ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.01.2020 р. Справа № 914/3703/15

Господарський суд Львівської області, розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

у справі № 914/3703/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ

про стягнення 41259181,96 грн., з яких: 14368409,20 грн. основний борг, 14104866,31 грн. пеня, 2245849,92 грн. 3% річних, 10540056,53 грн. інфляційні втрати;

за зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

про стягнення 193220539, 37 грн.

Суддя Артимович В.М.

Секретар судового засідання Демчук А.П.

За участю представників:

від заявника: не з`явився;

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Абісов А.В. - представник;

від третьої особи: не з`явився;

приватний виконавець: Пилипчук В.Г.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством Оператор газорозподільної системи Львівгаз подано на розгляд суду скаргу на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця Пилипчука В.Г. (вх. № 3275/19 від 28.11.2019 р.).

Ухвалою від 02.12.2019 р. прийнято скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця Пилипчука В.Г. (вх. № 3275/19 від 28.11.2019 р.) у справі № 914/3703/15 до розгляду.

10.12.2019 р. на розгляд суду представником Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз подано заяву з процесуальних питань (вх. № 52043/19).

10.12.2019 р. від представника Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз на розгляд суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 52030/19) та призначено розгляд даної заяви в судовому засіданні на 11.12.2019 р.

11.12.2019 р. від Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на розгляд суду надійшли заперечення на скаргу у справі № 914/3703/15 (вх. № 52253/19), в яких просить відмовити у задоволенні скарги Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця Пилипчука В.Г.

11.12.2019 р. представником Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз подано клопотання (вх. № 52226/19) про відкладення розгляду скарги у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноважених представників в судове засідання.

Ухвалою суду від 11.12.2019 р. відкладено розгляд скарги на 18.12.2019 р.

18.12.2019 р. Акціонерним товариством Оператор газорозподільної системи Львівгаз подано на розгляд суду заяву про відвід судді (вх. № 53297/19).

Ухвалою суду від 18.12.2019 р. заяву АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз від 18.12.2019 р. за вх. № 53297/19 про відвід судді Артимовича В.М. визнано необґрунтованою, зупинено провадження з розгляду скарги АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця Пилипчука В.Г. у справі № 914/3703/15, передано справу № 914/3703/15 для вирішення питання по заяві про відвід судді Артимовича В.М. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Ухвалою суду від 23.12.2019 р. (суддя Матвіїв Р.І.) у задоволенні заяви АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз про відвід судді Артимовича В.М. у справі № 914/3703/15 відмовлено, матеріали справи № 914/3703/15 повернуто раніше визначеному судді для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 24.12.2019 р. провадження у справі № 914/3703/15 в частині розгляду скарги Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця Пилипчука В.Г. поновлено, розгляд скарги призначено на 09.01.2020 р.

08.01.2020 р. від Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на розгляд суду надійшли пояснення (вх. № 455/20) щодо скарги на дії приватного виконавця.

В судове засідання 09.01.2020 р. з`явилися представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), та приватний виконавець. Скаржник та третя особа участі уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник АТ «НАК «Нафтогаз України» та приватний виконавець в судовому засіданні щодо задоволення клопотання АТ «Львівгаз» про відкладення розгляду справи заперечили. Зокрема, зазначили, що АТ «Львівгаз», як юридична особа, яка має великий штат юристів, могла забезпечити в судове засідання іншого представника. Також звернули увагу на строки розгляду скарги на дії (бездіяльність) приватного виконавця згідно чинного ГПК України та зазначили, що представник АТ «Львівгаз» не обґрунтував надання переваги участі у судовому процесі у Стрийському міськрайонному суді судовому засіданню з розгляду скарги у даній справі. Представник АТ «НАК «Нафтогаз України» в судовому засіданні 09.01.2020 р. заперечив щодо задоволення скарги з підстав, викладених у поданих запереченнях. Приватний виконавець в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, заслухавши представників учасників провадження, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що таке клопотання не підлягає до задоволення та зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що одним з основних принципів господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012 р. суд зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Відповідно до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Необхідно зазначити, що згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки а також у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд зазначає, що скаржником не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні положень чинного ГПК України поважності причин неявки в судове засідання з розгляду скарги на дії приватного виконавця Пилипчука В.Г. та не наведено підстав неможливості розгляду вказаної скарги без участі представника заявника. Крім того, суд звертає увагу на те, що розгляд даної скарги вже неодноразово відкладався на задоволення клопотання сторін для забезпечення рівних прав учасників провадження, сторони мали достатньо часу для надання додаткових пояснень чи доказів в обґрунтування своїх доводів та заперечень. Зокрема, позиція скаржника наведена як у скарзі на дії приватного виконавця, так і у додаткових письмових поясненнях, заявах та відповіді на відзив.

З огляду на викладене, враховуючи заперечення представника АТ «НАК «Нафтогаз України» та приватного виконавця, суд дійшов висновку, що клопотання скаржника про відкладення розгляду скарги не підлягає до задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз просить визнати неправомірними дії приватного виконавця Пилипчука Віталія Григоровича щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 60622765, накладення арешту на рахунки Товариства та стягнення з боржника основної винагороди, визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Пилипчука Віталія Григоровича щодо не закінчення виконавчого провадження ВП № 60622765 згідно заяви АТ "Львівгаз" від 15.11.2019, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 60622765 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області справі № 914/3703/15 від 14.11.2019 р., скасувати постанову про накладення арешту на рахунки АТ "Львівгаз в процесі виконавчого провадження № 60622765 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області справі № 914/3703/15 від 14.11.2019 р., скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди в процесі виконавчого провадження №60622765 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області справі № 914/3703/15 від 14.11.2019р.

В обґрунтування скарги скаржник зазначає, що 15.11.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пилипчуком Віталієм Григоровичем (01054, м. Київ, вулиця Дмитрівська (Шевченківський р-н), буд. 35-В; посвідчення № 0158 від 01.03.2018) відкрито виконавче провадження ВП №60622765 про примусове стягнення з АТ Львівгаз (боржник) на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованості в сумі 28 387 571,15 грн. згідно наказу Господарського суду Львівської області справі № 914/3703/15 від 14.11.2019р. та накладено арешт на рахунки Товариства. Скаржник вказує, що у приватного виконавця Пилипчука В.Г. не було правових підстав для відкриття виконавчого провадження ВП №60622765, накладення арешту на рахунки Товариства та стягнення основної винагороди у даному виконавчому провадженні, оскільки місце виконання рішення на яке було видано судовий наказ, виходить за межі його виконавчого округу. Скаржник стверджує, що місцезнаходженням АТ «Львівгаз» є Львівська обл., місто Львів, вул. Золота, буд. 42, дана інформація міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є загальнодоступною. Разом із тим, як вбачається із Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця Пилипчука Віталія Григоровича є м. Київ. Скаржник наголошує, що приватний виконавець Пилипчук В.Г. своїми діями порушив вимоги частин 1. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того скаржник зазначає, що 15.11.2019 р. АТ «Львівгаз» надіслало на офіційну електронну адресу приватного виконавця Пилипчука В.Г. заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з погашенням в повному обсязі заборгованості АТ «Львівгаз» перед АТ «НАК «Нафтогаз України» згідно постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2017 року, з урахуванням ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.09.2019 року, у справі № 914/3703/15.

На підтвердження факту погашення в повному обсязі заборгованості до вищевказаної заяви було долучено заяву АТ «Львівгаз» від 15.11.2019 р. № 790007.2-Сл-11801-1119 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, якою АТ «Львівгаз» повідомило АТ «НАК «Нафтогаз України» про припинення зобов`язання АТ «Львівгаз» щодо сплати заборгованості на суму 23'815 180,41 грн на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог; платіжне доручення № 13590 від 15.11.2019 р. про сплату АТ Львівгаз на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" грошових коштів в сумі 2 500 797,69 грн., з призначенням платежу: оплата заборгованості за постановою ВГСУ від 09.11.2017, з урахуванням ухвали Верховного Суду від 09.09.2019 р., у справі №914/3703/15.

Крім цього, скаржник вказує, що вищезазначену заяву від 16.11.2019 про закінчення виконавчого провадження АТ «Львівгаз» надіслало на поштову адресу приватного виконавця Пилипчука В.Г, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 16.11.2019 та квитанцією про поштове відправлення № 011.

Проте, як стверджує скаржник, приватний виконавець Пилипчук В.Г. в день отримання вищезазначеної заяви виконавче провадження не закінчив, чим, на думку скаржника, порушив вимоги п. 9 ч. 1 ст. 39 та ч. 2 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження.

Також скаржник зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження чи будь-який інший документ щодо вищезазначеного виконавчого провадження на адресу АТ "Львівгаз" не надходило.

Заперечуючи щодо задоволення скарги на дії (бездіяльність) приватного виконавця Пилипчука В.Г., АТ «НАК «Нафтогаз України» та приватний виконавець Пилипчук В.Г. зазначають, що скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» від 25.11.2019 № 790007.2-Сл-12004-1119 подано з пропуском процесуальних строків. Зокрема зазначають, що з матеріалів даної справи вбачається, що АТ «Львівгаз» було обізнане щодо наявності відкритого виконавчого провадження № 60622765 - 15.11.2019 р., однак, звернулося зі скаргою до суду тільки 28.11.2019 р., тобто зі спливом десятиденного строку, встановленого ст. 341 ГПК України. Стверджує, що всі пояснення АТ «Львівгаз» щодо подання скарги в межах процесуальних строків, зводяться лише до припущень щодо можливої дати винесення та дати надсилання приватним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження № 60622765.

На думку НАК «Нафтогаз України», оскільки боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження № .11.2019 р., саме з цієї дати він зобов`язаний бути обізнаним про хід такого виконавчого провадження, як з метою вчасного виконання законних вимог приватного виконавця, так і з метою оскарження, в разі незгоди з діями/бездіяльністю приватного виконавця.

Щодо суті викладеного у скарзі, НАК «Нафтогаз України» та приватний виконавець Пилипчук В.Г. також заперечують щодо її задоволення, вважають таку позицію АТ «Львівгаз» необґрунтованою та безпідставною.

НАК «Нафтогаз України» вказує, що у НАК «Нафтогаз України» відсутні зобов`язання перед АТ «Львівгаз» в сумі 23 815 180.41 грн. згідно з постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі № 914/3703/15 та згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 910/11396/15, про які зазначає АТ «Львівгаз» у заяві від 15.11.2019 р., так як вказані зобов`язання НАК «Нафтогаз України» перед АТ «Львівгаз» в сумі 23 815 180,41 грн. припинені на підставі заяви НАК «Нафтогаз України» від 24.07.2019 № 39-4717/1.17-19 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. АТ «Львівгаз» зверталося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою від 02.08.19 № 790007.2-Ск-8591-0819 про визнання недійсним одностороннього правочину НАК «Нафтогаз України» від 24.07.19 № 39-4717/1.17-19. (Справа № 910/10471/19). Зазначає, що на даний час Господарським судом міста Києва рішенням від 02.12.12 у справі № 910/10471/19 відмовлено у задоволенні позовної заяви АТ «Львівгаз».

НАК «Нафтогаз України» вважає безпідставним посилання АТ «Львівгаз» на порушення приватним виконавцем вимог ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» (відкриття виконавчого провадження не за місцем знаходження боржника). Стверджує, що як вже зазначалося, в заяві про примусове виконання постанови Вищого господарського суду України від 09.11.17 у справі № 914/3703/15, стягувачем обґрунтовані підстави звернення до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва за місцезнаходженням майна боржника. У даній заяві НАК «Нафтогаз України» зазначало, що боржник має рахунки у банківських установах, які знаходяться у місті Києві, а також зазначено на яких рахунках містились кошти. З аналізу норм чинного законодавства можливо зробити висновок, що грошові кошти є різновидом майна та в даному випадку місцезнаходженням такого майна є м. Київ, оскільки кошти перебувають на рахунках, відкритих у банківських установах, місцезнаходження яких м. Київ. Таким чином, враховуючи викладене та норми частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що якщо місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідний виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його виконання.

Отже, НАК «Нафтогаз України» вважає, що боржником не доведено та не надано достатніх доказів на підтвердження позиції, що скаргу подано без пропуску строків на оскарження, встановлених чинним законодавством.

Розглянувши скаргу на дії АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця Пилипчука В.Г. у справі № 914/3703/15, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду та заперечення приватного виконавця на скаргу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 124 Конституції України та статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з положеннями пункту 6 розділу І. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 60622765, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи, Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича із заявою від 15.11.2019 р. № 39/3-565-19 про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу Господарського суду Львівської області у справі № 914/3703/15 від 14.11.2019 р.

15.11.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пилипчуком Віталієм Григоровичем, на підставі вищезазначеної заяви, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60622765 з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 14.11.2019 р. у справі № 914/3703/15, який виданий на виконання постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2017 р. у справі № 914/3703/15 з врахуванням ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.09.2019р. про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 13 166 073,65 грн. пені, 2 042 031,08 грн. 3% річних та 10 540 056,53 грн. інфляційних втрат та 177 640,40 грн. судового збору за розгляд первісного позову.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами 1, 2 та 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 зазначеної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Суд зазначає, що згідно з ч. 3 та ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, в заяві про примусове виконання рішення у справі № 914/3703/15, стягувачем обґрунтовані підстави звернення до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва за місцезнаходженням майна боржника. Зокрема, НАК «Нафтогаз України» зазначено, що боржник має рахунки у банківських установах, які знаходяться у місті Києві, а також зазначено на яких рахунках містились кошти.

В розумінні глави 13 Цивільного кодексу України грошові кошти є майном. Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Частиною 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків. Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції / визнання неіснуючого існуючим, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Якщо відкинути цю юридичну фікцію, то таке означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також і у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Отже, з аналізу норм чинного законодавства можливо зробити висновок, що грошові кошти є різновидом майна. В даному випадку місцезнаходженням такого майна є м. Київ, оскільки кошти перебувають на рахунках, відкритих у банківських установах, місцезнаходження яких є м. Київ.

Таким чином, враховуючи викладене та наведені норми законодавства, можна зробити висновок, що якщо місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідний виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його виконання. (Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного суду від 10.09.2018 у справі № 905/3542/15, від 01.08.2019 у справі № 910/13508/15, від 19.08.2019 у справі № 922/1293/15).

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15.11.2019 р. приватним виконавцем Пилипчуком В.Г. в межах виконавчого провадження № 60622765 винесено постанову про арешт коштів боржника.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Частинами 1, 2, 3 та 5 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Також приватним виконавцем Пилипчуком В.Г. 15.11.2019 р. винесено в межах виконавчого провадження № 60622765 постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 2580668,28 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства України, судом не встановлено порушень з боку приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. при вчиненні ним виконавчих дій, спрямованих на виконання наказу Господарського суду Львівської області від 14.11.2019 р. № 914/3703/15, зокрема, при винесенні останнім постанов від 15.11.2019 р. про відкриття виконавчого провадження № 60622765 з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 14.11.2019 р. у справі № 914/3703/15, про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 2580668,28 грн. та про арешт коштів боржника в межах вказаного виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.11.2019 р. приватним виконавцем Пилипчуком В.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60622765 у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Скаржник вважає, що приватний виконавець Пилипчук В.Г. мав закінчити виконавче провадження в день отримання і на підставі заяви АТ Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» від 15.11.2019 р. № 790007.2-Сл-11801-1119 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, якою АТ «Львівгаз» повідомило АТ «НАК «Нафтогаз України» про припинення зобов`язання АТ Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» щодо сплати заборгованості на суму 23'815 180,41 грн. Оскільки, як вважає скаржник, вказана заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є підтвердженням факту погашення заборгованості. З цього приводу суд зазначає таке.

