ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року Справа № 906/391/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Елєгін" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.08.2019 р. у справі №906/391/19 (суддя Тимошенко О.М., повний текст рішення складено 30.08.2019 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Елєгін" (Кіровоградська область, м. Олександрія)

до державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (Житомирський район, смт.Новогуйвинське)

про визнання недійсним договору поставки

за участю представників сторін:

позивача - Смірнов А.А.;

відповідача - Олянюк В.Л.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Елєгін" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про визнання недійсними договору поставки № 103 від 29.03.2018 р. та специфікації від 29.03.2018 р. №1 до договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що дані правочини укладенні з боку позивача особою, яка не мала на це повноважень та без дотримання процедур закупівлі, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", що є наслідком для визнання їх недійсними в силу положень ст. ст. 92, 203, 207, 215 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.08.2019 р. у справі №906/391/19 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вчинено ряд дій, які вказують на схвалення даних правочинів, що унеможливлює визнання їх недійсними. Окрім того, позивачем не наведено обґрунтувань, яким чином порушене його право в зв`язку з недотриманням відповідачем Закону України "Про публічні закупівлі".

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Елєгін" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, які саме умови договору поставки № 103 від 29.03.2018 р. було схвалено позивачем, не дослідив проект договору, який надсилався відповідачу разом з листом від 19.09.2018 р. № 30, який відрізняється від змісту оспорюваного договору (відсутній пункт щодо відповідальності за несвоєчасну поставку), а специфікація № 1 містить зовсім інший, порівняно з оскаржуваною специфікацією, асортимент продукції, а також строки поставки.

Скаржник звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному рішенні суд безпідставно зазначив, що позивачем не наведено обґрунтувань, яким чином порушене його право в зв`язку з недотриманням відповідачем Закону України "Про публічні закупівлі". На думку скаржника, укладання договору поставки та специфікації до нього, без проведення процедур, визначених Законом України "Про публічні закупівлі" є порушенням ст. ст. 2, 12, ч. 3 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Одночасно з апеляційною скаргою апелянтом подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копію листа ТОВ "Торгова компанія "Елєгін" від 19.09.2018 р. № 30, копію проекту договору поставки від 29.03.2018 р. № 103 та копію специфікації № 1 до договору поставки від 29.03.2018 р. № 103.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляд на 20.11.2019 р. об 14:30 год.

У зв`язку із відпусткою судді - члена колегії Петухова М.Г. судове засідання у справі 20.11.2019 р. об 14:30 год. не відбулося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 р. розгляд апеляційної скарги призначено на 11.12.2019 р. об 16:00 год.; доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.01.2020 р. об 15:00 год.; зобов`язано позивача надати суду для огляду в наступне судове засідання оригінали документів (протокол засідання тендерного комітету, порівняльні таблиці за результатами проведених тендерів, тощо), які були складені за результатами проведення процедури закупівлі та на підставі яких був укладений договір поставки від 29.03.2018 р. № 103; визнано обов`язковою явку відповідача в наступне судове засідання до Північно-західного апеляційного господарського суду; зобов`язано ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" надати суду інформацію з приводу того, чи зареєстроване на електронному торговому майданчику "SmartTender.biz" ДП "Житомирський бронетанковий завод", як замовник, а також, у разі наявності, належним чином завірені копії документів (протокол засідання тендерного комітету, порівняльні таблиці за результатами проведених тендерів, тощо), які були складені за результатами проведення процедури закупівлі на підставі яких був укладений договір поставки від 29.03.2018 р. № 103 між ДП "Житомирський бронетанковий завод" та ТОВ "Торгова компанія "Елєгін"; доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Дніпропетровської області.

На виконання вимог ухвали суду від 11.12.2019 р., ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" надіслало до суду лист (вх. № 89/20 від 08.01.2020 р.), в якому зазначає, що ДП "Житомирський бронетанковий завод" зареєстрований на електронному торговому майданчику "SmartTender.biz", як замовник у комерційних торгах. Зазначає, що розгляд пропозицій тендерним комітетом замовника та укладення договорів за результатами комерційних торгів відбуваються поза електронним майданчиком, копії відповідних документів на майданчик не завантажуються, тому запитуваний протокол засідання тендерного комітету відсутній. При цьому, додає копії порівняльних таблиць по тендерам № 2137141 та № 2136878, в яких переможцем було обрано ТОВ "Торгова компанія "Елєгін".

