РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.01.2020Справа № 910/10658/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Державної іпотечної установи

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Надра"

про визнання протиправними та скасування рішень

за участі представників:

від позивача: Качан В. В., адвокат;

від відповідача: Шилець А. Р., за довіреністю;

від третьої особи: Іванова О. В., адвокат,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та скасування рішень комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2019 № 181, від 19.07.2019 № 201, від 24.07.2019 № 212, оскільки останні прийняті з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2019 судом відмовлено у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 16.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.10.2019 задоволено клопотання позивача від 30.09.2019 про витребування доказів.

Також, протокольною ухвалою суду від 24.10.2019 залишено клопотання позивача від 09.10.2019 про витребування доказів без задоволення.

31.10.2019 позивач через відділ діловодства та документообігу суду подав заяву про зміну підстав позову, яка прийнята судом до розгляду.

Відповідно до поданої позивачем заяви про зміну підстав позовних вимог, останній вважає порушеним своє право іпотекодержателя прийнятими рішеннями комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу активів, оскільки позивачем не надавалася згода на відчуження майнових прав за кредитними договорами, які знаходяться в заставі у позивача, даними рішеннями не визначено план продажу, не затверджено перелік (склад) майна ПАТ «КБ «Надра», що підлягають продажу, а визначена в них ціна реалізації активів є значно заниженою.

У запереченнях на заяву про зміну підстав позову відповідач посилався на те, що на момент запровадження в ПАТ «КБ «Надра» ліквідаційної процедури жодні положення не передбачали необхідність затвердження переліку (складу) майна банку, що підлягають продажу. При цьому, комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу активів відповідні повноваження були делеговані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а тому вказаний комітет не перевищив повноваження при винесенні оспорюваних рішень.

Третя особа в письмових поясненнях зауважила на тому, що вимога про затвердження плану продажу активів одночасно з формуванням ліквідаційної маси була відсутня на час запровадження в ПАТ «КБ «Надра» ліквідаційної процедури. До того ж, реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення неплатоспроможного банку передбачена саме шляхом проведення відкритого конкурсу.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2008 між позивачем, як кредитором, та третьою особою, як позичальником, укладено кредитний договір № 7/1 під заставу майнових прав за іпотечними житловими кредитами (далі - кредитний договір), згідно з пунктом 1.1 якого кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник зобов`язався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредитору грошові кошти в сумі 700 000 000 грн. та сплатити відсотки за користування кредитом рефінансування в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит рефінансування надається позичальнику на строк до 10.04.2009 (пункт 1.2 договору).

Додатковою угодою № 1 до кредитного договору доповнено пункт 1.1 підпунктами 1.1.1, 1.1.2 наступного змісту: з 23.03.2009 сума кредиту рефінансування, яку кредитор надає позичальнику, а останній зобов`язується повернути, складає 693 595 080 грн.

Із метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між третьою особою, як заставодержателем, та позивачем, як заставодавцем, укладено договір застави майнових прав від 15.10.2008 № 7/1-З (далі - договір застави), предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами та договорами забезпечення, зазначеними у додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 договору застави надане у заставу майно забезпечує виконання заставодавцем зобов`язань перед заставодержателем за кредитом, наданим згідно з кредитним договором, за рахунок заставленого майна вимоги заставодержателя задовольняються в повному обсязі, включаючи суму основного боргу, нараховані відсотки, пеню, штрафи, неустойку, в разі їх витребування заставодержателем, та збитки, а також витрати на звернення стягнення на заставлені майнові права.

Вважаючи, що право застави Державної іпотечної установи є припиненим, ПАТ "КБ "Надра" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання припиненим з 05.06.2015 права застави по договору застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008 та визнання припиненим з 05.06.2015 договору відповідального зберігання від 15.10.2008.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі № 910/5783/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14.05.2019, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Як встановили суди в межах справи № 910/5783/18, забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором у вигляді застави включало в себе зобов`язання позичальника за кредитним договором з повернення суми основного боргу (тіла кредиту), сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, сум пені, штрафу, інших платежів та відшкодування збитків. Таким чином, на підставі судових рішень в інших справах з ПАТ "КБ "Надра" на користь позивача за кредитним договором № 7/1, виконання зобов`язань за яким забезпечені договором застави, стягнуто у загальній сумі 150 520 500,14 грн., нарахованих за періоди після закінчення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, з яких: 88 898 775 грн. інфляційних втрат (справи № 54/267 (4397) та № 34/218-22/171); 54 855 847,66 грн. трьох відсотків річних (справи № 54/267(4/397) та № 5011-35/14679-2012); 6 765 877,48 грн. пені (справи № 34/218-22/171 та № 9/343-33/125).

На підставі викладеного, оскільки докази виконання ПАТ "КБ "Надра" зобов`язань з погашення зазначеної заборгованості відсутні, суд у справі № 910/5783/18 дійшов висновку про те, що право застави Державної іпотечної установи не є припиненим.

