СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"08" січня 2020 р. Справа №905/549/19

Суддя Хачатрян В.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги першого відповідача - Покровської міської ради, м.Покровськ, (вх.№41Д/1-40) на рішення Господарського суду Донецької області від 05.11.2019 року по справі №905/549/19,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хата Магната», м.Покровськ, Донецька область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, м. Костянтинівка,

до 1. Покровської міської ради, м.Покровськ,

2. Комунального підприємства «Міський парк культури та відпочинку», м.Покровськ, Донецька область,

про визнання права користування земельною ділянкою, визнання частково недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та зобов`язання внести зміни до державного земельного кадастру,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Хата Магната» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Покровської міської ради (1-й відповідач) та Комунального підприємства «Міський парк культури та відпочинку» (2-й відповідач) про:

- визнання за позивачем права користування земельними ділянками, що розташовані за адресою: Донецька область, м.Покровськ (Красноармійськ), мікрорайон Южний (Південний), будинок б/н на території парку «Ювілений», для обслуговування літнього кафе « 7-Я», загальною площею 0,0900 га, для обслуговування павільйону «Волна», загальною площею 0,0224 га;

- визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ060301 від 25.09.2009 року, що виданий другому відповідачу;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою кадастровий №:10:090:0135;

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки кадастровий №:10:090:0135.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.11.2019 року у справі №905/549/19 (повний текст складено та підписано 18.11.2019 року, колегія суддів у складі: головуючий суддя Сковородіна О.М., суддя Шилова О.М., суддя Бокова Ю.В.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі та здійснено розподіл судових витрат.

Перший відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 05.11.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про залишення її без руху з наступних підстав.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, за подання до господарського суду позовної заяви, яка містить вимогу немайнового характеру розмір судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на 01.01.2019 року (підлягає застосуванню, оскільки дата подання апеляційної скарги 16.12.2019 року) прожитковий мінімум на одну працездатну особу становив 1921,00 грн.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що позовна заява містить три вимоги немайнового характеру.

Згідно ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Спір по даній справі є за своїм змістом немайновим, а отже і розмір судового збору необхідно розраховувати як за ставкою подання позовної заяви за немайновим спором. При цьому, слід звернути увагу на те, що при зверненні з позовною заявою до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір за ставкою немайнового спору і у вірному розмірі згідно приписів ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи характер вимог, а також вимоги діючого законодавства щодо порядку сплати судового збору у відповідних категоріях справ, слід відзначити, що судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі становить 11526,00 грн. (150 відсотків від 7684,00 грн. - ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

Проте, апелянтом до апеляційної скарги не надано доказів про сплату судового збору в порядку та розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Разом з тим, скаржник надав клопотання, в якому просить суд, відстрочити сплату судового збору у даній справі до прийняття судового рішення, посилаючись на скрутний фінансовий стан, а саме відсутність коштів у кошторисі видатків на сплату судового збору.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З огляду на викладене, підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 цього Закону, є врахування ним майнового стану сторін та лише за наявності умов визначених у частині 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Суд вказує, що особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Проте, апелянтом не доведено наявність передбачених чинним законодавством умов, необхідних для вирішення судом питання про відстрочення сплати судового збору.

Крім того, скаржник не надав доказів в обґрунтування заявленого клопотання, які б свідчили про вжиття скаржником всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та які б підтверджували можливість сплати судового збору протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду апеляційної скарги.

Суд звертає увагу скаржника на те, що як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» [рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

Враховуючи, що скаржником не наведено обґрунтувань підстав відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 05.11.2019 року у справі №905/549/19, клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору є необґрунтованим, що виключає його задоволення.

З урахуванням викладеного, суддя-доповідач дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з порушенням вимог п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, зокрема без доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо заявник не усунув недоліки у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається заявнику (ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга першого відповідача - Покровської міської ради, на рішення Господарського суду Донецької області від 05.11.2019 року по справі №905/549/19 підлягає залишенню без руху, з наданням апелянту строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись чч. 1, 2 ст. 174, ст. 234, п.2 ч.3 ст. 258, ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, суддя-доповідач,-

УХВАЛИЛА:

1. Апеляційну скаргу першого відповідача - Покровської міської ради, на рішення Господарського суду Донецької області від 05.11.2019 року по справі №905/549/19 залишити без руху.

2. Покровській міській раді усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3. Повідомити апелянта, що заява і докази у підтвердження факту усунення недоліків повинні надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.

4. Роз`яснити заявнику, що наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач В.С. Хачатрян