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до апеляційної скарги долучено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копію листа ТОВ "Торгова компанія "Елєгін" від 19.09.2018 р. № 30, копію проекту договору поставки від 29.03.2018 р. № 103 та копію специфікації № 1 до договору поставки від 29.03.2018 р. № 103.

Разом з тим, колегія суддів вказує, що відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено апеляційним судом, позивачем до матеріалів справи в суді першої інстанції була подана копія листа ТОВ "Торгова компанія "Елєгін" від 19.09.2018 р. № 30, в додатках якого є посилання на проект договору поставки від 29.03.2018 р. №103 та специфікацію № 1 до договору, які позивач просить долучити до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції, як докази у справі, тобто про дані докази (обставини) було відомо суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відтак, беручи до уваги обставини справи, які входять до предмету доказування при вирішенні даного спору, суд апеляційної інстанції приймає дані докази до уваги та надасть їм правову оцінку за результатами розгляду апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні 09.01.2020 р. підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

В судовому засіданні 09.01.2020 р. представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним господарським судом, засновником ДП "Житомирський бронетанковий завод", що володіє 100 % його частки є Державний концерн "Укроборонпром, засновником якого є Кабінет міністрів України.

Відповідно до п. 1.1. статуту ДП "Житомирський бронетанковий завод", затвердженого наказом Державного концерну "Укроборонпром" від 19.01.2018 р. № 14, державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну "Укроборонпром".

Регулювання, контроль та координація діяльності підприємства здійснюються концерном як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Підприємство є повним правонаступником всіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства Житомирський ремонтно- механічний завод".

Апеляційним господарським судом з пояснень ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" встановлено, що ДП "Житомирський бронетанковий завод" зареєстрований на електронному торговому майданчику "SmartTender.biz", як замовник у комерційних торгах.

16.02.2018 р. відповідачем на електронно-торгівельному майданчику (ЕТМ) "SmartTender.biz" було опубліковано запити на комерційну пропозицію 2137141 та 2136878 від 16.02.2018 р., найменування ТМЦ - партії листів латунних Л63 та кругів БрАЖ ф-30, ф-60, ф-70, ф-90, що підтверджується витягом з протоколу тендерного комітету № 10 від 22.02.2018 р., належним чином завірена копія якого була оглянута апеляційним судом в судовому засіданні 09.01.2020 р.

Одним із учасників комерційних тендерів 2137141 та 2136878 від 16.02.2018 р. виступило ТОВ "Торгова компанія "Елєгін" (позивач). Система ЕТМ визначила переможця - ТОВ "Торгова компанія "Елєгін", виходячи із найкращих пропозицій щодо вартості та строків поставки.

29.03.2018 р. між державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (покупець/відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Елєгін" (постачальник/позивач) укладено договір № 103 на поставку товару (т. 1, а.с. 13-17).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність. а покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у специфікаціях, на умовах та в строки, передбачені договором.

Згідно п. 2.1. кількість та номенклатура продукції вказується у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору.

Розділами 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 договору, визначені умови і строки поставки продукції, ціна, умови платежів та приймання-передачі продукції, відповідальність сторін, форс-мажор, порядок вирішення спорів та інші умови.

Договір підписаний директором покупця Мосін М.С. та директором постачальника ОСОБА_2. та скріплений печатками юридичних осіб.

Додатком №1 до договору поставки від 29.03.2018 р. №103 сторони погодили специфікацію №1 на загальну суму 562 200 грн., найменування продукції лист Л63 0,8; 1; 1,2; круг БрАЖ ф30, 60, 70, 90 мм (т. 1, а. с. 18).

Специфікація № 1 підписана директором покупця Мосін М.С. та директором постачальника ОСОБА_2. та скріплена печатками юридичних осіб.

На виконання умов договору поставки від 29.03.2018 р. №103, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 72306 грн., що підтверджується видатковою накладною № ТК-0000062 від 13.04.2018 р. (т. 1, а.с. 23).

19.09.2018 р. директором ТОВ "Торгова компанія "Елєгін" ОСОБА_3. направлено відповідачу лист № 30, в якому зазначається про узгодженість сторонами умов договору та специфікації, про фактичну укладеність договору від 29.03.2018 р. (т. 1, а.с.140);

01.10.2018 р. між державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Елєгін" укладено додаткову угоду №1 до договору поставки від 29.03.2018 р. №103, в якій сторони узгодили, серед іншого, вважати підписантом договору зі сторони "постачальника" з 29.03.2018 р. директора ОСОБА_3 (т. 1, а.с.144). Додаткова угода підписана із збоку позивача директором ОСОБА_3. та скріплена печаткою товариства.