У той же час, постановою Національного банку України від 05.02.2015 № 83 ПАТ "КБ "Надра" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 № 26 у ПАТ "КБ "Надра" з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці та призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації, яку продовжено на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 № 85 до 05.06.2015 року.

Постановою Національного банку України від 04.06.2015 № 356 відкликано банківську ліцензію ПАТ "КБ "Надра" та оголошено про ліквідацію банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 № 113 розпочато ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" та призначено уповноважену особу на ліквідацію банку строком на один рік з 05.06.2015 до 04.06.2016 включно, який за рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.04.2016 № 616 та від 03.11.2016 № 2342 продовжений до 04.06.2018 та до 03.06.2020 відповідно.

Відтак, позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою від 07.07.2015 № 5236/15/1 про включення вимог кредитора на суму 438786432,77 грн.

За наслідками розгляду вказаної заяви Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб листом від 21.10.2015 № 26-5-27531 повідомила про часткове акцептування вимог позивача на суму 333203584,29 грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 03.12.2015 № 280/15 затверджено ліквідаційну масу ПАТ «КБ «Надра» станом на 01.11.2015 року.

24.07.2019 та 29.07.2019 позивач отримав листи № 05-6791 та № 05-7301 від третьої особи про рішення комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу активів від 19.07.2019 № 201, від 24.07.2019 № 212, якими визначені активи ПАТ «КБ «Надра», що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні), та знаходяться в заставі у позивача.

Також, 19.07.2019 третя особа направила лист № 03-67-64, отриманий позивачем 26.07.2019, щодо прийнятого комітетом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу активів від 17.07.2019 № 181 «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «Надра», що знаходяться в заставі у позивача.

26.07.2019 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у листі № 37-551/19(3) повідомив, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.12.2015 № 280/15 затверджено ліквідаційну масу ПАТ «КБ «Надра» станом на 01.11.2015. Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, якими передбачено складання плану продажу активів (майна) одночасно із результатами формування ліквідаційної маси, було затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.03.2016 № 388, зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 20.04.2016 № 606/28736.

Як убачається із матеріалів справи, 17.07.2019 комітетом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків прийнято рішення № 181 «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «Надра», відповідно до якого вирішено визначити активи ПАТ «КБ «Надра», що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції, а саме права вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами та знаходяться в заставі Державної іпотечної установи. Перелік таких активів викладений за номерами 1-200.

Відповідно до пункту 4 рішення передбачено затвердити гарантійний внесок за лотами на рівні 5 % від початкової (стартової) ціни лотів.

Крок відкритих торгів (аукціону) затвердити на рівні не менше 1 % від початкової (стартової) ціни лотів (пункт 5 рішення).

Розподіл коштів від реалізації активів (майна) здійснюється згідно Положення про порядок здійснення та розрахунку витрат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на утримання та продаж заставленого майна, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 11.02.2016 № 138, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 04.03.2016 № 353/28483 (пункт 9 рішення).

У подальшому, 19.07.2019 комітетом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків прийнято рішення № 201 «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «Надра», відповідно до якого вирішено визначити активи ПАТ «КБ «Надра», що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції, а саме права вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами та знаходяться в заставі Державної іпотечної установи. Перелік таких активів викладений за номерами 1-236.

Також, 24.07.2019 комітетом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків прийнято рішення № 212 «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «Надра», відповідно до якого вирішено визначити активи ПАТ «КБ «Надра», що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції, а саме права вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами та знаходяться в заставі Державної іпотечної установи. Перелік таких активів викладений за номерами 1-294.

Всі інші положення вказаних рішень щодо гарантійного внеску, кроку відкритих торгів, розподілу коштів співпадають із положеннями рішення від 17.07.2019 № 181.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду, змінивши під час розгляду справи підстави позовних вимог.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини 1 статті 574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частинами 1, 2 статті 20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Отже, суд зауважує, що навіть у випадку переходу права власності на заставлене майно до іншої особи, позивач не позбавлений можливості звернути стягнення на таке майно.

У процесі здійснення процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів відбувається згідно з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дотриманням принципів черговості, тобто в особливому, передбаченому спеціальним законом порядку.

Частиною 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов`язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку. У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Відтак, визначені в спірних рішеннях активи банку, що підлягають продажу, перебувають у заставі позивача та згідно з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» можуть бути використані виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя.

При цьому, обґрунтовуючи наявність порушеного права прийняттям спірних рішень комітетом Фонду, позивач посилається на відсутність затвердженого плану продажу активів та переліку (складу) майна банку, що підлягає продажу, а також вказує на порушення способу та порядку продажу майна, зауважуючи на встановленні заниженої ціни його реалізації.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакцій станом на 05.06.2015) Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку; здійснює відчуження активів і зобов`язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду. Уповноважена особа Фонду може здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та/або нормативно-правовими актами Фонду, які є необхідними для завершення процедури ліквідації банку (частина 2 вказаної статті).

Згідно з частинами 1-3 статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакцій станом на 05.06.2015) з дня свого призначення уповноважена особа Фонду приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також індивідуально визначене майно та майнові права, що належать банку на підставі речових прав (ліцензії, гудвіл тощо). Майно банку, що включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом. Перелік майна банку, що підлягає оцінці суб`єктами оціночної діяльності, встановлюється Фондом. Для проведення оцінки майна уповноважена особа Фонду має право залучати суб`єктів оціночної діяльності з оплатою їх послуг за рахунок ліквідаційної маси банку.

Відповідно до частин 3, 4 статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакцій станом на 05.06.2015) після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси уповноважена особа Фонду розпочинає реалізацію майна банку у порядку, встановленому цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, з метою отримання максимальної виручки у найкоротший строк. Виконавча дирекція Фонду за поданням уповноваженої особи Фонду затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, що включене до ліквідаційної маси. Порядок продажу майна банку під час проведення ліквідаційної процедури визначається і регламентується нормативно-правовими актами Фонду. Вибір способів продажу майна (активів) здійснюється уповноваженою особою Фонду з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною з урахуванням вимог законодавства. Вибраний спосіб затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

За частинами 2, 3 статті 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами. Фонд видає нормативно-правові акти у формі інструкцій, положень, правил.

Так, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення 24.03.2016 № 388 про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються.

Вказаним Положенням (розділи І, ІV) передбачено порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, який включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна). МКУА подає план продажу активів (майна) уповноваженому структурному підрозділу Фонду перед затвердженням Фондом. Разом з планом продажу активів (майна) МКУА подає перелік активів (майна) банку, що не підлягають продажу.

Отже, вимоги щодо затвердження одночасно з ліквідаційною масою плану продажу активів (майна) банку з переліком активів (майна) банку, що не підлягають продажу, на час запровадження в ПАТ «КБ «Надра» ліквідаційної процедури 05.06.2015 були відсутні та встановлені лише після затвердження вищевказаного Положення від 24.03.2016 № 388.

Таким чином, обґрунтування наявності порушеного права позивача зводяться до недотримання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (комітетом Фонду) при прийнятті оскаржуваних рішень про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «Надра» положень, які були відсутні на час запровадження в ПАТ «КБ «Надра» ліквідаційної процедури.

Водночас, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, продовжуючи здійснення заходів по ліквідації неплатоспроможного банку, приймав оспорювані рішення в особі відповідного комітету з урахуванням чинних на час запровадження в банку ліквідаційної процедури умов, та не мав законодавчо визначеного обов`язку вчиняти додаткові дії для приведення здійснених з 2015 року ліквідаційних заходів до оновленої процедури.

З урахуванням положень частини 5 статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (на час прийняття оскаржуваних рішень) виконавча дирекція Фонду має, зокрема, такі повноваження у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку: 1) визначає умови та порядок здійснення виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків відповідно до цього Закону; 1-1) утворює колегіальні органи з питань консолідації та продажу активів різних банків та затверджує положення про них; 2) делегує та відкликає всі або частину своїх повноважень колегіальним органам та/або уповноваженій особі (кільком уповноваженим особам) Фонду в обсягах, визначеним цим Законом.

Наведеним спростовуються твердження позивача про обмежені повноваження комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків, оскільки на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд для виведення неплатоспроможних банків з ринку має право делегувати такому комітету всі свої повноваження.

Щодо визначення в спірних рішеннях ціни продажу майна ПАТ «КБ «Надра» у заниженому розмірі без проведення оцінки, що позивач також вважає порушенням його прав, як заставодержателя, суд наголошує на наступному.

Відповідно до частини 7 статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Наведений порядок передбачений чинним на час затвердження умов продажу активів банку рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.07.2017 № 3117 «Про реалізацію активів (майна) банків, що ліквідуються, шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лота, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції».

В оскаржуваних рішеннях визначено активи ПАТ «КБ «Надра», що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається із автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції, а саме права вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами та знаходяться в заставі позивача.

При цьому, визначаючи початкову ціну продажу активів, комітет Фонду виходив із розміру фактичної заборгованості за такими кредитами. Тобто, здійснивши оцінку вартості активів станом на 01.09.2015, комітет Фонду визначив початкову (стартову) ціну продажу на рівні фактичної заборгованості за кредитами, а не оціночної. Суд зауважує, що така початкова ціна є максимально можливою, виходячи з розміру кредитної заборгованості фізичних осіб перед банком, а визначення її покрокового зниження до рівня сумарно не більше, ніж на 80 % відсотків, передбачено в разі, якщо активи не будуть продані та їх повторно виставлять на продаж.

За наведених обставин суд вважає недоведеним порушення прав позивача прийняттям комітетом Фонду оспорюваних рішень.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Наявність порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими, а тому обов`язком позивача відповідно до статтей 73, 74, 76, 77 ГПК України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення його прав та інтересів відповідачами в справі.

Суд наголошує, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності факту порушення його прав та інтересів у справі оспорюваними рішеннями комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статей 129 ГПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.01.2020.

Суддя К.В. Полякова