ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Справа № 925/966/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від позивача - представник не з`явився,

від відповідача - Кірса В.В. - адвокат,

від третіх осіб:

від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - представник не з`явився,

від товариства з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик Центр" - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк Богуслав", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фортекс",

м. Черкаси

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ;

2. товариства з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик

Центр", м. Київ

про визнання недійсним договору купівлі - продажу та застосування

наслідків недійсності нікчемного правочину.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося з позовом публічне акціонерне товариство "Банк Богуслав" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фортекс" про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 вересня 2017 року, укладеного між акціонерним товариством "Банк Богуслав" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фортекс", посвідчений ПНКМНО Затварницькою І.М. за реєстровим №1087;

- застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 вересня 2017 року, укладеного між акціонерним товариством "Банк Богуслав" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фортекс", посвідчений ПНКМНО Затварницькою І.М. за реєстровим №1087 - шляхом відновлення становища, яке існувало до укладення договору, та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності товариства з обмеженою відповідальністю "Фортекс" та поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності акціонерного товариства "Банк Богуслав" на нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, загальною площею - 2 014,9 кв.м., які розташовані за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Смілянська, 173/1, до складу яких входять: адміністративно-складський корпус, літ. Е-5, площею - 1 907,5 кв.м.; приміщення третього поверху літ. Д-3, а саме: приміщення №№16, 17, 18, площею - 100,7 кв.м.; приміщення першого поверху №21, площею - 6,7 кв.м., Д-2.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 03 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03 жовтня 2019 року. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 03 жовтня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 21 листопада 2019 року. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик Центр".

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21 листопада 2019 року відкладено підготовче засідання на 12 грудня 2019 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 12 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 13 січня 2020 року.

Представники позивача та третіх осіб в судове засідання не з`явилися, позивач та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені, що підтверджується реєстром поштових відправлень господарського суду Черкаської області.

В матеріалах справи міститься письмове пояснення товариства з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик Центр" в якому товариство просить здійснювати розгляд справи без його участі (а.с. 127).

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначав, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується лише до оспорюваних правочинів, а визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, а відтак у задоволенні позову щодо визнання договору купівлі-продажу від 07 вересня 2017 року слід відмовити.

З урахуванням норм ст. 215 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підставою віднесення договору до числа нікчемних правочинів є встановлення факту відчуження майна кредитної установи, що ліквідується, за ціною, що на 20% є нижчою або вищою від звичайних цін на таке майно.

У разі, якщо сторонами договору було погоджено вартість вказаного нерухомого майна, така вартість, визначена умовами договору, вважається звичайною (ринковою) у тому разі, якщо у встановленому законом порядку не доведено інше.

Відповідач вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що вартість продажу об`єкта за договором купівлі-продажу була нижчою ніж на 20% від звичайної (ринкової) ціни вказаного об`єкта, що унеможливлює застосування положень п. 3 ст. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ч. 2 ст. 215 ЦК України.

Також позивачем не надано доказів того, що внаслідок укладення спірного правочину погіршилась ліквідність банку, що призвело до неплатоспроможності та неможливості виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами.

Крім того відповідач вказував, що приписи ч. 2 ст. 777 ЦК України направлені саме на захист прав наймача (а не будь-яких інших осіб), а тому у разі продажу орендованого майна із порушенням переважного права купівлі такий наймач може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця.

Оскільки банк (продавець) не був наймачем майна, то його право не порушено, в зв`язку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У своїх письмових поясненнях Фонд гарантування вкладів фізичних осіб позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик Центр" в письмових поясненнях вказувало, що підприємство було обізнано з пропозиціями банку продати нерухоме майно, проте, наміру його купувати за ціною запропонованою банком не мало, а тому не погоджується з доводами позивача, що при укладанні спірного договору було порушено переважне право товариства з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик Центр".

З інших обставин товариство погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві.

В судовому засіданні, яке відбулося 13 січня 2020 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/966/19.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, а також дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на положення ст.ст.203, 215, 216, ч. 2 ст. 777 ЦК України, п. 3 ст. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач вважає, що договір є нікчемним, оскільки в порушення п. 3 ст. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно було продано банком за заниженою ціною, тобто такою, що не відповідає ринковій та балансовій вартості і при цьому було завдано збитків банку на суму 1 340 443 грн. 71 коп.