01.10.2018 р. між державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Елєгін" в якості додатку № 1 до договору поставки від 29.03.2018 р. №103 було підписано специфікацію № 2, якою визначено факт укладення 29.03.2018 р. договору та специфікації № 1 (т. 1, а.с.143).

Специфікація № 2 підписана директором покупця Пшенічним І.М. та директором постачальника ОСОБА_3. та скріплена печатками юридичних осіб.

Згідно рішення загальних зборів ТОВ "Торгова компанія "Елєгін", яке оформлене протоколом №2 від 28.02.2018 р., ОСОБА_2 звільнено з посади директора товариства з 28.02.2018 р. та призначено на посаду директора ОСОБА_3 з 01.03.18 (т. 1, а.с. 20).

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 29.03.2019 р. (тобто на день укладення договору) директором (керівником) товариства позивача значиться ОСОБА_3, як єдиний уповноважений представляти товариство без довіреності у тому числі підписувати договори (т.1, а.с.56). Запис про зміну керівника юридичної особи внесений до реєстру 05.03.2018 р.

В матеріалах справи міститься заява свідка - громадянки ОСОБА_2 від 14.03.2019 р., в якій зазначено про те, що вона не підписувала договір поставки від 29.03.2018 р. №103 та додаток до нього (т. 1, а.с. 19).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсними договору поставки № 103 від 29.03.2018 р. та специфікації від 29.03.2018 р. №1 до договору, оскільки вони укладені (підписані) без належних повноважень з боку представника позивача та без дотримання процедур закупівлі, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі".

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що за змістом ч.1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (ч. 3 ст. 92 ЦК України)

У відповідності до ч. 3 ст. 237 ЦК України, представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Як встановлено апеляційним судом, згідно рішення загальних зборів ТОВ "Торгова компанія "Елєгін", яке оформлене протоколом №2 від 28.02.2018 р., ОСОБА_2 звільнено з посади директора товариства з 28.02.2018 р. та призначено на посаду директора ОСОБА_3 з 01.03.18 (т. 1, а.с. 20).

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 29.03.2019 р. (тобто на день укладення договору) директором (керівником) товариства позивача значиться ОСОБА_3, як єдиний уповноважений представляти товариство без довіреності у тому числі підписувати договори (т.1, а.с.56). Запис про зміну керівника юридичної особи внесений до реєстру 05.03.2018 р.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що на день укладення договору поставки № 103 від 29.03.2018 р. та специфікації від 29.03.2018 р. №1 до договору ОСОБА_2 не була директором ТОВ "Торгова компанія "Елєгін", тому не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для його підписання, тобто договір та специфікація до нього вчинені представником з перевищенням повноважень.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що за приписами ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

При цьому, правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору поставки від 29.03.2018 р. №103, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 72306 грн., що підтверджується видатковою накладною № ТК-0000062 від 13.04.2018 р. (т. 1, а.с. 23). Дана видаткова накладна з боку позивача підписана директором ОСОБА_3. та скріплена печаткою товариства.

Окрім того, 19.09.2018 р. директором ТОВ "Торгова компанія "Елєгін" ОСОБА_3. підписаний лист на ім`я відповідача, в якому зазначається про узгодженість сторонами умов договору та специфікації, про фактичну укладеність договору від 29.03.2018 р. (т. 1, а.с.140).

Також, 01.10.2018 р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору поставки від 29.03.2018 р. №103, в якій сторони узгодили, серед іншого, вважати підписантом договору зі сторони "постачальника" з 29.03.2018 р. директора ОСОБА_3 (т. 1, а.с.144). Додаткова угода підписана із збоку позивача директором ОСОБА_3. та скріплена печаткою товариства.

При цьому, 01.10.2018 р. між позивачем та відповідачем в якості додатку № 1 до договору поставки від 29.03.2018 р. №103 було підписано специфікацію № 2, якою визначено факт укладення 29.03.2018 р. договору та специфікації № 1 (т. 1, а.с. 143). Специфікація № 2 підписана директором покупця Пшенічним І.М. та директором постачальника ОСОБА_3. та скріплена печатками юридичних осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем вчинено ряд дій, які вказують на схвалення договору поставки від 29.03.2018 р. №103 та специфікації від 29.03.2018 р. №1 до договору, що унеможливлює визнання їх недійсними з цих підстав.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги те, що ч. 3 ст. 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визнання правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України).

Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

При цьому, питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Також, колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідачем при здійсненні закупівель були порушені норми Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки договір поставки був укладений без дотримання процедур, передбачених даним Законом.

В той же час, апеляційний суд не погоджується з відповідними посиланнями позивача, з огляду на наступне.

Законом України "Про публічні закупівлі" установлені правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою цього закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно визначень, наведених в ст.1 даного Закону, замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

До замовників також належать юридичні особи та/або суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання та відповідають хоча б одній з таких ознак: органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування належить частка у статутному капіталі суб`єкта господарювання в розмірі більше ніж 50 відсотків або такі органи володіють більшістю голосів у вищому органі суб`єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу або наглядової ради суб`єкта господарювання; наявність спеціальних або ексклюзивних прав;

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що цей Закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень.

Як встановлено апеляційним господарським судом, засновником ДП "Житомирський бронетанковий завод", що володіє 100 % його частки є Державний концерн "Укроборонпром", засновником якого є Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п. 1.1. статуту ДП "Житомирський бронетанковий завод", затвердженого наказом Державного концерну "Укроборонпром" від 19.01.2018 р. № 14, державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну "Укроборонпром".

Регулювання, контроль та координація діяльності підприємства здійснюються концерном як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Отже, враховуючи те, що відповідач є комерційним підприємством, не являється розпорядником чи одержувачем бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, в межах такого фінансування; Державний концентр "Укроборонпром" є тільки суб`єктом управління відповідача , не є акціонерним товариством та не має відокремлених паїв, акцій чи часток, тому ДП "Житомирський бронетанковий завод" не підпадає під поняття замовника в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі" (п. 9 ст. 1 згаданого вище закону), відтак не проводить закупівлі відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі", що спростовує доводи позивача про порушення відповідачем положень відповідно Закону.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вказує, що дані обставини також підтверджуються листом ДП "Prozorro" від 20.06.2019 р. № 206/1915/10, в якому вказано про те, що ДП "Житомирський бронетанковий завод" не зареєстроване в системі "Prozorro", як замовник публічних закупівель, що проводить процедури закупівель у порядку, передбаченому Закону України "Про публічні закупівлі".

До того ж, умови спірного договору поставки не містять посилань на те що, що останній укладений на підставі проведеної процедури публічних закупівель у відповідності до Закону України "Про публічні закупівлі".

В свою чергу, посилання позивача на обставини встановлені рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2019 р. у справі № 908/2386/18, відповідно до якого ДП "Житомирський бронетанковий завод" відповідає ознакам, що ставляться нормами Закону України "Про публічні закупівлі" до замовника, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наведеною нормою ГПК України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Звільнення від доказування з підстав встановлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене п. 4 ст. 75 ГПК слід розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом п. 4 ст. 75 ГПК учасники справи звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене п. 4 ст. 75 ГПК звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених п. 4 ст. 75 ГПК, учасник справи, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу в загальному порядку.

Таким чином, суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати спірні правовідносини та дійти власних висновків щодо спору із застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Окрім того, в силу п. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Таким чином, беручи до уваги викладене, колегія суддів, при вирішенні даного спору, не приймає до уваги правову оцінку фактам , встановленим рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2019 р. у справі № 908/2386/18.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі", дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є: товари, роботи і послуги, закупівля яких становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю".

Як пояснив представник відповідача в суді апеляційної інстанції, в силу п. 1.3. спірного договору поставки, товар за договором придбавається та використовується покупцем на виконання останнім умов договорів, укладених з Міністерством оборони України на 2018 рік, для ремонту військової техніки, тобто предметом закупівлі є товари, закупівля яких становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю", тому, в даному випадку, Закон України "Про публічні закупівлі" також не поширює свою дію до даних правовідносин.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги те, що з пояснень ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" встановлено, що ДП "Житомирський бронетанковий завод" зареєстрований на електронному торговому майданчику "SmartTender.biz", як замовник у комерційних торгах.

В свою чергу, електронний торговий майданчик "SmartTender.biz" (далі - ЕТМ) - це онлайн-сервіс, який надає можливість створення, розміщення, оприлюднення та обмін інформацією і документами в електронному вигляді, для проведення електронних комерційних торгів. Функціональні можливості онлайн-сервісу підтримуються оператором в актуальному стані, а також постійно доповнюються і розвиваються у відповідності до внутрішньої політики оператора.

SmartTender.biz - це електронний торговий майданчик (ЕТМ), призначений для організації державних та комерційних тендерів, який є офіційним майданчиком "Prozorro".

Разом з тим, відкриті торги, аукціон - як вид торгів є редукціоном (торги на зниження). Інформація про тендер доступна всім користувачам ЕТМ. Запрошення на тендер автоматично розсилається всім постачальникам, які класифікуються як постачальники даної продукції. Валюта торгів вибирається замовником. Кількість днів для проведення тендеру визначає замовник, але не менше одного робочого дня.

Для участі в тендері постачальник повинен подати свою пропозицію за допомогою екранної форми на ЕТМ SmartTender.biz. Кількість поданих пропозицій не обмежена. У тендері з декількома лотами постачальник не зобов`язаний подавати пропозиції по всіх лотах, якщо інше не зазначено в тендерній документації замовника. ЕТМ відображає кращу (найнижчу) ціну за лотом (ам) і дає можливість додавати електронні документи до пропозиції. Формат подачі пропозицій один - ціна вказується без ПДВ.

День завершення тендеру відображається на ЕТМ та в запрошенні на тендер. Переможцем тендеру вважається постачальник, пропозиція якого визнана конкурсною комісією замовника найкращою. Після вибору переможця ЕТМ автоматично розсилає на електронні адреси постачальників, які брали участь у тендері остаточні результати. Всі договірні відносини між замовником та постачальником виконуються поза ЕТМ.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.02.2018 р. відповідачем на електронно-торгівельному майданчику (ЕТМ) "SmartTender.biz" було опубліковано запити на комерційну пропозицію 2137141 та 2136878 від 16.02.2018 р., найменування ТМЦ - партії листів латунних Л63 та кругів БрАЖ ф-30, ф-60, ф-70, ф-90, що підтверджується витягом з протоколу тендерного комітету № 10 від 22.02.2018 р., належним чином завірена копія якого була оглянута апеляційним судом в судовому засіданні 09.01.2020 р.

Одним із учасників комерційних тендерів 2137141 та 2136878 від 16.02.2018 р. виступило ТОВ "Торгова компанія "Елєгін" (позивач). Система ЕТМ визначила переможця - ТОВ "Торгова компанія "Елєгін", виходячи із найкращих пропозицій щодо вартості та строків поставки.

Дані обставини також підтверджуються наданими ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" порівняльними таблицями за результатами тендерів 2137141 та 2136878, відкриті торги (аукціони) від 16.02.2018 р.

Отже, беручи до уваги викладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем, як замовником, оголошувались відкриті комерційні торги (аукціон) на електронно-торгівельному майданчику (ЕТМ) "SmartTender.biz" для раціонального та ефективного використання коштів з метою здійснення відбору постачальників товару. Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, ДП "Житомирський бронетанковий завод" в такому порядку здійснює закупівлю продукції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, не доведено наявності правових підстав для визнання недійсними договору поставки від 29.03.2018 р. №103 та специфікації від 29.03.2018 р. №1 до договору, тому вказані вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Окрім того, апеляційний суд вважає безпідставними доводи скаржника про те, що проект договору, який надсилався відповідачу разом з листом від 19.09.2018 р. № 30 відрізняється від змісту оспорюваного договору (відсутній пункт щодо відповідальності за несвоєчасну поставку), а специфікація № 1 містить зовсім інший, порівняно з оскаржуваною специфікацією, асортимент продукції, а також строки поставки, оскільки дані проекти договору поставки від 29.03.2018 р. №103 та специфікації від 29.03.2018 р. №1 до договору не були підписані відповідачем, тому не створюють для нього прав та обов`язків. В свою чергу, в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія договору поставки від 29.03.2018 р. №103 та специфікації від 29.03.2018 р. №1 до договору, які підписані представниками та скріплені печатками юридичних осіб, що свідчить про погодження сторонами їх істотних умов у відповідній редакції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не може бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 22.08.2019 р. у справі №906/391/19 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Елєгін" - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Елєгін" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.08.2019 р. у справі №906/391/19 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 13 січня 2020р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.