ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.01.2020 р. Справа № 914/2736/19

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І.

розглянув заяву Львівської обласної організації Товариства сприяння обороні України, м. Львів,

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Чудійовича Ігоря Васильовича, с. Зубра, Пустомитівський район, Львівська область, заборгованості в сумі 7 845,25 грн. на підставі договору оренди№ 14/2018 від 01.10.2018 року.

26.12.2019 року до Господарського суду Львівської області надійшла заява Львівської обласної організації Товариства сприяння обороні України про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Чудійовича Ігоря Васильовича заборгованості в сумі 7 845,25 грн. на підставі договору оренди№ 14/2018 від 01.10.2018 року.

Як вбачається з даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на дату подання заяви ФОП Чудійович Ігор Васильович (код НОМЕР_1 ) зареєстрував припинення підприємницької діяльності (29.11.2019, номер запису: 3028609).

Суд з метою визначення підсудності даного спору згідно з листом від 27.12.2019 року звернувся до Адресно-довідкового бюро про отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) Чудійовича Ігоря Васильовича (місцезнаходження згідно з даними позовної заяви: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

16.01.2020 року до суду надійшла відповідь від Адресно-довідкового бюро, відповідно до якої місцем реєстрації Чудійовича Ігоря Васильовича є АДРЕСА_1 .

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року у справі № 910/8729/18, критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Враховуючи наведену позицію Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає, що заявник, звертаючись до господарського суду в даній справі, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Разом з тим, розглянувши заяву про видачу судового наказу, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Однак, разом з цим, Господарським процесуальним кодексом України встановлено певні вимоги до заяви про видачу судового наказу. Так, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Із положень ст. 152 (п. 8 ч. 1) та ст. 155 (п. 7 ч. 1) Господарського процесуального кодексу України вбачається, що з матеріалів поданої заяви суд повинен встановити наявність чи відсутність виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, не розглядаючи обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті.

Так, заявник заявляє вимогу про стягнення грошової суми як заборгованості по орендній платі по договору оренди від 01.10.2018 року, відповідно до якого заявник як орендодавець передає, а ФОП Чудійович І.В. як орендар приймає в строкове платне користування приміщення навчального корпусу за адресою м. Львів, вул. І. Чмоли, 2. Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 договору оренди право користування приміщенням виникає у орендаря з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення, який є невід`ємною частиною договору (додатком № 1) та мав бути складений протягом трьох робочих днів з моменту підписання договору. Проте, заявником не долучено відповідного акта, тим самим не підтверджено користування орендарем відповідним приміщенням.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що до заяви про видачу судового наказу не долучено документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а саме щодо початку користування боржником приміщенням, що було предметом договору оренди від 01.10.2018 року. Із викладених у заяві обставин та із наданих заявником документів суд позбавлений можливості однозначно встановити виникнення у заявника права на отримання грошових коштів - орендної плати у розмірі 7 845,25 грн. та порушення такого права боржником.

Одночасно суд звертає увагу заявника, що згідно з ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 147, 150, 152 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у задоволенні заяви Львівської обласної організації Товариства сприяння обороні України про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Чудійовича Ігоря Васильовича заборгованості в сумі 7 845,25 грн. на підставі договору оренди № 14/2018 від 01.10.2018 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в апеляційному порядку, визначеному ст. ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Матвіїв Р.І.