Стаття 601 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до вимог статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у випадках встановлених договором або законом.

При цьому вимоги, які можуть бути зараховані, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого (меншого) зобов`язання.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Відповідну правову позицію Верховного Суду України викладено у постанові від 24.06.2015 у справі № 914/2492/14.

Суд звертає увагу на те, що однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку (аналогічні висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 24.01.2018 у справі № 908/3039/16, від 05.04.2018 у справі № 910/13205/17, від 25.04.2018 у справі №910/6781/17, від 25.07.2018 у справі № 916/4933/15, від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17 (в даній постанові застосовано термін «прозорість вимог»), від 13.11.2018 у справі № 914/163/14, від 02.04.2019 у справі № 918/539/18).

Як вбачається із заперечень АТ «НАК «Нафтогаз України», останній стверджує, що у НАК «Нафтогаз України» відсутні зобов`язання перед АТ «Львівгаз» в сумі 23 815 180.41 грн. згідно з постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі № 914/3703/15 та згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 910/11396/15, про які зазначає АТ «Львівгаз» у заяві від 15.11.2019 р., так як вказані зобов`язання НАК «Нафтогаз України» перед АТ «Львівгаз» в сумі 23 815 180,41 грн, припинені на підставі заяви НАК «Нафтогаз України» від 24.07.2019 № 39-4717/1.17-19 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. АТ «Львівгаз» зверталося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою від 02.08.19 № 790007.2-Ск-8591-0819 про визнання недійсним одностороннього правочину НАК «Нафтогаз України» від 24.07.19 № 39-4717/1.17-19. (Справа № 910/10471/19). Судом встановлено, що на даний час рішенням Господарського суду міста Києва, від 02.12.12 у справі № 910/10471/19 відмовлено у задоволенні позовної заяви АТ «Львівгаз», однак, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів набрання вказаним рішенням законної сили.

Крім того, судом встановлено, що у провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа № 914/2450/19 за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз про визнання недійсним правочину, оформленого заявою від 15.11.2019 року про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Отже, фактично сторони не погоджуються із здійсненням зарахування, тобто правовідносини сторін із зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаними заявами є спірними.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, належним чином завірена копія якого міститься в матеріалах справи, приватний виконавець, отримавши 19.11.2019 заяву АТ «Львівгаз» про закінчення виконавчого провадження, в той же день звернувся до НАК «Нафтогаз України» з запитом приватного виконавця від 19.11.2019 № 559, в якому просив спростувати або підтвердити факт погашення заборгованості у ВП № 60622765, шляхом проведення заяви № 790007.2-Сл-11801-1119 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 23 815 180,41 грн. В свою чергу, НАК «Нафтогаз України» надала приватному виконавцю відповідь від 19.11.2019, в якій роз`яснила, що НАК «Нафтогаз України» не визнає заяви про зарахування АТ «Львівгаз» від 15.11.19 № 790007.2-Сл-11801-1119, як такої, що породжує для компанії будь-яких прав чи обов`язків.

Нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку чи права приватного виконавця приймати процесуальне рішення на підставі поданої АТ «Львівгаз» заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Суд вважає за необхідне зазначити, що спір про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог підлягає вирішенню в окремому провадженні, а не під час розгляду скарги на дії (бездіяльність) приватного виконавця. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 р. у справі № 3/5014/661/2012).

Отже, суд зазначає, що на момент розгляду скарги заявником не доведено належними та допустимими доказами порушення приватним виконавцем Пилипчуком В.Г. порядку вчинення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 у межах виконавчого провадження № 60622765.

З огляду на викладене, враховуючи наведені положення законодавства, беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що скарга Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця Пилипчука В.Г. не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні скарги Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця Пилипчука В.Г. (вх. № 3275/19 від 28.11.2019 р.) у справі № 914/3703/15 відмовити.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст. 235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 254-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.01.2020 р.

Суддя Артимович В.М.