СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р. Справа №922/1543/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Мица Ю.В., свідоцтво серія ЗР№21/1551 від 17.07.2018 року, ордер серія АХ№1005684 від 09.12.2019 року;

відповідача - Ворожбянов А.М., посвідчення №1787 дійсне до 31.12.2020 року, довіреність №08-21/4475/2-19 від 27.12.2019 року;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Серпутько А.С., посвідчення дійсне до 31.12.2020 року, довіреність №3/0/277-20 від 02.01.2020 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Приватного акціонерного товариства «Концерн Авек та Ко», м.Харків, (вх.№3404Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2019 року по справі №922/1543/19,

за позовом Приватного акціонерного товариства «Концерн Авек та Ко», м.Харків,

до Харківської міської ради, м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент реєстрації Харківської міської ради, м.Харків,

про визнання поновленим договору, визнання додаткової угоди укладеною,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Концерн Авек та Ко», звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (відповідач), в якому просило:

1. Визнати договір оренди землі від 05.12.2011 року (державна реєстрація від 17 січня 2012 року №00290), укладений між Харківської міською радою та Приватним акціонерним товариством «Концерн Авек та Ко» стосовно оренди земельної ділянки загальною площею 1,5213 га, що знаходиться за адресою: м. Харків , просп. Ювілейний (колишній просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ), кадастровий номер земельної ділянки: :09:001:0082, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах;

2. Визнати укладеною між Харківської міською радою та Приватним акціонерним товариством «Концерн Авек та Ко» додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди землі від 05.12.2011 року (державна реєстрація від 17 січня 2012 року №00290) у редакції, запропонованій позивачем;

3. Відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права з номером запису 697405 від 02.04.2013 року, підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 05.12.2011 року, видавник: Харківська міська рада Харківської області; акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості, серія та номер: 284/11, виданий 03.10.2011 року, видавник: Управління Держкомзему у місті Харків; додаткова угода до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 27.12.2012 року, видавник: Харківська міська рада Харківської області; додаткова угода до договору оренди землі зареєстрованого 17.01.2012 року №00290 у Управлінні Держомзему у місті Харків в Державному реєстрі земель, серія та номер: б/н, виданий 30.04.2014 року, видавник: Харківська міська рада Харківської області; додаткова угода до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 22.12.2014 року, видавник: Харківська міська рада Харківської області; додаткова угода №2 до договору оренди землі, зареєстрованого 17.01.2012 року N000290 в Управлінні Держкомзему у м.Харків в Державному реєстрі земель (номер запису про інше речове право N0697405 від 02.04.2013р.), серія та номер: б/н, виданий 12.07.2016 року, видавник: Харківська міська рада Харківської області.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.10.2019 року у справі №922/1543/19 (повний текст складено 15.10.2019 року, суддя Аюпова Р.М.) у задоволені позову відмовлено повністю.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про наявність суперечностей у висновках суду першої інстанції, оскільки суд вказав, що для застосування механізму визнання договору оренди землі поновленим за правилами частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна згода обох сторін з тим, що існуючий раніше між ними договір продовжує існувати. Проте вказаний висновок не відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі №908/72/18 (постанова від 18.04.2019), де однозначно зазначено, що частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на пролонгацію договору)». Тобто поновлення договору оренди землі в порядку частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» відбувається виключно за наявності двох юридичних фактів: продовження користування ділянкою орендарем та відсутності заперечень з боку орендодавця протягом місячного строку. Будь-яких інших умов для автоматичного настання такого поновлення договору оренди землі закон (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі») не вимагає.

З огляду на викладене, скаржник наполягає на помилковості тверджень суду першої інстанції, що спірний договір оренди землі неналежно виконувався орендарем - допущено самовільну забудову ділянки, через що такий договір не може бути визнано поновленим на підставі ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки законодавець не ставить у залежність поновлення договору оренди на підставі ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» з фактом належного або неналежного виконання договору.

Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що позов містить вимогу про визнання договору оренди землі поновленим на інших умовах, аніж він був раніше укладений, на переконання скаржника є помилковим.

Позивач зазначає, що поновлення записів про речові права передбачено чинним законодавством України про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зокрема пунктом 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. №1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484), проте зазначеного суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача; встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви, клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі та призначено справу до розгляду в судове засідання.

02.12.2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11350), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Так, відповідач наполягає на невірному тлумаченні позивачем наявних між сторонами правовідносин, а також приписів ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

У судовому засіданні 16.12.2019 року з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі та з метою повного і всебічного розгляду справи по суті, враховуючи неможливість закінчення розгляду справи в даному судовому засіданні та необхідність дослідження обставин справи, оголошено перерву до 15.01.2020 року.

09.01.2020 року позивач надав через канцелярію суду клопотання (вх.№123), в якому просить зупинити провадження у справі №922/1543/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №320/5724/17.

Обґрунтовуючи вказане клопотання позивач зазначає, що 21.12.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відкрив касаційне провадження у справі №922/1188/19, у якій постає питання про застосування тих самих норм права, що й у даній справі та за аналогічних обставин. При цьому, суд касаційної інстанції, приймаючи ухвалу від 21.12.2019 року одночасно зупинив касаційне провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №320/5724/17 з посиланням на те, що у вказаній справі предметом розгляду є подібні правовідносини.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Суд може за заявою учасника а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Тобто, диспозицією ст. 228 Господарського процесуального кодексу України у суду наявне право на зупинення провадження у справі, а не встановлено обов`язок.

Перевіривши обставини справи №922/1188/19 та справи №320/5724/17 встановила, що їх подібність до даної справи має мінімальний характер.

Наразі у справі №922/1543/19 не досліджується питання необхідності використання позивачем переважного права оренди та відсутній спір щодо застосування ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», що є предметом спору і дослідження в межах справ №922/1188/19 та №320/5724/17.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав та необхідності користуватися приписами ст. 228 Господарського процесуального кодексу України і зупиняти провадження у справі.

У судовому засіданні 15.01.2020 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні пояснив, що вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просить залишити його без змін.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За змістом статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, 05.12.2011 року, між Харківською міською радою (відповідач, орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Концерн Авек та Ко» (позивач, орендар), на підставі рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.11.2009 року №282/09 «Про поновлення юридичним та фізичним особам права оренди земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд» укладено договір оренди землі (договір), за умовами якого орендодавець передав в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 1,5213 га, що знаходиться за адресою: м.Харків, просп. Ювілейний (колишній просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ), кадастровий номер земельної ділянки: :09:001:0082.

Вказаний договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м.Харків в Державному реєстрі земель 17.01.2012 року №00290.

Відповідно до п. 8 договору, договір укладено строком до 31.12.2012 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен за 90 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію листом-повідомленням.

До вказаного договору між позивачем та відповідачем у справі були укладені наступні додаткові угоди:

- 27.12.2012 року, за умовами якої термін дії договору оренди землі продовжено до 01.09.2013 року;

- 30.04.2014 року, за умовами якої термін дії договору оренди землі продовжено до 01.09.2014 року;

- 22.12.2014 року, за умовами якої термін дії договору оренди землі продовжено до 01.08.2015 року.

- 12.07.2016 року, за умовами якої термін дії договору оренди землі продовжено до 01.10.2018 року, а пункт 8 договору викладено у наступній редакції: « 8. Договір укладено строком до 01.10.2018 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за місяць до закінчення строку договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію листом-повідомленням».

