РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.01.2020Справа № 910/15207/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест"

до Приватного підприємства "Гарант Енерго М"

про стягнення 86253,70 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Гарант Енерго М" про стягнення 86253,70 грн. заборгованості за товар, поставлений на підставі договору від 01.11.2017 № 01/01/2017/056.

Ухвалою суду від 01.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та встановлено строк для подання відповідачу відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Вказана ухвала відповідачу вручена, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, однак у визначений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

05.12.2019 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 01/01/2017/056, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передавати (поставляти), а відповідач - приймати замовлений товар (щебінь, керамзит, відсів, пісок та інші будівельні матеріали) та здійснювати його оплату. Загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю вимірювання, загальна вартість, умови та строки поставки і оплати яких визначаються сторонами в рахунках, що є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору видаткові накладні підписуються сторонами із зазначенням у них кількості товару, одиниці виміру, ціни за одиницю виміру та загальної вартості товару, умов і строків поставки та оплати товару.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару за необхідності вартість доставки, визначаються сторонами в рахунках, які формує постачальник на кожну конкретну поставку.

Згідно з пунктом 3.1 договору розрахунки за кожну партію товару здійснюється на підставі договору постачальника шляхом 100 % оплати не пізніше ніж 3 банківських дні з моменту отримання рахунку.

Оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у цьому договорі, або інший рахунок постачальника, про що він повинен заздалегідь письмово попередити покупця (пункт 3.2 договору).

Як передбачено пунктом 3.5 договору, раз на місяць сторони підписують акт звірки взаєморозрахунків.

Покупець повинен підписати наданий акт протягом 5 днів після отримання або надати обґрунтовану письмову відмову (пункт 3.6 договору).

Відповідно до пункту 3.7 договору в разі не підписання акту звірки взаєморозрахунків та/або не надання обґрунтованої відмови акт вважається підписаним сторонами.

На підставі підписаних актів звірки взаєморозрахунків сторони раз на місяць проводять остаточні взаєморозрахунки. Оплата здійснюється не пізніше 3 банківських днів після підписання акту звірки взаєморозрахунків (пункт 3.8 договору).

Пунктом 5.6 договору передбачено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання товару за кількістю та якістю та підписання відповідних документів. Фактом, що підтверджує приймання та передачу продукції є підпис представника покупця на накладній.

Із матеріалів справи вбачається, що за період з 24.03.2018 до 27.11.2018 позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 1453715,20 грн., відповідно до підписаних обома сторонами видаткових накладних.

Однак відповідач оплату поставленого товару здійснив не в повному обсязі та не своєчасно, а саме сплатив за період з 19.04.2018 по 23.01.2019 грошові кошти в загальній сумі 1367461,50 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача за договором становить 86253,70 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем прийнятих за договором зобов`язань щодо оплати поставленого товару позивач звернувся до відповідача з претензією від 10.09.2019 № 32977, в якій просив погасити заборгованість протягом 10 робочих днів з моменту отримання претензії, однак відповіді або грошових коштів не отримав.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач у направленій відповідачу 10.09.2019 претензії просив останнього погасити заборгованість протягом 10 робочих днів з дня її отримання, яка відповідно до інформації з веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо пошуку поштового відправлення № 970 не вручена відповідачу під час доставки 16.09.2019, у зв`язку з чим повернулася за зворотною адресою позивача.

Ураховуючи викладене, а також зважаючи на те, що сума боргу відповідача, яка складає 86253,70 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката, покладаються на відповідача. При цьому, судом ураховано відсутність відповідного клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Гарант Енерго М" (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21; ідентифікаційний код 34795648) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" (02105, м. Київ, просп. Ю. Гагаріна, 3-а, кв. 57; ідентифікаційний код 41412973) 86253 (вісімдесят шість тисяч двісті п`ятдесят три) грн. 70 коп. основного боргу, 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова