ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2020 року м.Дніпро Справа № 908/2225/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Подобєда І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" та акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.10.2019 року, ухвалене суддею Носівець В.В., повний текст якого складений 07.10.2019 у справі №908/2225/18

за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: акціонерне товариство "Трубна вантажна компанія", м. Москва (Російська Федерація)

про стягнення 11901,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" 11901,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані невірним зазначенням відповідачем адреси вантажоодержувача у накладних №№ 45495355, 45495363, за що передбачене нарахування штрафу згідно ст.118 Статуту залізниць України.

Ухвалою суду від 15.01.2019 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - акціонерне товариство "Трубна вантажна компанія".

Ухвалою суду від 17.04.2019 замінено найменування позивача - публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця".

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.10.2019 року у справі №908/2225/18 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" 5950,50 грн. штрафу за невірно зазначену адресу вантажоодержувача та 1762,00 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з"ясування обставин справи, зокрема щодо наявності вини в діях відповідача, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому, скаржник зауважує, що встановивши в судових засіданнях, що Відповідачем спірні вагони відправлені за перевізними документами, оформленими саме за дорученням власника-орендаря вагонів та згідно наданої ним Інструкції, суд, тим не менш, не взяв до уваги посилання Відповідача щодо відсутності підстав для покладення на нього обов`язку зі сплати штрафу у зв`язку відсутності у його діях вини, оскільки відомості щодо адреси вантажоодержувача вносились Відповідачем у залізничні накладні згідно наданої власником-орендарем вагонів AT "Трубна вантажна компанія" інструкції на оформлення перевізних документів вих. № 0983 від 27.04.2018.

Вказує, що відповідно до п.1.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 863/5084 від 24.11.2000, перевізні документи, оформлені відправником в паперовому вигляді, перевіряються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції у разі надання згоди на навантаження на місцях загального користування. Зокрема, на станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, на підставі Правил оформлення перевізних документів, представником станції Запоріжжя-Ліве у залізничних накладних №№ 54690235, 45495355 зазначено про перевірку вказаних даних у накладній у графі 57 та дозволено відправлення 27.04.2018; при цьому на станції відправлення Запоріжжя-Ліве вагони були прийняті позивачем до перевезення без зауважень, як і не було зроблено будь-яких зауважень до наданої інструкції власником (орендарем) AT "Трубна вантажна компанія" щодо оформлення перевізних документів.

Також апелянт зазначає, що акт загальної форми від 01.05.2018 № 1145 ст. Правда про нарахування штрафу ПрАТ "ЗАПОРІЖКОКС" є незаконним, оскільки згідно п.3 Правил складання актів не містить такої підстави для складання акту загальної форми, як нарахування штрафу відповідно до ст. 118, 122 Статуту залізниць України. До того ж вказаний акт підписаний тільки особами - представниками залізниці, без представника вантажоодержувача, хоч відповідальні особи вантажоодержувача (Вагонне депо Кам`янське) на станції Правда були відомі з наказу №129 від 21.02.2018 Вагонного депо Кам`янське про відповідальних осіб для оформлення перевізних документів.

Зауважує, що суд не взяв до уваги посилання апелянта на видачу вантажу згідно коду одержувача, який був зазначений вірно.

Крім того, не погодившись із вказаним рішенням в частині зменшення розміру штрафних санкцій, акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема безпідставне застосування до спірних відносин ст.233 Господарського кодексу України та ст.551 Цивільного кодексу України, оскільки в даному випадку штрафна санкція є не договірною, а встановленою нормативними актами у галузі перевезень, зокрема із положень Статуту залізниць України, просить його скасувати у відмовленій частині, в цій частині прийняти нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Зауважує, що висновок Господарського суду Запорізької області в частині зменшення штрафу зроблено з порушенням норм матеріального права, оскільки в порядку статті 551 ЦК України, суд зобов`язаний дослідити всі обставини справи (докази) щодо зменшення штрафу, в даному ж випадку суд обмежився, на думку заявника, простим формальним посиланням на їх існування.

Вказує, що Позивач і Відповідач є господарюючими суб`єктами і несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс" у відзиві на апеляційну скаргу позивача проти її задоволення заперечив, з доводами, аналогічними викладеним у власній апеляційній скарзі, зокрема щодо відсутності вини у неправильно зазначеній адресі одержувача, з урахуванням дотримання вимог, викладених в Інструкції власника (орендаря) вагонів у вихідному листі № 0983 від 27.04.2018. Стосовно ж зменшення розміру штрафу також зауважив, що правовий аналіз статей 233 ГК України та 551 ЦК України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість. Одночасно, в чинному законодавстві відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких суд може зменшити розмір неустойки. Вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст.86 ГПК України. Отже, в даному випадку суд вирішив скористатись наданим ч.3 ст.551 ЦК України та ч.1 ст.233 ГК України правом на зменшення розміру штрафу.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" відзив на апеляційну скаргу відповідача не надало, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористалось. Про надання часу для подання відзиву повідомлено належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями наявними у справі (а.с.240, 243, т.1).

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не надала, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористалась.

Судом апеляційної інстанції направлялось звернення до Арбітражного суду м. Москви (Російська Федерація) з дорученням про надання правової допомоги з вручення акціонерному товариству "Трубна вантажна компанія" копій ухвал Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2019 у справі № 908/2225/18, яке отримано Арбітражним судом міста Москви 27.11.2019.

Зважаючи на належне повідомлення Відповідача та третьої особи про надання часу для подання відзиву на апеляційну скаргу, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2019 (головуючий суддя - Іванов О.Г., судді - Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою відповідача; з урахуванням положень ч.13 ст.8, ч.10 ст.270 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань, додаткових доказів.

Також ухвалою суду від 11.11.2019 у цій справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення господарського суду від 01.10.2019; з урахуванням положень ч.13 ст.8, ч.10 ст.270 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань, додаткових доказів; приєднано скаргу позивача до апеляційної скарги відповідача для сумісного апеляційного розгляду.

10.01.2020 розпорядженням керівника апарату суду, відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/2225/18 у зв`язку з відпусткою судді - члена колегії суддів Дарміна М.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2020, справу №908/2225/18 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Подобєд І.М. та ухвалою від 11.01.2020 справу прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

У лютому 2018 року за дорученням акціонерного товариства "Трубна вантажна компанія" зі станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс" здійснило відправку вагонів №№ 52530813, 54690235 згідно залізничних накладних №№ 45495355, 45495363 на станцію Правда Придніпровської залізниці. Вказані вагони направлялись в ремонт одержувачу вагонів - Експлуатаційному вагонному депо Кам`янське ПТО Правда (а.с.10-11, т.1).

На зазначене відправлення відправник заповнив накладні та надав станції навантаження накладні, в яких у графі "Одержувач" зазначено найменування одержувача - Експлуатаційне вагонне депо Кам`янське ПТО Правда та адреса одержувача - м. Кам`янське, вул. Торговельна, 4-а.

При прибутті вагонів 01.05.2018 на станцію призначення Правда Придніпровської залізниці виявлено, що адреса Експлуатаційного вагонного депо Кам`янське ПТО Правда неправильно визначена відправником у залізничних накладних.

Зі станції призначення Правда на станцію відправлення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці відправлено телеграму про невірне зазначення адреси одержувача у залізничних накладних №№ 45495355, 45495363 (а.с.14, т.1).

Зі станції відправлення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці на станцію призначення Правда 03.05.2018 надійшла телеграма-відповідь № НР 380 щодо виправлення адреси вантажоодержувача у накладних №№ 45495355, 45495363 (а.с.14, т.1).

