ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р. Справа№ 910/4132/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 15.01.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019

у справі № 910/4132/19 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр"

про стягнення 189 581,42 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі - відповідач) про відшкодування 189 581,42 грн. витрат, понесених у зв`язку з демонтажем, транспортуванням та зберіганням самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами та малих архітектурних форм (вивісок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради виявлено, що відповідачем самовільно, без отримання передбаченого чинним законодавством дозволу, встановлено спеціальні конструкції зовнішньої реклами. У подальшому Департаментом містобудування Львівської міської ради було виявлено порушення відповідачем порядку встановлення малих архітектурних форм (вивісок). У зв`язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку не усунуто встановлені порушення, вищевказаними Департаментами винесено накази про демонтаж самовільно встановлених конструкцій та вивісок, на підставі яких позивачем було здійснено демонтаж конструкцій зовнішньої реклами та малих архітектурних форм (вивісок). Позивач просив стягнути з відповідача витрати у розмірі 189 581,42 грн., у зв`язку з понесенням витрат на демонтаж, транспортування та зберігання демонтованих конструкцій.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на користь Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" 189 581 грн. 42 коп. витрат на демонтаж, транспортування та зберігання рекламних конструкцій, 2 843 грн 72 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач у порушення покладеного на нього законом обов`язку, своє зобов`язання щодо усуненням у добровільному порядку порушень стосовно розміщення реклами та вивісок не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягення витрат на демонтаж, транспортування та зберігання рекламних конструкцій підлягають задоволенню повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4132/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що позивачем не доведено, що вартість зберігання конструкцій становить 146 659 грн. та не надано доказів кількості днів зберігання рекламних конструкцій та вивісок.

Скаржник стверджує, що місцевий господарський суд встановив обставину належності позивачу 30 конструкцій (рекламних конструкцій та вивісок) на підставі неналежних доказів.

Апелянт вказує, що позивач не довів всіх чотирьох елементів складу правопорушення. На думку скаржника, не доведеною є неправомірність поведінки відповідача та наявність шкоди.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 21.08.2019, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що відшкодування витрат за зберігання конструкцій ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 146 659,00 грн. передбачено чинним нормативно - правовим актом, який є обов`язковим до виконання. Також, позивач зазначає, що в актах проведення демонтажу зазначено, які саме конструкції було демонтовано та дати проведення демонтажу. Отже, саме з дати проведення демонтажу проводилось нарахування плати за зберігання самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами та вивісок.

Стосовно посилань скаржника про звернення із заявою до позивача щодо повернення вивісок, позивач вказує, що вивіски не могли бути повернуті, оскільки апелянтом не було оплачено витрати за проведений демонтаж, транспортування та зберігання.

Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" зазначає, що в підтвердення зберігання на складі 30 самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами та вивісок в матеріалах справи наявні копії накладних.

Позивач вказує, що фото світлини розміщені на зворотій стороні актів проведення демонтажу підтверджують, що на конструкціях зовнішньої реклами та вивіски, які були демонтовані, зазначена адреса, що є також зазначеною на сайті ТОВ "Споживчий центр".

Узагальнені доводи письмових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр"

