ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" січня 2020 р. Справа № 903/12/20

Суддя Кравчук А.М., розглянувши заяву

ОСОБА_1

про вжиття заходів забезпечення

у справі № 903/12/20

за позовом: ОСОБА_1 , с.Зміїнець, Луцький р-н., Волинська обл.

до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Тобако Інтернешнл", м.Луцьк

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства

встановив: на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 від 03.01.2019 до ТОВ "Глобал Тобако Інтернешнл" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом від 23.12.2019, в частині виключення з числа учасників товариства ОСОБА_1 та зменшення статутного капіталу товариства.

Позовна заява обґрунтована тим, що прийняття рішення про виключення учасника товариства в результаті невнесення додаткового вкладу при збільшення статутного капіталу товариства законом не передбачено, у зв`язку з чим загальні збори учасників ТОВ "Глобал Тобако Інтернешнл" не були повноважні на прийняття рішення про виключення позивача зі складу його учасників. Крім того, повідомлення про проведення 23.12.2019 загальних зборів учасників товариства не містило часу їх проведення. Прибувши 23.12.2019 за адресою, вказаною у повідомленні, інших учасників товариства виявлено не було.

Крім того, позивач у заяві від 03.01.2020 просить вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони ТОВ "Глобал Тобако Інтернешнл" чи будь-яким іншим третім особам вчиняти дії щодо: виключення ОСОБА_1 з числа учасників товариства з підстав невнесення додаткового вкладу до статутного капіталу товариства; зменшення статутного капіталу товариства на розмір частки ОСОБА_1

- заборони суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам тощо) вчиняти реєстраційні дії щодо: виключення ОСОБА_1 з числа учасників товариства з підстав невнесення додаткового вкладу до статутного капіталу товариства; зменшення статутного капіталу товариства на розмір частки ОСОБА_1 ; внесення змін до відомостей про ТОВ "Глобал Тобако Інтернешнл", які містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи щодо державної реєстрації зміни про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява № 38722/02).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду №910/23741/17 від 04.06.2018, №910/23488/17 від 25.05.2018.

У відповідності до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що існує реальна загроза виключення з реєстру відомостей про позивача на підставі незаконного рішення, оскільки відповідачем 24.12.2019 ініційовано подання через Департамент ЦНАП Луцької міської ради пакету документів для державної реєстрації виключення ОСОБА_1 з числа учасників товариства.

Проте, докази щодо зазначених обставин (проведення зборів для вирішення питання внесення змін до відомостей товариства в частині виключення позивача з реєстру учасників, подання через Департамент ЦНАП Луцької міської ради пакету документів для державної реєстрації виключення ОСОБА_1 з числа учасників товариства тощо), позивачем не подані.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.01.2020 та 08.01.2020 ОСОБА_1 числиться в переліку засновників ТОВ "Глобал Товабо Інтернешнл". Остання реєстраційна дія щодо зміни складу або інформації про засновників зареєстрована 03.12.2019.

Крім того, предметом заявленого позову є вимога про визнання недійсним рішення зборів учасників ТОВ "Глобал Товабо Інтернешнл", а підставою для забезпечення позову позивачем зазначено ймовірне виключення відомостей про ОСОБА_1 , як про учасника товариства, з реєстру.

Надавши належну оцінку доводам позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів (в частині заборони відповідним органам вчиняти дії) з урахуванням такої умови (принципу), як співмірність, суд дійшов висновку, що обрані позивачем заходи до забезпечення позову не співвідносяться з предметом позову, а, отже, не існує конкретного зв`язку між заходами до забезпечення позову і предметом позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №904/5806/18 від 26.06.2019.

Доводи позивача щодо ймовірності вчинення відповідачем дій, спрямованих на вилучення позивача з переліку учасників товариства, визнаються неспроможними, нормативно необґрунтованими ймовірними припущеннями заявника, що є взаємно суперечливими в розрізі поняття корпоративних правомочностей.

Крім того позивачем не обґрунтовано, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання ймовірного рішення суду щодо визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно рішення КСУ №3-рп/2003 від 30.01.2003 року правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Враховуючи вищевикладене, судом визнаються неспроможними викладені позивачем доводи щодо ймовірного ускладнення та/або невиконання рішення суду, тоді як позивачем не доведено, що обрані ним способи забезпечення позову спрямовані на ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, що полягають у виключенні її зі складу учасників товариства, за захистом яких вона звернулася до суду, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Господарський суд, керуючись ст. 73, 80, 136, 137, 234-235 ГПК України,

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 03.01.2020 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

2. Ухвалу надіслати:

- позивачу;

- відповідачу

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала підписана 08.01.2020

Ухвали суду підлягають оскарженню відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук