім того повідомлено, що документи Банку «Україна» знаходяться на зберіганні в архіві Національного банку України, однак документи, зазначені у зверненні, на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором Банку «Україна» не передавалися.

Статтею 91 Цивільного кодексу України передбачено, що юридичні особи мають цивільні права та обов`язки цивільну правоздатність, яка виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до положень статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частиною 1 статті 598 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом.

Згідно норми статті 609 ЦК зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`ю або смертю.

Отже, зобов`язання позивача перед АК АПБ «Україна», забезпечене заставою нерухомого майна - приміщення магазину, загальною площею 172 кв.м. за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 37 , є припиненим в силу положення статті 609 ЦК України.

Крім того, відповідно до Акту приймання-передавання Кредитного портфелю фізичних осіб (права вимоги за кредитними договорами), який є невід`ємною частиною Договору № 46-Л, серед переліку боржників по кредитах, відсутня заборгованість ТОВ «Людмила».

Під час розгляду справи суду не було надано жодних доказів на підтвердження наявності заборгованості позивача перед АК АПБ Україна за кредитним договором.

За таких обставин суд робить висновок, що існують об`єктивні, законні підстави для припинення обтяження майна, вказаного в позові, власником якого є позивач.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість скасування обтяження нерухомого майна за рішенням суду.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд з прав людини указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04. 2005 (заява № 38722/02).

Отже, зрештою ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Разом з тим, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів).

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, про який просить позивач.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Людмила» задовольнити.

2. Скасувати заборону відчуження приміщення магазину, загальною площею 172 кв.м. за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 37, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого манна за № 6705388, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 03 березня 2008 року за № 6705388 про заборону відчуження приміщення магазину, загальною площею 172 кв.м. за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 37.

3. Стягнути з Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ) судовий збір у розмірі 1921 грн.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 20.01.2020

Суддя В.О.Демидов