Крім того, позивач вважає, що спірний правочин було вчинено із порушенням переважного права орендаря цих приміщень - товариства з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик Центр" щодо купівлі нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, на підставі рішення Правління Національного банку України від 06 листопада 2017 року №708-рш/БТ "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк Богуслав" до категорії неплатоспроможних" та згідно якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 06 листопада 2017 року № 4928 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк Богуслав" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

В подальшому, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 30 листопада 2017 року № 774-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Богуслав", Фондом прийнято рішення від 01 грудня 2017 року №5267 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк Богуслав" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким було запроваджено процедуру ліквідації АТ "Банк Богуслав" строком на один рік з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 листопада 2018 року № 3165 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ "Банк Богуслав" та делегування повноважень ліквідатора", строки ліквідації подовжені до 30 листопада 2019 року, повноваження ліквідатора делеговано Паламарчуку Віталію Віталійовичу.

Згідно ст. 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час здійснення ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку та здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду, згідно ч. 4 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких документів від імені банку.

Згідно ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. ст. 50, 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Згідно ч. 3 ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" усі або частина повноважень Фонду, визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, крім організації реалізації майна банку, що ліквідується.

На виконання вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства "Банк Богуслав" від 15 листопада 2017 року № 35 "Щодо перевірки вкладів фізичних осіб" комісія здійснила перевірку правочинів (у тому числі договорів), укладених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації (з 07 листопада 2016 року), на предмет виявлення договорів (правочинів), які відповідають критеріям, передбаченим частиною третьою статті 38 Закону, а також встановлення наявності/відсутності складу правопорушень, відповідальність за які передбачено Кримінальним кодексом України та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку.

За результатами здійснення перевірки встановлено наступне:

07 вересня 2017 року на рахунок АТ "Банк Богуслав" №58 віднесено збиток у розмірі 1 340 443,71 грн. від продажу приміщення за адресою: місто Черкаси, вул. Смілянська, 173/1 згідно договору № 1087 від 07 вересня 2017 року.

Так, між АТ "Банк Богуслав" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фортекс" укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчений 07 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П. та зареєстрований у реєстрі за №1087.

На підставі зазначеного договору банком було продано за 2 700 000 грн. 00 коп. (у т.ч. ПДВ) нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, загальною площею - 2 014,9 кв.м., які розташовані за адресою: Черкаська область, місто Черкаси, вул. Смілянська, 173/1, до складу яких входять: адміністративно-складський корпус, літ. Е-5, площею - 1 907,5 кв.м.; приміщення третього поверху літ. Д-3, а саме: приміщення №№16,17,18, площею - 100,7 кв.м.; приміщення першого поверху №21, площею - 6,7 кв.м., Д-2, (разом надалі - нежитлові будівлі).

Згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу, ринкова вартість нежитлових будівель станом на 05 вересня 2017 року становить 2 650 000 грн.00 коп. (у т.ч. ПДВ) відповідно до Звіту про оцінку майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Приходько Д.М.

Згідно рішення Наглядової ради АТ "Банк Богуслав" (протокол №128 від 04 вересня 2017 року) було вирішено доручити ФОП Приходько Денису Миколайовичу (податковий номер НОМЕР_1 ) проведення оцінки ринкової вартості майна банку - Нежитлових будівель.

Згідно рішення Наглядової ради АТ "Банк Богуслав" (протокол №129 від 04 вересня 2017 року) було вирішено:

1) Затвердити ринкову вартість нерухомого майна банку (нежитлових будівель) в розмірі 2 650 000 грн (в т.ч. ПДВ).

2) Укласти з ТОВ "ФОРТЕКС" договір купівлі-продажу нежитлових будівель, підписати який від імені банку уповноважено Заступника Голови Правління - начальника Казначейства Горового Д.А., та схвалено умови зазначеного договору та ціну продажу - 2 700 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ).

Позивач зазначав, що у Звіті про оцінку майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Приходько Д.М., відсутнє фото об`єкта оцінки, та з огляду на те, що рішення на оцінку майна було прийнято Наглядовою радою Банку 04 вересня 2017 року, а оцінку виконано станом на 05 вересня 2017 року, є підстави вважати, що оцінювач проводив оцінку майна заочно. Також, чотири об`єкта, що були наведені у звіті (як аналоги об`єкту оцінки) зазначені без адреси та без посилання на ресурс інформації в інтернеті, що дає підстави для сумніву щодо дійсності проведеної оцінки.

Комісією врахована вартість майна, за якою банк набув право власності на нежитлові будівлі, а саме:

на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 19 березня 2012 року ПНКМНО Соколовим О.Є. та зареєстрованим за реєстровим №427, банк набув право власності на нежитлові будівлі за вартістю 4 995 400 грн. 00 коп.

У відповідності до умов договору, банком 23 березня 2012 року оприбутковано нежитлові будівлі за балансовою вартістю 4 162 833,33 грн. та за інвентарним номером 101041. Сума ПДВ становить 832 566,67 грн.

19 березня 2012 року згідно Протоколу №25-1 засідання Наглядової ради банку від 19 березня 2012 року було вирішено з метою стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку АТ "Богуслав" укласти з ТОВ "Беарс Логістик Центр" договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття АТ "Банк Богуслав" права власності на предмет іпотеки згідно договору іпотеки, посвідченого 08 травня 2008 року ПНКМНО Підгаєцьким А.І. та зареєстрованого в реєстрі №1505, в рахунок погашення зобов`язань ТОВ "Беарс Логістик Центр" за кредитним договором №15/01-КР-18/2008 від 08 травня 2008 року в розмірі 476 973, 16 євро, що становить суму 4 927 132,74 грн. (курс НБУ станом на 19 березня 2012 року становив 10,33 гривні за 1 євро).

Також, згідно зазначеного Протоколу, Голова Правління Попова О.В. доповіла, що ринкова вартість нежитлових будівель, згідно зі Звітом №12-15 про оцінку вартості нежилої будівлі та приміщень за адресою: місто Черкаси, вул. Смілянська (вул. Комсомольська), 173/1, виконаним суб`єктом оціночної діяльності МПП "АГРОЛІС" станом на 09 грудня 2011 року становить 4 995 400 грн. (в т.ч. ПДВ).

При цьому комісією було враховано, що 07 травня 2008 року та 20 січня 2012 року в результаті перевірки з виїздом на місце, яка проведена представниками банку, складено Акти огляду майна, яке передане банку в забезпечення зобов`язань по кредитам ТОВ "Беарс Логістик Центр" та ТОВ "БМБ Бленд", в яких зазначено, що оціночна вартість нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 173/1 - станом на 14 лютого 2008 року становить 16 055 700,00 грн. (2 649 455 доларів США), а саме: адміністративно-складського корпусу, Е-5, прохідної, Г; трансформаторної, К; приміщення третього поверху, а саме №№16,17,18, площею - 100,7 кв.м., Д-3, електрощитової, а саме: приміщення першого поверху №21, площею-6,7 кв.м., Д-2, - загальною площею 2092,1 кв м.

На підтвердження розміру оцінки надано Звіт про експертну оцінку ринкової вартості станом на 14 лютого 2008 року виконаний СПД ФО Гудзь О.В. на об`єкт оцінки, що знаходиться за адресою: м. Черкаси. вул. Смілянська, 173/1, а саме: адміністративно-складський корпус, прохідна, трансформаторна. загальною площею 1984,7 кв м.

Таким чином, позивач вважає, що з урахуванням п.3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" даний правочин є нікчемний, оскільки продаж нежитлових будівель здійснений за ціною, що не відповідає ринковій та балансовій вартості майна і даним правочином завдано збитків АТ "Банк Богуслав" у сумі 1 340 443,71 грн.

Також позивач вказував, що нежитлові будівлі, які відчужені банком за договором купівлі-продажу від 07 вересня 2017 року були предметом договору оперативного лізингу, укладеного між банком та ТОВ "Беарс Логістик Центр" від 25 грудня 2015 року.

Так, згідно умов договору лізингу, лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв в платне, строкове користування на умовах лізингу нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: Черкаська область, місто Черкаси, вул. Смілянська, 173/1, а саме: загальною площею - 2 014,9 кв.м., до складу яких входять:

адміністративно-складський корпус, літ. Е-5, площею - 1907,5 кв.м.;

приміщення третього поверху літ. Д-3, а саме: приміщення №№16,17,18, площею - 100.7 кв.м.;

приміщення першого поверху №21, площею - 6,7 кв.м.,

Д-2.

Балансова вартість приміщення з урахуванням індексації становить 3 781 240 грн. 25 коп. (п. 1.2. договору лізингу).

Згідно п. 1.5. договору лізингодавець повідомляє лізингооодержувача, що приміщення набуте лізингодавцем внаслідок реалізації останнім свого права іпотекодержателя відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку", а також, що приміщення може бути відчужене лізингодавцем в будь-який час до закінчення строку лізингу відповідно до законодавства України, зокрема, Закону України "Про банки та банківську діяльність" та цього договору.

Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Позивач вказував, що на правовідносини між банком та товариством з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик Центр" у разі продажу майна, переданого у лізинг, поширюється дія норми, закріпленої у ч. 2 ст. 777 ЦК України.

Отже, на думку позивача, товариство з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик Центр" мало, як орендар нежитлових будівель переважне право на придбання орендованих приміщень.

Тобто, в обґрунтування позову позивач посилається також й на те, що договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним у судовому порядку і як оспорюваний правочин з підстав недотримання при його укладанні положень ч. 2 ст. 777 ЦК України (одночасно заявляючи про його нікчемність з урахуванням положень п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ст. 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

За ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

З огляду на викладене, визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанова ВС у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2019 року зі справи №910/11224/18).

Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), від 24 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Отже, недійсність нікчемного правочину встановлена законом (абсолютна підстава), у той час як оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (відносна підстава). При цьому, наслідком встановлення у розгляді справи обставин нікчемності оспорюваного правочину є зазначення про його недійсність у рішенні (у такому випадку, потреба у дослідженні фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним як оспорюваного, - відсутня).

За відсутності підстав вважати правочин недійсним в силу закону (як нікчемного), суд досліджує наявність чи відсутність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними як оспорюваних.

При цьому судом було також враховано правовий висновок Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року №910/15587/18.

За таких обставин суд не погоджується з доводами відповідача, що розгляд судом спору одночасно з таких підстав є неможливим.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правові наслідки недійсності правочину встановлено ст.216 ЦК України.

Зокрема, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Водночас позивач не просить суд повернути майно у натурі, а заявив вимогу (як похідну) про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності товариства з обмеженою відповідальністю "Фортекс" та поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності акціонерного товариства "Банк Богуслав" на нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, загальною площею - 2 014,9 кв.м., які розташовані за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Смілянська, 173/1.

Відповідно до ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Позивач, як на підставу нікчемності посилався саме на п.3 ч.3 ст.38 вищенаведеної норми Закону.

Відповідно до п. 14.1.71. ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Відповідно до п. 14.1.219. ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Відповідач сплатив банку 2 700 000 грн. 00 коп. за придбане майно і даний факт сторонами не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Всупереч наведеним нормам позивач на надав суду належних та допустимих доказів того, що станом на 07 вересня 2017 року вартість майна придбаного відповідачем за спірним договором купівлі - продажу від 07 вересня 2017 року є нижчою на 20% і більше відсотків від звичайних цін.

При цьому судом було також враховано, що після оцінки майна станом на 09 грудня 2011 року минуло більше 8 років, проте, банк не надав доказів того, що в ході експлуатації нерухомості третьою особою за договором лізингу стан приміщень залишився незмінним і його ціна станом на вересень 2017 року не стала на ринку нижчою від попередньої встановленої ціни, а тому суд не приймає до уваги посилання банку на попередні оцінки.

Крім того, під час розгляду справи позивач не спростував належними доказами звіт про оцінку майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Приходько Д.М. виконаний на замовлення самого банку, оскільки позивач не надав суду, а ні іншого звіту, а ні будь-якого іншого висновку експерта з цього питання, і клопотання про призначення судом експертизи суду не заявляв.

Отже, судом під час розгляду даної справи було перевірено доводи позивача та не встановлено обставин нікчемності правочину з підстав встановлених п.3 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"

Щодо інших підстав заявленого позову про визнання недійсним оспорюваного договору судом враховано наступне:

Суд погоджується з доводами позивача, що дійсно відповідно до положень ч.2 ст.777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання, і третя особа таке переважне право мала, оскільки матеріали справи не містять доказів неналежного виконання своїх обов`язків товариством з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик Центр".

Проте, з листа від 27 листопада 2019 року №25/11 вбачається, що переважне право третьої особи не було порушено і товариство було завчасно обізнано з намірами банку відчужити нерухомість.

Крім того судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до положень частини другої ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто відповідно до ГПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Суд вважає, що позов в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості з підстав порушення продавцем переважного права наймача цього майна на його придбання, фактично заявлено банком в інтересах іншої юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Беарс Логістик Центр", що є самостійною підставою для відмови у позові, оскільки право банку в даному випадку не є порушеним.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна не має, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові публічного акціонерного товариства "Банк Богуслав" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фортекс" про визнання недійсним договору купівлі - продажу та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 16 січня 2020 року.

Суддя А.В.Васянович