На підставі телеграми-відповіді № НР 063 на станції призначення Правда Придніпровської залізниці у накладних №№ 45495355, 45495363 зроблено виправлення адреси одержувача на вірні: з "м. Кам`янське, вул. Торговельна, 4-а" на "м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б".

Факт неправильного зазначення відправником адреси одержувача вантажу засвідчено актами загальної форми від 01.05.2018 №№ 1141, 1145 (а.с.12, 13, т.1).

У зв`язку із викладеним, на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, позивачем нарахований штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення по двом вагонам у сумі 11901,00 грн. (1190х2х5), несплата якого відповідачем у добровільному порядку і стала підставою звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з доведеності неправильного зазначення відповідачем адреси одержувача у накладних, за що ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України передбачене нарахування штрафу в п"ятикратному розмірі від розміру провізної плати.

При цьому суд першої інстанції визнав можливим застосувати до спірних відносин положення ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 ЦК України, та зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки (штрафу), оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідач діяв згідно з Інструкцією власника (орендаря) вагонів, яким і було невірно визначено адресу одержувача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи відносини сторін, колегія суддів зазначає, що вони виникли із договору перевезення, що регламентований главою 64 підрозділу 1 розділу 3 книги 5 Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, спеціальними нормативними актами у сфері перевезення.

Відносини залізниці з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу регулюються також Законом України "Про залізничний транспорт".

За змістом статей 2, 8 Закону України "Про залізничний транспорт" умови та порядок організації перевезень за участю залізниць, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та іншими актами законодавства України.

Згідно з частиною 1 статті 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина 5 статті 306 ГК України). Відповідні положення містить стаття 908 ЦК України.

Відповідно ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини 5 статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити у договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

Згідно п. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (надалі - Правила), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за №798/5989).

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (частина 1 пункту 1.2 Правил).

Пунктом 1.3 Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Згідно з пунктом 2.1 вказаних Правил оформлення перевізних документів, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил. Згідно з додатком 3 до даних Правил графа накладної № 4 "Одержувач" заповнюється у порядку, передбаченому для графи № 1 "Відправник".

При цьому у графі № 1 "Відправник" зазначається, що відправником може бути одна юридична або фізична особа, відомості щодо відправника: найменування (прізвище, ім`я та по батькові), код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошти.

Отже, саме на відправника покладається обов`язок заповнення комплекту перевізних документів.

У графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі (п. 2.3. Правил).

В силу приписів частин 1 і 2 статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до пункту 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 №334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; не очищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Згідно з пунктом 5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту; при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до частини 1 статті 118 Статуту залізниць України, за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За приписами частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами Статуту залізниць України прямо передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а розмір штрафу визначений ст..118 Статуту.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, ПрАТ "Запоріжкокс", як відправником, порушено Правила при оформленні залізничних накладних №№ 45495363, 45495355, а саме: неправильно зазначено адресу одержувача вантажу, правильність внесення відомостей щодо якого є обов`язком вантажовідправника, передбаченим додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів. При цьому, у вказаних накладних правильність внесених відомостей підтвердив своїм підписом представник ПрАТ "Запоріжкокс" Таран К.П.

Факт неправильного зазначення адреси одержувача підтверджується актами загальної форми від 01.05.2018 №№ 1141, 1145, наявними у справі.

Таким чином, з урахуванням положень ст.118 Статуту залізниць України позивачем правомірно нарахований штраф у п"ятикратному розмірі провізної плати.

Посилання апелянта на те, що вказані акти загальної форми є неналежними доказами не приймаються колегією суддів, оскільки складені відповідно до п.3 Правил складання актів та засвідчують обставини, з приводу яких складені (неправильне зазначення адреси одержувача).

Стосовно посилання апелянта на те, що такої підстави для складання акту загальної форми, як нарахування штрафу відповідно до ст. 118, 122 Статуту залізниць України, не існує, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки акт засвідчує обставину зупинки вагонів через невірне зазначення адреси одержувача, наслідком чого є нарахування штрафу за ст.118 Статуту, а не акт засвідчує нарахування штрафу, як помилково вказує апелянт.

Доводи скаржника про те, що видача вантажу відбувається згідно коду одержувача, який був зазначений вірно, не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки Статут залізниць України є спеціальним нормативним актом у даних відносинах та містить пряму норму за якою нараховується штраф, зокрема, за неправильно зазначену адресу одержувача, що мало місце у даному випадку.

При цьому також не приймаються до уваги доводи скаржника про відсутність у його діях вини, оскільки Відповідачем спірні вагони відправлені за перевізними документами, оформленими саме за дорученням власника-орендаря вагонів та згідно наданої ним Інструкції, з урахуванням того, що в даному випадку предметом спору не є збитки, обов"язковим елементом дослідження якого є вина, а стягнення штрафу за сам факт порушення, який мав місце.

Стосовно посилань скаржника на п.1.6 Правил оформлення перевізних документів, за яким правильність заповнення провізних документів перевіряється начальником станції або уповноваженим ним працівником станції, то колегія суддів зауважує, що працівниками залізниці перевіряється правильність заповнення форми, а не зміст заповненої форми. Отже, за наявності заповнених всіх необхідних полів (граф) накладної у працівників залізниці не було підстав не допустити вантаж (вагони) до перевезення. В свою чергу, не є обов"язком залізниці перевірити правильність назви підприємства або його адреси, кодів і т. ін., оскільки такий обов"язок покладається на відправника.

З огляду на встановлене судом першої інстанції неправильне зазначення адреси одержувача вантажу, за яке ст..118 Статуту залізниць України передбачене нарахування штрафу, правильність здійсненого судом розрахунку, судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги частково, з урахуванням зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу на 50%.

Стосовно доводів апелянта (позивача), що суд підійшов формально до дослідження обставин, за яким здійснено зменшення заявленої до стягнення неустойки (штрафу), лише з посиланням на норми ст..233 Господарського кодексу України та ст..551 ЦК України, то суд їх відхиляє, з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України регламентовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що зменшення розміру санкцій за ст. 233 Господарського кодексу України є правом суду, яке реалізується з огляду на встановлені судом обставини, які можуть бути враховані при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Норми Статуту залізниць України не містять заборони щодо зменшення судом розміру неустойки (штрафу), який підлягає стягненню з відправника.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

У контексті зазначеного, зменшення заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2019 по справі № 910/143/19, від 21.10.2019 по справі № 910/1005/19.

Слід також зауважити, що в постанові від 25.06.2018 по справі № 906/754/17 та постанові від 12.04.2018 по справі № 904/10497/16, Верховний Суд погодився із зменшенням на підставі ст. 233 Господарського кодексу України штрафу, нарахованого відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України. Таким чином не приймаються доводи апеляційної скарги позивача щодо неможливості застосування до спірних відносин ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України та зменшення розміру штрафу.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та у справі містяться відповідні докази, відповідач, як відправник, несе безумовну відповідальність за неправильне зазначення даних у накладній, втім, в даному випадку, останній діяв лише як оператор (відправник) за дорученням (інструкцією) наданою власником (орендарем) вагонів - АТ "Трубна вантажна компанія", саме яким і були зазначені неправильні відомості в Інструкції № 0983 від 27.04.2018 (а.с.43, т.1). Необхідна провізна плата була здійснена залізниці своєчасно та в повному обсязі, що не заперечується самим позивачем.

Отже, з огляду на фактичні встановлені обставини справи, які заслуговують на увагу, з урахуванням збалансованості інтересів сторін, суд на власний розсуд вирішив, що в даному випадку є ознаки винятковості для зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарг слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційних скарг, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявників у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 11 901,00 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя та акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 01.10.2019 року у справі №908/2225/18 - залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя покласти на заявника.

Судові витрати за подання апеляційної скарги акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро покласти на заявника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.01.2020 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя І.М. Подобєд