02.10.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" подано письмові пояснення, в яких апелянт визнав належність йому лише двох вивісок, демонтованих 14.02.2018 за адресою: м. Львів, пл. Осмомисла, 9. Також, відповідач зазначив, що надані позивачем докази не підтверджують, що інші рекламні конструкції та вивіски, які були демонтовані позивачем, належать та розміщувались саме Товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2019 справу № 910/4132/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4132/19, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 28.08.2019.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019, у зв`язку з перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці, для розгляду апеляційних скарг у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2019 прийнято справу №910/4132/19 до провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В. та призначено до розгляду апеляційну скаргу в режимі відеоконференції на 28.08.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №910/4132/19 до вирішення пов`язаних з нею справи №640/8225/19, що розглядається в Окружному адміністративному суді міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 оголошено перерву у розгляді справи до 02.10.2019.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2019, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 прийнято справу №910/4132/19 до провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 призначено в режимі відеоконференції розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі №910/4132/19 на 04.11.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 відкладено розгляд апеляційної скарги на 27.11.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 оголошено перерву у розгляді справи №910/4132/19 до 02.12.2019.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2019, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 прийнято справу №910/4132/19 до провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" про приєднання доказів від 08.08.2019, від 04.11.2019, від 27.11.2019, та клопотання Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" про долучення доказів від 29.09.2019, від 23.10.2019, від 18.11.2019 - залишено без розгляду. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" про поновлення строку для приєднання доказів від 27.11.2019 - відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 оголошено перерву у розгляді справи №910/4132/19 до 16.12.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 оголошено перерву у розгляді справи №910/4132/19 до 15.01.2020.

Позиції учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 15.01.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні Західного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції 15.01.2020 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Позивач у позовній заяві вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" без отримання дозволу на розміщення реклами встановив спеціальні конструкції зовнішньої реклами за адресами: м. Львів, вул. Шота Руставелі, 40, вул. Хмельницького-Липинського, вул. Липинського, 61, вул. Шевченка, 8, вул. І. Франка, 6, вул. Горської, вул. Сихівської, 28, вул. Хмельницького, 225, вул. Гетьмана П. Дорошенка, 1, вул. В.Великого, 59В, на вул. В.Великого (МАФ "Zdoblew" навпроти Макдональдз), вул. Шпитальна, 28.

Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради, у зв`язку з виявленням порушень статті 16 Закону України "Про рекламу", скеровано відповідачу вимоги: №23/Р-3-2539 від 27.06.2018; №23/Р-1-2597 від 04.07.2018; №23/Р-1-2193 від 06.06.2018; №23/Р-1-2287 від 11.06.2018; № 23/Р-3-2382 від 15.06.2018; №23/Р-1-3265 від 14.08.2018; №23/Р-3-3933 від 26.09.2018; №23/Р-12-4064 від 20.12.2017; №23/Р-12-4060 та №23/Р-12-4061 від 20.12.2017; №23/Р-14-188 від 22.01.2018; №23/Р-14-189 та №23/Р-14-190 від 22.01.2018; №23/Р-14-530 від 12.02.2018; №23/Р-3-1740 від 23.04.2018; №23/Р-14-531 від 12.02.2018. У вищезазначених вимогах запропоновано відповідачу добровільно усунути допущені порушення у зазначені терміни та містилося попередження про те, що у разі невиконання вимоги рекламоносії будуть демонтовані примусово. Проте, відповідач вимоги Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про демонтаж не виконав.

У зв`язку з невиконанням вимог щодо добровільного демонтажу конструкцій, Департамент економічного розвитку Львівської міської ради виніс накази про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами: №33-Д від 14.02.2018; №36-Д від 02.03.2018; №38-Д від 13.03.2018; №53-Д від 24.05.2018; №60-Д від 05.07.2018; №61-Д від 06.07.2018; №64-Д від 23.07.2018; №65-Д від 30.07.2018; №70-Д від 28.08.2018; № 74-Д від 07.09.2018.

На підставі зазначених наказів Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" демонтувало конструкції зовнішньої реклами із залученням підрядних організацій, що підтверджується актами проведення демонтажу спеціальних конструкцій: №3, №4, №5від 05.03.2018; №3 від 26.03.2018; № 9, №7 від 29.03.2018; №12 від 04.04.2018; №11 від 14.06.2018; № 13, №18 від 24.07.2018; № 7, №13 від 06.08.2018; № 5 від 10.08.2018; № 5, №6 від 13.08.2018.

Також, позивач вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" самовільно встановило вивіски "Швидко Гроші" за адресами: м. Львів, вул. Франка, 6, пл. Осмомисла, 9, вул. Дорошенка, 1, вул. Сихівська, 28, вул. Шевченка, 8, вул. Шота Руставелі, 44, вул. Шпитальна, 28, вул. Мазепи, 11-Е, на підтвердження чого позивачем додано скріншоти, зроблені з сайту ТОВ "Споживчий центр", в яких, зокрема, зазначається список відділень у м. Львові із зазначенням вказаних адрес.

Департаментом містобудування Львівської міської ради, у зв`язку з виявленням порушень Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові, скеровано відповідачу вимоги: №23/Р-7-42 від 02.01.2018; №23/Р-14-597 від 15.02.2018; №23/Р-3-1690 від 23.04.2018; № 23/Р-1-2340 від 13.06.2018; №23/Р-3-2474 від 23.06.2018, якими було запропоновано відповідачу добровільно усунути допущені порушення у зазначені терміни. У зазначених вимогах також містилося попередження про те, що у разі невиконання вимоги, вивіски будуть демонтовані примусово. Однак, відповідач вимоги Департаменту містобудування Львівської міської ради про демонтаж не виконав.

Керуючись пунктом 6.1 Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові, Департамент містобудування Львівської міської ради виніс накази про демонтування самовільно встановлених вивісок: №19 від 29.01.2018; №42 від 14.03.2018; №83 від 18.05.2018; №121 від 26.07.2018; №187 від 18.09.2018; №215 від 24.10.2018; №249 від 07.12.2018.

На підставі зазначених наказів Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" демонтувало малі архітектурні форми (вивіски) за зазначеними адресами із залученням підрядних організацій, що підтверджується актами проведення демонтажу спеціальних конструкцій: № 7 від 16.08.2018; № 5 від 07.06.2018; № 5 від 15.05.2018; № 5 від 14.02.2018.

Звертаючись з позовом, Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" вказало, що відповідач має відшкодувати понесені витрати позивача на проведення демонтажу спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та вивісок, їх транспортування та зберігання, у звязку з чим, просило стягнути з відповідача 189 581,42 грн.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд вказав, що відповідач у порушення покладеного на нього законом обов`язку, своє зобов`язання щодо усуненням у добровільному порядку порушень стосовно розміщення реклами та вивісок не виконав.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності позивачем приналежності всіх рекламних конструкцій та вивисок відповідачу, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 1 Закону України "Про рекламу" встановлено, що реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Пунктом 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Частинами 1, 4 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно із статтею 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та у порядку, встановленому цими органами на підставі Типових правил, що затверджені Кабінетом Міністрів України. Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003, передбачено, що місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою).

Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу (пункт 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами).

Відповідно до пункту 4.2.10 Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, затверджених рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 569 від 21.05.2010 (далі - Правила), підставою для розміщення конструкцій зовнішньої реклами є у встановленому порядку виданий дозвіл.

Правила розміщення зовнішньої реклами в місті Львові розроблені відповідно до Законів України "Про рекламу", "Про довільну систему у сфері господарської діяльності", на підставі Типових правил розміщення зовнішньої реклами, і визначає порядок розміщення реклами, який є обов`язковим для всіх фізичних і юридичних осіб.

У пункті 5 статті 16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Аналогічні за змістом норми містяться у пункті 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, відповідно до якого зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Пунктом 2.1 Правил передбачено, що самовільно встановлений рекламний засіб - рекламний засіб, розміщений без виданого у встановленому порядку дозволу або не демонтований власником після прийняття робочим органом рішення про відмову у продовженні дозволу або виконавчим комітетом рішення про його скасування у встановлений термін.

Відповідальність за порушення законодавства про рекламу встановлена частиною 1 статті 27 Закону, яка передбачає, що особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 27 Закону України "Про рекламу" відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть, зокрема, розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

За змістом статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд при здійсненні судочинства зобов`язаний керуватися принципами верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності.

Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на предмет спору та підстави позову у даній справі, для правильного вирішення спору обов`язковим є встановлення обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, на підставі поданих позивачем доказів.

Тобто, у межах нинішньої справи суду необхідно встановити належність відповідачеві спірних рекламних конструкцій та вивісок.

Позивач у позовній заяві та у поясненнях зазначав, що факт самовільного розміщення спірних рекламних конструкцій та вивісок підтверджується доданими до матеріалів справи доказами: заявами-договорами від 27.02.2018, від 19.01.2018; договором про надання послуг №6ВД від 21.01.2019; листами № 191 від 06.03.2018, №148 від 19.02.2018, №283 від 17.04.2018, №271 від 11.04.2018; світлинами на звороті актів проведення демонтажу; скріншотами з сайту ТОВ "Споживчий центр" із зазначенням адрес відділень у місті Львові, що відповідають адресам, за якими позивачем було здійснено демонтаж рекламних конструкцій та вивісок.

Так, дослідивши наявні в матеріалах справи заяви-договори від 27.02.2018 та від 19.01.2018, колегія суддів встановила, що ТОВ "Споживчий центр" у заяві від 27.02.2018 просив повернути рекламну конструкцію, яку було демонтовано 20.02.2019, за адресою: м. Львів, вул. Липинського, 71В, проте, як вбачається з позовної заяви, позивач не заявляв позовні вимоги про демонтаж рекламної конструкції за вказаною адресою. Крім того, у заяві від 19.01.2018 ТОВ "Споживчий центр" просив повернути рекламну конструкцію, яку було демонтовано 11.01.2018, за адресою: м. Львів, вул. Івана Франка, 6, однак, згідно з позовною заявою позивач просив стягнути кошти за вказаною адресою за демонтаж рекламної конструкції, який відбувся 24.07.2018.

Також, дослідивши наданий позивачем лист №191 від 06.03.2018, колегія судді встановила, що, у вказаному листі відповідач просить повернути вивіски, які було демонтовано 06.03.2018, за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 8, однак, з матеріалів справи вбачається, що за вказаною адресою демонтаж відбувся 05.09.2018.

Стосовно договору про надання послуг №6ВД від 21.01.2019 колегія суддів зазначає, вказаний договір було укладено між позивачем та відповідачем 21.01.2019, тобто вже після демонтажу вивісок, тому він не стосується спірних демонтованих конструкцій.

Таким чином, враховуючи вищевказане, колегія суддів не приймає долучені позивачем до матеріалів справи вищезазначені листи як належні та допустимі докази, оскільки вони не стосуються спірних рекламних конструкцій.

Крім того, позивач на підтвердження позовної заяви подав лист №283 від 17.04.2018 та довідку №271 від 11.04.2018. У листі №283 від 17.04.2018 ТОВ "Споживчий центр" зазначило, що 11.04.2018 працівниками позивача демонтовано рекламку конструкцію, яка була розміщена за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 Е. Просило направити рахунки на оплату витрат з демонтажу, перевезення, розвантаження та зберігання конструкцій та надало довідку №271 від 11.04.2018, яка підтверджує перебування конструкцій на балансі відповідача.

Суд апеляційної інстанції щодо вказаного листа №283 від 17.04.2018 та довідки №271 від 11.04.2018 зазначає, що позивачем не було подано доказів направлення вимоги та винесення наказу Департаментом економічного розвитку щодо демонтованої рекламної конструкції 11.04.2018, за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 Е, тому вкані докази не приймаються до уваги.

Стосовно посилань позивача на світлини та скріншот із сайту ТОВ "Споживчий центр" із зазначенням адрес відділень відповідача у місті Львові, суд апеляційної інстанції вказує, що світлина та скріншот не підтверджують право власності відповідача на спірні рекламні конструкції. Крім того, світлина не містить найменувань юридичних та фізичних осіб.

