ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

15 січня 2020 року Справа № 915/2430/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.

заяву №б/н від 13.01.2020 Комунального підприємства Експуатаційного лінійного управління автодоріг, про забезпечення позову у справі

за позовом: Комунального підприємства Експуатаційного лінійного управління автодоріг, вул. Гречишнікова, 54, м. Миколаїв, 54003; поштова адреса: а/с № 159, м. Миколаїв, 54038;

до відповідача: Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул. Адміральська, 27, м. Миколаїв, 54001

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії

Комунальне підприємство Експуатаційне лінійне управління автодоріг звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в якому просить суд визнати недійсним рішення Адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 09 вересня 2019 року №14-ріш «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

За результатами автоматизованого розподілу справу №915/2430/19 призначено головуючому судді Давченко Т.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2019 (суддя Давченко Т.М.) позовну заяву КП Експуатаційного лінійного управління автодоріг залишено без руху.

13 січня 2020 року Комунальне підприємство Експуатаційне лінійне управління автодоріг звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про забезпечення позову в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Миколаївського обласного територіального відділення антимонопольного комітету №14-ріш від 06.09.2019.

В обґрунтування заяви зазначає що предметом позову є визнання недійсним рішення Миколаївського обласного територіального відділення антимонопольного комітету №14-ріш від 06.09.2019. Отже у разі задоволення позову, зобов`язання встановлені рішенням будуть скасовані. Пунктом 3 оскаржуваного рішення позивачу встановлено термін виконання зобов`язань 2 місяці від дня отримання цього рішення, а саме для сплати штрафу. Вказує, що у разі, якщо судом не буде реалізовано передбачені ч.5 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» повноваження щодо зупинення дії Рішення Миколаївського обласного територіального відділення антимонопольного комітету №14-ріш від 06.09.2019, та його дію не буде зупинено, існує реальна загроза суттєвого утруднення виконання рішення суду. Вказує, що у разі, якщо не буде зупинена дія оскаржуваного рішення Антимонопольного комітету - у позивача залишиться обов`язок плати не лише штрафу передбаченого вказаним рішенням, а і суттєвих штрафних санкцій за порушенні строку проведення такої оплати.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №1 від 13.01.2020 (з урахуванням Розпорядження №2 від 14.01.2020) призначено повторний автоматизований розподіл справи №915/2430/19 в частині розгляду заяви, поданої у порядку ст.ст.136-140 ГПК України, підставою призначення повторного автоматизованого розподілу справи №915/2430/19 в частині розгляду заяви, поданої у порядку ст.ст.136-140 ГПК України, є тимчасова непрацездатність головуючого судді Давченко Т.М., за результатами повторного автоматизованого розподілу здійсненого відповідно до підпункту 3.2.4 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Миколаївської області, справу №915/2430/19 в частині розгляду заяви, поданої у порядку ст.ст.136-140 ГПК України призначено головуючому судді Семенчук Н.О.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд ухвалив відмовити у задоволенні заяви з огляду на наступне.

У відповідності до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.137 ГПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, із змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно ч.1 ст.48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу тощо.

Відповідно до ч.3 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, спірне рішення Антимонопольного комітету України прийняте у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції в порядку ст.48 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

При цьому згідно з ч.4 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п`ятої статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Частина 5 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є спеціальною нормою, яка застосовується до правових відносин, які регулюються цим Законом, і згідно з якою дія рішення органу Антимонопольного комітету України може бути зупинена господарським судом лише за наявності достатніх підстав.

Право суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу Антимонопольного комітету України за заявою, поданою суду відповідно до ч. 5 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не може розглядатися як підстава для забезпечення позову.

Також, відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем не доведено належними засобами доказування, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Заявником не надано жодних інших належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

Крім того, подана позивачем заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить будь - якого обґрунтування та надання належних та допустимих доказів саме неможливості або істотного ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Забезпечення позову не є засобом уникнення будь-яких негативних наслідків для особи, яка звертається з позовом. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви №б/н від 13.01.2020 Комунального підприємства Експуатаційного лінійного управління автодоріг про забезпечення позову.

Відмова у задоволенні заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 136, 137, 138, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви №б/н від 13.01.2020 Комунального підприємства Експуатаційного лінійного управління автодоріг про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала суду, набирає законної сили у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена у відповідності п.4 ч.1 ст.255 ГПК України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.О. Семенчук