ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.01.2020 м. Ужгород Справа № 907/669/19

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участі секретаря судового засідання Лазар С.Л.

у відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро», м. Рогатин Івано-Франківської області

до фізичної особи-підприємця Міндак Артура Федоровича, м. Виноградів Закарпатської області

про стягнення 67 223,54 грн.

представники:

позивача- не з`явився

відповідача - не з`явився

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення зазначеної суми 67223,54 грн., яка включає 44815,69 грн. основного боргу за договором поставки та 22407,85 грн. штрафу, оскільки відповідач всупереч договірних зобов`язань не сплатив в повному обсязі вартості поставленого товару. Представник позивача у ході судового розгляду справи наполягав на задоволенні заявлених вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до позовної заяви документами.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи (повідомлення про вручення відповідачеві поштового відправлення суду міститься у матеріалах справи), письмового відзиву на позов не надав, участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив.

За наведених обставин вважається, що відповідач не скористався своїм правом прийняти участь у засіданні суду, подати суду пояснення власної позиції по суті спору, суд вправі згідно ст. 178 ГПК України вирішити спір за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне

11.07.2018р. сторони у справі уклали договір поставки № 11/07/2018 від 11.07.2018 р. за змістом якого продавець - позивач у справі - зобов`язується передати у власність м`ясо та/або м`ясні вироби в асортименті, згідно прайс-листа продавця, а покупець - відповідач у справі - прийняти та оплатити зазначені вироби згідно умов цього Договору (п. 1.1 договору).

Договором встановлено, що відпуск продукції здійснюється дрібно-гуртовими партіями. Перехід права власності на продукцію відбувається в момент підписання представником покупця видаткової накладної (п.п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору оплата за кожну партію поставленої продукції проводиться покупцем протягом семи календарних днів з моменту поставки продукції. Моментом поставки продукції вважається дата видаткової накладної.

Матеріалами справи встановлено, що позивач на виконання умов договору здійснив поставку товару загальну суму 46045,75 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними № АВ-МЯ/00010713/19 від 02.09.2019р., № АВ-МЯ/00010812/19 від 04.09.2019р., № АВ-МЯ/00011567/19 від 18.09.2019р, № АВ-МЯ/00011687/19 від 20.09.2019р, № АВ-МЯ/00011776/19 від 23.09.2019р., які підписані сторонами.

Відповідачем перераховано часткову оплату за товар на суму 1230,06 грн., у зв`язку з чим виникла його заборгованість перед позивачем на суму 44 815,69 грн., стягнення якої є предметом даного спору в частині основного боргу, та що доведено матеріалами справи і не спростовано відповідачем у ході судового розгляду справи.

Суд, вирішуючи дану справу, керується відповідними приписами цивільного та господарського права, які регулюють спірні правовідносини, виходячи з їх предмету та суб`єктного складу.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ч.1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України)

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких фактичних обставин справи та з огляду на наведені норми цивільного та господарського законодавства, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію на суму 44815,69 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині штрафу на суму 22 407,85 грн. - то суд вирішуючи спір, виходить з наступного.

За змістом ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами договору (п. 7.2 договору) встановлено відповідальність сторін, зокрема, покупця про те, що за неоплату чи несвоєчасну сплату вартості продукції : покупець на вибір продавця сплачує останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на день прострочення, від вартості неоплаченої продукції за кожен день протермінування, включаючи день оплати, або штраф в розмірі 50% від вартості неоплаченої продукції.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, що слугують підставою позовних вимог, такі не спростовані відповідачем, та з огляду на наведені приписи чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, на умови договору щодо відповідальності сторін за порушення договірних зобов`язань, суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку про правомірність вимог останнього в частині стягнення з відповідача нарахованого штрафу на суму 22407,85 грн.

Отже, всього з відповідача на користь позивача належить стягнути суму 67223,54 грн.

Судові витрати позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 74, 86,129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Міндак Артура Федоровича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь дочірнього підприємства «М`ясопереробний комплекс «Росана» товариства з обмеженою відповідальністю «Росан-Агро» (77000, Івано-Франківська область, м. Рогатин, вул. Галицька, 128, ) заборгованість на загальну суму 67223,54 грн. (шістдесят сім тисяч двісті двадцять три грн. 54 коп.) включаючи: основний борг та штраф, та у відшкодування судових витрат - суму 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.)

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ушак І.Г.