Як вказує позивач, після 01.10.2018 року він фактично продовжив користуватися земельною ділянкою за договором та сплачувати плату за користування земельною ділянкою, без заперечень відповідача. До цього часу жодних листів-повідомлень про заперечення у поновленні договору оренди землі відповідно до чинного законодавства на адресу позивача, відповідач не надсилав. Позивач вказує, що 26.03.2019 року Департаментом земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради на його адресу був надісланий лист №2102/0/225-19 від 26.03.2019 року щодо необхідності підписання актів приймання-передачі (повернення) земельної ділянки до земель запасу міста. 02.04.2019 року за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачу стало відомо, що було виключено запис номер 697405 про право оренди земельної ділянки загальною площею 1,5213 га, у тому числі: під забудовою 0,6987 га, інших угідь 0,8226 га, відповідно до договору оренди землі від 05.12.2011 року, укладеного між Харківською міською радою та ПрАТ «Концерн Авек та Ко» із додатками до нього.

На думку позивача, у правовідносинах, що склалися між орендарем та орендодавцем існує констатація факту автоматичного продовження договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах в порядку ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Натомість, як зазначає позивач у позовній заяві, всупереч наведеної правової норми відповідачем були здійснені дії щодо припинення договірних правовідносин та виключено запис номер 697405 про право оренди земельної ділянки, яка належить йому на праві оренди.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом про продовження договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, в редакції, яка викладена у прохальній частині позовної заяви.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст. 14 Цивільного кодексу України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Договір набирає чинності, з моменту його укладення (ч.2 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено поновлення договору оренди землі в наступному порядку.

По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі, його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі, орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Отже, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк (1), як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1 - 5 цієї норми); (2) так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 року у справі №6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №594/376/17-ц. та постановах Верховного суду від 10.09.2018 року у справі №920/739/17, від 29.11.2018 року у справах №920/752/17, №920/737/17, №920/747/17, №920/751/17, №920/746/17.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у ч.ч. 1-5 і ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не пов`язані одна з іншою.

Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: (1) користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і (2) відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на пролонгацію договору).

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк.

Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки.

Тобто, договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому відмова або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Поновлення договору оренди землі в судовому порядку, в передбачений нормами ч.ч.6 - 10 ст.33 Закону України «Про оренду землі» спосіб, вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (як-то користування земельною ділянкою поза межами строку договору без заперечення орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди у місячний строк додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави орендних прав і обов`язків.

У заявленому позові, позивач вказував на наявність визначених законодавчими приписами підстав для поновлення договору оренди землі за наступними підставами - фактичне користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди, а також протягом одного місяця після закінчення строку договору відсутній лист-повідомлення відповідача про заперечення у поновленні договору оренди землі, у зв`язку з чим, вимога позивача ґрунтується на ч. 6 ст.33 Закону України «Про оренду землі». Поновлення договору, на підставі ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» відбувається на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Проте, судом встановлено та не спростовано матеріалами справи, що позивачем (орендарем) не вчиненні будь-які дії відповідно до вимог ч.ч. 6, 8 ст.33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення договору оренди, з метою його поновлення в добровільному сторонами або судовому порядку, з обов`язковим укладання сторонами у місячний строк в силу закону, як єдиної підстави продовження орендних прав та обов`язків (фактичний склад). При цьому право оренди на той самий строк (новий) підлягає обов`язковій реєстрації, на підставі укладеної додаткової угоди про поновлення договору, оскільки в силу положень ст. 125 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Конструкція ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає можливість укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Застосування цього механізму є можливим у разі, якщо обидві сторони погоджуються з тим, що існуючий раніше між ними договір продовжує існувати на тих же умовах і на той же період, без будь-яких змін його умов.

Натомість, якщо сторони договору не досягли такої мовчазної згоди, а висловлюють пропозиції щодо нових істотних умов, йдеться фактично про нову угоду, здійснення якої має відбутися за загальною процедурою укладання договорів і шляхом оформлення додаткового договору.

Більш того, суд зауважує, рішенням 26 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 17.04.2019 року №1554/19 затверджено Положення про оренду землі в м.Харкові (далі - Положення).

Відповідно до п. 3.1. розділу III Положення визначено, що зміна умов договору оренди землі оформляється додатковою угодою до такого договору, містить відомості про зміну його умов та є невід`ємною частиною такого договору.

Якщо землекористувач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку такого договору листа-повідомлення міської ради про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди землі. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється з урахуванням висновків постійно діючої комісії про можливість укладення додаткової угоди без прийняття рішення міською радою про поновлення такого договору, шляхом підписання такої угоди міським головою та орендарем (п. 3.2. Положення).

У п. 3.3. Положення визначено, що Постійно діюча комісія у випадках, визначених цим Положенням, розглядає питання та приймає рішення рекомендувати міському голові підписати додаткову угоду до договору оренди землі без винесення цього питання на розгляд сесії міської ради.

Відповідно до п. 3.13. Положення, для розгляду постійно діючою комісією питання щодо укладення додаткової угоди проект додаткової угоди має бути підписаний землекористувачем, якщо укладення є ініціативою такої особи, або може бути попередньо підписаний землекористувачем земельної ділянки у випадку, коли внесення змін та доповнень до договору оренди землі ініціює Харківська міська рада.

Підписана міським головою додаткова угода підлягає державній реєстрації для внесення змін до речового права на земельну ділянку.

З приводу зазначеного, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Харківської міської ради з клопотанням про поновлення договору оренди земельної ділянки, з доказами направлення на адресу відповідача проекту додаткової угоди.

Позивачем також до матеріалів справи не надано доказів розгляду Постійно діючою комісією питання щодо укладення додаткової угоди з висновками щодо рекомендування міському голові підписати додаткову угоду до договору оренди землі або відмови в наданні відповідної рекомендації, оскільки останній не звертався до відповідача з вимогою про укладення додаткової угоди до договору оренди землі.

Відповідно до п. 4.5. Положення, якщо орендар належним чином користувався земельною ділянкою, Департамент земельних відносин направляє повідомлення орендарю про необхідність в межах строків встановлених законодавством, звернутися до Харківської міської ради із заявою про поновлення договору оренди, до якої додає проект підписаної додаткової угоди.

Отже, суд вважає хибними посилання позивача у зволіканні відповідачем в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі та підписанні її з боку відповідача міським головою в законодавчо визначені строки в силу ч.ч.6-11 Закону України «Про оренду землі», що може бути оскаржено в суді.

Позивач у апеляційній скарзі вказує, що неналежне виконання умов договору не впливає на автоматичне поновлення договору оренди землі. Такі висновки позивач обґрунтовує, що застосування ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не передбачає встановлення обставин щодо виконання договору оренди.

Проте, слід відзначити, що у разі поновлення договору оренди землі на підставі ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Аналіз вказаної норми права дає висновки стверджувати, що використання в майбутньому земельної ділянки буде здійснюватися орендарем у той же спосіб, що передбачений договором.

Так, у п.3 договору оренди встановлено, що на земельній ділянці немає об`єктів нерухомого майна, а є об`єкти іншої інфраструктури - павільйони. Пунктом 15 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування речового ринку.

Тобто, матеріали справи свідчать, що земельна ділянка передавалась позивачу для експлуатації та обслуговування речового ринку на якому розташовані лише павільйони.

Разом з тим, судом першої інстанції на підставі доказів наявних у матеріалах справи встановлено, що ПАТ «Концерн Авек та Ко» розмістило 49 самовільно побудованих нежитлових будівель.

Відповідно до п. 17 договору оренди землі, забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

Однак, у зв`язку з розміщенням всупереч п.17 договору 49 самовільно побудованих нежитлових будівель опосередковано свідчить про зміну умов використання спірної земельної ділянки.

Так, у разі поновлення договору оренди землі умови фактичного використання земельної ділянки будуть суперечити п.3 та п.15 договору. У зв`язку з вказаними обставинами спірний договір не може бути поновлений на тих самих умовах, які були передбачені договором, оскільки сам позивач змінив умови використання земельної ділянки.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач обрав механізм поновлення договору оренди, визначений ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати, як «мовчазну згоду» орендодавця на пролонгацію договору).

Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема, у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

Натомість, належне виконання орендарем умов договору оренди, спростовується доказами та матеріалами перевірок, починаючи з 2017 року, наявними у справі.

При цьому, позивач був обізнаний про відсутність волевиявлення орендодавця, щодо продовження договірних орендних правовідносини і звернувся до суду з позовом лише у травні 2019, майже через 7 місяців після його припинення (який припинив дію з 01.10.2018 року).

Відповідно до підпункту д) пункту 30 договору в разі належного виконання своїх обов`язків відповідно до умов договору орендар має за інших рівних умов переважне право на поновлення цього договору після закінчення строку його дії у порядку, визначеному у пункті 8 договору.

Відповідно до пункту 8 договору оренди землі від 05.12.2012 року його укладено строком до 31.12.2012. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію листом-повідомленням.

У свою чергу, 12.07.2016 до вказаного договору оренди укладено додаткову угоду №2 якою викладено пункт 8 у новій редакції, яким визначено, що договір укладено строком до 01.10.2018. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію листом-повідомленням.

Дотримання цих умов є обов`язковим в силу статті 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У даному випадку сторонами визначався саме термін дії договору вказівками на конкретну кінцеву календарну дату.

Крім того, підпунктом л) пункту 31 договору сторони погодили, що неповернення земельної ділянки в зазначений термін не звільняє орендаря від плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата у цьому випадку вноситься у розмірах, визначених цим Договором.

Отже, сплата орендних платежів за користування земельною ділянкою після закінчення дії договору, не може бути розцінена, як згода орендодавця на пролонгацію договору оренди, оскільки орендар сплачував кошти за фактичне користування майном, а здійснення позивачем відповідних орендних платежів не є підставою для продовження договору, термін дії якого закінчився.

Водночас суд зазначає, що у контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк.

Тобто, орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Харківської міської ради з листом повідомленням про намір продовження договору оренди у встановлений договором строк (не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення не була укладена сторонами в строк встановлений пунктом 8 договору та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», тому договір оренди припинив свою дію 01.10.2018 року, у зв`язку зі спливом строку, на який його було укладено, відповідно до положень статті 31 Закону України «Про оренду землі».

Щодо вимоги позивача про відновлення запису про державну реєстрацію договору оренди землі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, колегія суддів зазначає наступне.

Вимога позивача щодо відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно «первинного» запису про державну реєстрацію речового права оренди за вказаним договором є похідною вимогою позовної заяви від першої та другої.

Відповідно до преамбули та положень статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтями 3, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно частини четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Підставами виникнення права оренди (запис №697405) були договір оренди землі та додаткові угоди до договору.

Однак на теперішній час жодного чинного документу, які були б правовою підставою вказаної реєстрації - немає.

Додаткова угода, яку позивач просить суд вважати укладеною - є документом, що виник після припинення права оренди №697405, ця додаткова угода відсутня в переліку підстав реєстрації права оренди, а відновлення передбачає повернення у попередній стан, тобто з відтворенням запису, що був до припинення права оренди.

Припинення права оренди, на відновленні якого наполягає позивач, в Державному реєстрі прав проведено за заявою власника земельної ділянки - Харківської міської ради.

Припинення права оренди земельної ділянки проведено на підставі документів, які свідчать про припинення спірного договору оренди землі.

Оскільки реєстрація речового права оренди за договором є похідною дією від виникнення права оренди земельної ділянки, враховуючи, що спірний договір припинено 01.10.2018, у зв`язку зі спливом строку, на який його було укладено, з огляду на положення частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі», зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, за яких колегія суддів не вбачає правових підстав для поновлення терміну дії спірного договору на новий строк, вимога позивача щодо відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно «первинного» запису про державну реєстрацію речового права оренди за вказаним договором не підлягає задоволенню.

Підсумовуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції про відмову позові в повному обсязі є цілком законними та обґрунтованими.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач не довів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, в зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в позові залишається без змін, як таке, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції судові витрати в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Авек та Ко» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2019 року по справі №922/1543/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20 січня 2020 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.В. Ільїн

Суддя В.В. Россолов