Позивач у поясненнях також звертав увагу, що із сайту ТОВ "Споживчий центр" вбачається, що відповідач використовує ТМ "Швидко Гроші", що було зображено на демонтованих позивачем конструкціях та вивісках. Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними доводами позивача, оскільки використання ТМ "Швидко Гроші" не свідчить про розповсюдження реклами саме відповідачем.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що долученими позивачем доказами, а саме: заявами-договорами від 27.02.2018, від 19.01.2018; договором про надання послуг №6ВД від 21.01.2019; листами № 191 від 06.03.2018, №283 від 17.04.2018, №271 від 11.04.2018; світлинами на звороті актів проведення демонтажу та скріншотами з сайту ТОВ "Споживчий центр" Комунальним підприємством "Адміністративно-технічне управління" не доведено належність відповідачеві спірних рекламних конструкцій.

Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що Департаментом містобудування Львівської міської ради, у зв`язку з виявленням порушення Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові, скеровано відповідачу вимогу №23/Р-7-42 від 02.01.2018, в якій було запропоновано відповідачу добровільно усунути допущене порушення, за адресою: м. Львів, пл. Осмомисла, 9 у термін до 17.01.2018. У зазначеній вимозі також містилось попередження про те, що у разі невиконання вимоги, вивіски будуть демонтовані примусово.

Керуючись пунктом 6.1 Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові, Департамент містобудування Львівської міської ради виніс наказ №19 від 29.01.2018 про демонтування самовільно встановлених вивісок, за адресою: м. Львів, пл. Осмомисла, 9.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив демонтаж за адресою: м. Львів, пл. Осмомисла, 9, що підтверджується актом про проведення демонтажу спеціальних конструкцій №5 від 14.02.2018.

У листі №148 від 19.02.2018 відповідач зазначив, що 14.02.2018 позивач демонтував дві вивіски ТОВ "Споживчий центр", за адресою: м. Львів, пл. Осмомисла, 9 та просив повернути вказані вивіски. Крім того, скаржник у письмових поясненнях визнав належність йому двох вивісок, демонтованих 14.02.2018, за адресою: м. Львів, пл. Осмомисла, 9.

Згідно з частиною 6 статті 9 Закону України "Про рекламу" вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 1025 від 11.11.2016 (далі - Порядок), паспорт малої архітектурної форми (вивіски) - проектна документація, яка є підставою для встановлення малої архітектурної форми (вивіски). Паспорт малої архітектурної форми (вивіски) виготовляє власник (користувач) вивіски у разі відсутності на дану будівлю паспорта комплексного розміщення малих архітектурних форм.

Моніторинг розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові здійснює Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління". Контроль за дотриманням цього Порядку здійснює уповноважений орган на базі моніторингової системи Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" (п. 5.1 та п. 5.2 Порядку).

Пунктом 6.2 Порядку передбачено, що власникам самовільно встановлених малих архітектурних форм (вивісок) (підпункт 6.1.1) скеровуються вимоги уповноваженого органу (департаменту містобудування) про усунення допущеного порушення.

Примусовий демонтаж малих архітектурних форм (вивісок) організовує Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" за наказом уповноваженого виконавчого органу Львівської міської ради, проект якого готує орган, який здійснює нагляд за станом малої архітектурної форми (вивіски) (комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління") (п. 6.6 Порядку).

Згідно з пп. 6.1.1 п. 6.1 Порядку демонтажу підлягають самовільно встановлені малі архітектурні форми (вивіски). Демонтаж - комплекс дій, які передбачають відокремлення малої архітектурної форми (вивіски) разом з її основою від місця її розміщення та транспортування у місце її подальшого зберігання (п. 1.7 Порядку).

Пунктом 49 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 визначено, демонтаж вивісок чи табличок, розміщених з порушенням вимог цих Правил, здійснюється у разі, зокрема, невідповідності розміщення вивіски чи таблички вимогам щодо її розміщення, наданим у визначенні, та архітектурним вимогам, державним нормам, стандартам і правилам, санітарним нормам. Розміщені вивіски чи таблички підлягають демонтажу за рахунок коштів юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців, якими вони були встановлені.

За приписами п. 6.11 Порядку компенсація витрат Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління", пов`язаних з примусовим демонтажем, транспортуванням та зберіганням малої архітектурної форми (вивіски), покладається на власника (користувача) демонтованої малої архітектурної форми (вивіски).

Витрати з проведення демонтажу самовільно встановлених рекламних конструкцій, вивісок, їх транспортування та зберігання відшкодовують їх власники: за демонтаж та транспортування спеціальної конструкції - у розмірі фактичних витрат; за зберігання спеціальної конструкції - у розмірі одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за кожну добу зберігання (пункт 13.4. Правил благоустрою м. Львова, затверджених Львівською міською радою № 376 від 21.04.2011).

Так, проведення демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм (вивісок), за адресою: м. Львів, пл. Осмомисла, 9, здійснених підрядником Фізичною особою - підприємцем Флис Т.І. відповідно до умов договору про надання послуг від 02.01.2018 та акту надання послуг №1402 від 14.02.2018, складає 450 грн. без ПДВ.

Вартість витрат позивача на транспортування малих архітектурних форм (вивісок), яке здійснював Фізична особа - підприємець Флис Т.І. на підставі договору про надання послуг №02/01/18 від 02.01.2018 та акту надання послуг №1402Т від 14.02.2018 складає 265 грн. без ПДВ.

Зберігання демонтованих вивісок за період з 14.02.2018 по 05.03.2019 становить 12 410 грн. без ПДВ. (365 днів * 17 * 2 конструкції = 12 410 грн.)

Щодо застосування ПДВ при визначені розміру понесених витрат, то у листі ДФС України від 28.10.2016 за вих. № 23363/6/99-99-15-03-02-15 зазначено, що якщо кошти надходять до платника податків в рахунок оплати вартості поставлених таким платником товарів/послуг, в тому числі які постачаються в рамках виконання програми благоустрою міста чи інших подібних програм, які для цілей оподаткування ПДВ є об`єктом оподаткування, то на дату зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку, платник зобов`язаний визначити податкові зобов`язання, виходячи з вартості таких товарів/послуг.

Також, відповідно до статті 37.2 Податкового кодексу України податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей кодекс та закони митної справи пов`язує сплату ним податку, а датою виникнення податкових зобов`язань з ПДВ, відповідно до п. 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, за операцією з постачання товарів-послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема, дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню. Отже, обов`язок сплатити ПДВ у позивача виникне з моменту сплати відповідачем та надходження на рахунок позивача суми витрат за демонтаж, транспортування та зберігання.

Отже, загальна вартість витрат позивача за проведення демонтажу малих архітектурних форм (вивісок), за адресою: м. Львів, пл. Осмомисла, 9, транспортування та зберігання вказаних вивісок становить 15 750 грн. разом з ПДВ (450 грн. (демонтаж) + 265 грн. (транспортування) + 12 410 грн. (зберігання) +2625 грн. (ПДВ) =15 750 грн.).

З огляду на вищевказане, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено належними та допустими доказами, що всі спірні рекламні конструкції та вивіски належать саме відповідачу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4132/19 слід скасувати частково, з урахуванням встановлених обставин, викладених у цій постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4132/19 підлягає скасуванню частково, з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити частково.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 240, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4132/19 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 910/4132/19 скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ) на користь Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" (79012, м. Львів, вул. Сахарова, 42, ) 15 750 (п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. витрат на демонтаж, транспортування та зберігання рекламних конструкцій, 22 (двадцять дві) грн. 75 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд позову.

Видати наказ.

Стягнути з Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" (79012, м. Львів, вул. Сахарова, 42, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ) 4 231 (чотири тисячі двісті тридцять один) грн. 45 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/4132/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.01.2020.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк