ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

13 січня 2020 року Справа № 918/711/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.11.2019 р.

(ухвалене о 11:23 год. у м. Рівне, повний текст складено 14.11.2019 р.)

у справі № 918/711/19 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Виконавчого комітету Вараської міської ради

про стягнення завданої шкоди

за участю представників сторін:

від позивача - Шолом С.В.;

від відповідача - Хазов Ю.М.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося з позовом до Виконавчого комітету Вараської міської ради про стягнення 18404грн. 68 коп. завданої шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.11.2015 р. №2766 для ДП "НАЕК "Енергоатом", в тому числі для ВП "Рівненська АЕС", було встановлено з 01 січня 2016 року тариф на централізоване водовідведення споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водовідведення, в розмірі - 4,53 грн за 1 куб. м (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 22.03.2017 р. за № 307 було затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, згідно умов яких ліцензування даного виду діяльності для ДП "НАЕК "Енергоатом" в подальшому здійснюватимуть обласні державні адміністрації, що згодом було підтверджено листом НКРЕКП від 26.07.2017 р.

07 вересня 2017 р. ВП "Рівненська АЕС" звернувся до виконавчого комітету Вараської міської ради (лист № 174/7666 від 07.09.2017 р.), як до органу, уповноваженого на встановлення тарифу, надавши економічно обґрунтовані витрати на надання послуги з централізованого водовідведення з усіма необхідними додатками для встановлення відповідного тарифу споживачам м. Вараш. Однак, через бездіяльність даного органу тариф на централізоване водовідведення для ВП "Рівненська АЕС" протягом тривалого часу не було встановлено. Так, лише 01 лютого 2018 р. виконавчий комітет Вараської міської ради прийняв рішення за № 4 про встановлення для ВП "Рівненська АЕС" тарифу на централізоване водовідведення починаючи з 01 березня 2018 р. в розмірі - 23 грн. 68 коп. за 1 куб. м (без ПДВ).

01 листопада 2018 р. ВП "Рівненська АЕС" звернувся до відповідача із зверненням (лист за № 174/10465) про коригування діючого на той час тарифу на централізоване водовідведення. Втім, такий тариф органом місцевого самоврядування відкореговано не було. У період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року включно, а також у грудні 2018 року, державне підприємство було вимушене надавати споживачам в м. Вараш послугу з централізованого водовідведення по тарифу, який не забезпечував ВП "Рівненська АЕС" відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на надання такої послуги.

За таких обставин, позивач вважає, що йому було завдано майнову шкоду в розмірі 18404 грн. 68 коп.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.11.2019 р. у справі № 918/711/19 було відмовлено в позові.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції, проаналізувавши положення ст. ст.15, 16, 1166, 1173, 1174, ЦК України, ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та обставини справи, дійшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завдання цим шкоди позивачу, внаслідок чого за відсутності однієї із складових елементів цивільного правопорушення цивільно-правова відповідальність не настає.

Місцевий господарський суд вказав, що бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного встановлення тарифів не визнана у встановленому законом порядку, зокрема відсутнє рішення адміністративного суду.

Також судом зазначено, що хоча законом і встановлено строк протягом якого орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути питання щодо встановлення тарифів, однак це не зобов`язує останнього, як колегіальний орган, вирішити це питання позитивно (затвердити тариф в конкретному розмірі), що ставить під сумнів і беззаперечність розміру шкоди, яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Рівненської області від 06.11.2019 р. у справі № 918/711/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а зроблені висновки не відповідають обставинам справи.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

В позовній заяві Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" вказує на обставини в обґрунтування наявності з боку відповідача протиправної бездіяльності, яка полягала у невстановлені, а згодом некоригуванні, органом місцевого самоврядування в обумовлений законодавством строк тарифу на централізоване водовідведення.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову вказував на те, що факт бездіяльності не було встановлено судом адміністративної юрисдикції, а тому незаконна бездіяльність, як елемент настання цивільно-правової відповідальності, в даному випадку відсутня.

З посиланням на постанову Верховного Суду від 10.10.2019 р. у справі № 921/346/18 скаржник зазначає, що господарський суд може самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази без наявності відповідного судового рішення.

З оскаржуваного рішення не вбачається чи встановлювалася судом першої інстанції обставина щодо наявності з боку відповідача протиправної бездіяльності чи її відсутності.

В даному випадку позивачу була завдана шкода в розмірі 18404 грн. 68 коп., детальний розрахунок якої наведено у позовній заяві.

Вказана шкода була завдана позивачу внаслідок того, що він надаючи у період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року включно, а також в грудні 2018 року, послугу з централізованого водовідведення споживачам м. Вараш вимушено виставляв до оплати споживачам рахунки за таку послугу по тарифу, який було встановлено НКРЕКП ще у 2015 році, і який на цей час уже не відшкодовував для позивача усіх понесених при наданні такої послуги витрат.

Причиною вищевказаного стала бездіяльність відповідача, який всупереч вимогам законодавства не встановив для Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" новий актуальний тариф на вказану послугу, а згодом не відкоригував такий тариф.

Отже, виключно через бездіяльність відповідача Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" був вимушений надавати послугу з централізованого водовідведення по старому тарифу, зазнаючи при цьому шкоди через недоотримання від споживачів коштів в рахунок оплати даної послуги.

В той же час, у випадку виконання відповідачем свого обов`язку щодо встановлення та коригування тарифу в передбачені законодавством строки, усі фактичні витрати, понесені Відокремленим підрозділом "Рівненська атомна електрична станція" у зазначений вище період, підприємство повністю відшкодувало би за рахунок оплати споживачами послуги по актуальному тарифу.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що оскаржуване судове рішення не ґрунтується на законі, а тому підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне.

За змістом статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Сама наявність бездіяльності про яку йде мова в позові без встановлення в законодавчо визначеному порядку її незаконності (протиправності) не може слугувати підставою для подання позову у порядку статті 1173 Цивільного кодексу України.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянту є не зрозумілим зміст оскаржуваного рішення Господарського суду Рівненської області від 06 листопада 2019 року у справі №918/711/19 в частині встановлення обставин щодо наявності з боку Виконавчого комітету Вараської міської ради протиправної бездіяльності.

В той же час, позивач в суді першої інстанції не вказував на необхідність встановлення протиправної бездіяльності виконавчого комітету Вараської міської ради, а тому відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відповідач вважає, що судом повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема, що позивачем не було надано суду доказів, які б вказували саме на причинний зв`язок між бездіяльністю виконавчого комітету Вараської міської ради та завданням шкоди, а отже за відсутності одного із складових елементів шкоди відсутня підстава для цивільно-правової відповідальності.

За наведеного вище, відповідач просить апеляційну скаргу Державного підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє ВП "Рівненська атомна електрична станція" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 06 листопада 2019 року у справі №918/711/19 без змін.

13 січня 2020 року в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 06.11.2019 р. у справі № 918/711/19 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2766 від 12.11.2015 р. "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" установлено ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" тарифи: а) на централізоване водопостачання: споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення - 3 грн. 44 коп. за 1 куб. м (без ПДВ); споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення - 4 грн. 67 коп. за 1 куб. м. (без ПДВ); б) на централізоване водовідведення: споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення - 3 грн. 55 коп. за 1 куб. м (без ПДВ); споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення - 4 грн. 53 коп. за 1 куб. м. (без ПДВ) (а. с. 14).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 307 від 22.03.2017 р. "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення" затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що додаються.

Листом від 07.09.2017 р. № 174/7666 позивач надав відповідачу для розгляду та встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, економічно обґрунтовані витрати з централізованого водопостачання та водовідведення, розраховані згідно вимог Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 р. № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" (а. с. 16).

Рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради від 01.02.2018 р. № 4 "Про встановлення тарифів для ВП "Рівненська АЕС" на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з 01.03.2018 р." встановлено тарифи для ВП "Рівненська АЕС" на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з 01.03.2018 р. (а. с. 19).

Відповідач листом від 06.02.2018 р. № 156/02.3-28/05 направив позивачу для розгляду та врахування в роботі рішення виконавчого комітету Вараської міської ради від 01.02.2018 р. № 4 "Про встановлення тарифів для ВП "Рівненська АЕС" на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з 01.03.2018 року" (а. с. 17).

01.11.2018 р. позивач направив відповідачу лист № 174/10465 від 01.11.2018 р. з проханням провести коригування встановленого для ВП "Рівненська АЕС" тарифу на централізоване водовідведення, враховуючи тариф на централізоване водовідведення, який буде встановлено для Кузнецовського МКП (а. с. 18).

Позивач вважаючи, що бездіяльність відповідача, котра полягає у несвоєчасному встановленню тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, йому було завдано збитків на суму 18404 грн. 68 коп. звернувся із позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 144 Господарського кодексу України також встановлено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, у тому числі, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди наведено, зокрема, у ст. ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Досліджуючи заявлені позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначає, що ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому в ст. 1173 Цивільного кодексу України закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність, отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб`єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо. Суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 р. у справі № 910/906/18.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Таким чином, оскільки позивачем заявлено цивільно-правову вимогу про відшкодування шкоди в межах якої слід встановити наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення наведених вище, а саме: шкоду; протиправність поведінки; причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою.

Отже, протиправна поведінка (бездіяльність) має бути встановлена господарським судом та входить в коло доказування у даній справі і не потребує додаткового доказування, зокрема рішенням адміністративного суду.

Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10.10.2019р. у справі № 921/346/18.

Досліджуючи питання неправомірність поведінки відповідача у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Приписами статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" унормовано, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець має право розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством.

Як судом апеляційної інстанції вище, позивач звернувся із заявою до відповідача (лист від 07.09.2017 р. № 174/7666), як до органу, уповноваженого на встановлення тарифу, надавши економічно обґрунтовані витрати на надання послуги з централізованого водопостачання з усіма необхідними додатками для встановлення відповідного тарифу споживачам.

Згідно із статтею 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України (такий порядок встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869). Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Частиною 10 вказаної статті передбачено, що орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов`язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" №869 від 01.06.2011 р., з метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановлено затвердити, зокрема, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення (далі - Порядок №869).

Пунктом першим Порядку №869 визначено, що цей Порядок визначає механізм формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Пунктом 2 Порядку №869 встановлено, що цей Порядок застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку таких тарифів.

Відповідно до п. 9 Порядку №869 (в редакції чинній на момент звернення із листом від 07.09.2017 р.) для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ліцензіат подає уповноваженим органам у друкованому і електронному вигляді заяву та розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час їх проведення.

Як встановлено судом апеляційної вище, позивач звернувся із листом від 07.09.2017 р. № 174/7666 до відповідача для розгляду та встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, економічно обґрунтовані витрати з централізованого водопостачання та водовідведення.

Враховуючи приписи ч. 10 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідач був зобов`язаний в 10-ти денний термін прийняти рішення про коригування тарифу.

В свою чергу, відповідач лише 01.02.2018 р. рішенням № 4 встановив для ВП "Рівненська АЕС" з 01.03.2018 р. обґрунтований тариф на централізоване водопостачання та водовідведення.

Також вище зазначено, що позивач і в подальшому звертався до відповідача з проханням провести коригування встановленого для ВП "Рівненська АЕС" тарифу на централізоване водовідведення, враховуючи тариф на централізоване водовідведення, який буде встановлено для Кузнецовського МКП (лист № 174/10465 від 01.11.2018 р.).

Відповідно до п. 34 Порядку №869 (в редакції на момент звернення із листом №174/10465 від 01.11.2018 р.) розгляд розрахунків тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, поданих ліцензіатом, здійснюється уповноваженим органом протягом одного календарного місяця, а у разі коригування тарифів - протягом десяти календарних днів з дня отримання відповідної заяви у порядку, встановленому Мінрегіоном.

Однак, матеріалами справи не підтверджено, що відповідачем в 10-ти денний термін (оскільки мало відбутися саме коригування тарифу) розглянув звернення позивача та прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що в даному випадку мала місце протиправна поведінка відповідача, котра полягає в його бездіяльності щодо не встановлення ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Рівненська АЕС", у визначені законодавством строки, економічно обґрунтованого тарифу на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Наслідком описаної вище протиправної бездіяльності щодо не встановлення для ВП "Рівненська АЕС" тарифу на централізоване водопостачання стало те, що позивач в період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року та в грудні 2019 року було вимушене надавати споживачам м. Вараш послугу з централізованого водопостачання та водовідведення по тарифу, який не забезпечував ВП "Рівненська АЕС" відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на надання такої послуги. Наведені обставини призвели до того, що позивачу завдана шкода.

Щодо розміру завданої позивачу шкоди, суд зазначає наступне.

Позивачем в позовній заяві та окремим додатком до неї надано розрахунки розміру шкоди, заподіяної йому, яка в загальному за період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року та грудень 2019 року складає 18404 грн. 68 коп.

Відповідач заперечуючи проти розміру шкоди вказує на те, що позивач первинно звернувся до нього із листом 07.09.2017 р., а тому відповідно до п. 32 Порядку № 869 у відповідача був місячний строк на її розгляд, тобто до 09.10.2017 р. (07.10.2017 р. припадає на вихідний день - суботу), однак позивачем розмір шкоди був розрахований за весь жовтень 2017 р.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на момент звернення позивача до відповідача із листом від 07.09.2017 р., вказана норма була відсутня в Порядку № 869, оскільки була внесена до нього Постановою КМУ від 03.04.2019 р. № 291.

За таких обставин, твердження відповідачем щодо неправильності розрахунку позивачем розміру заподіяної шкоди відхиляються судом апеляційної інстанції.

Перевіривши розрахунок завданої шкоди, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що останній є арифметично вірним.

Враховуючи викладене, суд констатує, що позивачем доведено наявність в спірних правовідносинах трьох елементів складу цивільного правопорушення, котрі підлягають доказуванню в порядку ст. 1173 ЦК України та розмір заподіяної шкоди в сумі 18404 грн. 68 коп.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд зазначає, що внаслідок бездіяльності відповідача щодо не встановлення економічно обґрунтованого тарифу на централізоване водопостачання, позивач в період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року та в грудні 2019 року надавав споживачам м. Вараш послугу з централізованого водопостачання та водовідведення по тарифу, який не забезпечував дня нього відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на надання такої послуги, в результаті чого позивач поніс додаткові фінансові втрати (збитки) в розмірі 18404 грн. 68 коп.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що місцевий господарський суд під час розгляду даної справи допустив не повне з`ясування обставин справи, зокрема не встановив причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача та завданням шкоди позивачу та дійшов до висновку, котрий не відповідає обставинам справи.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" слід задоволити, а рішення Господарського суду Рівненської області від 06.11.2019 р. у справі № 918/711/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" задоволити.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 06.11.2019 р. у справі № 918/711/19 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задоволити.

Стягнути з Виконавчого комітету Вараської міської ради (34400, Рівненська обл., місто Вараш, майдан Незалежності, будинок 1 код 03315879) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська обл., місто Вараш, будинок 3, код 05425046) - 18404грн. 68 коп. шкоди та 1921 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3. Стягнути з Виконавчого комітету Вараської міської ради (34400, Рівненська обл., місто Вараш, майдан Незалежності, будинок 1 код 03315879) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська обл., місто Вараш, будинок 3, код 05425046) - 2881 грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Рівненської області видати накази на виконання даної постанови.

5. Справу № 918/711/19 надіслати Господарському суду Рівненської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "16" січня 2020 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.