ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" січня 2020 р. м. Вінниця Cправа № 902/991/19

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.

при секретарі Незамай Д.Д.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС", вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код - 13304871

до: Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал", вул. Київська, буд. 173, м. Вінниця, 21022, код - 0339012

про стягнення 51 201,57 грн

В С Т А Н О В И В :

22.11.2019 року Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" до Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" про стягнення 51 201,57 грн заборгованості, з яких 14 292,52 грн 3% річних, 17 534,41 грн інфляційних втрат та 19 374,64 грн пені за договором про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № 115 від 07.02.2018 року.

В якості підстави заявлених вимог позивач посилається на порушення законних прав та інтересів останнього шляхом неналежного виконання Комунальним підприємством "Вінницяоблводоканал" зобов`язань за договором про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № 115 від 07.02.2018 року, в зв`язку з чим була нарахована заборгованість.

Ухвалою суду від 27.11.2019 позов залишено без руху на підставі п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

12.12.2019 на адресу суду надійшов лист позивача (вих. № 706 від 11.12.2019 року) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.12.2019 року відкрито провадження у справі № 902/991/19 у порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 16.01.2020 року.

26.12.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 11/07-2731 від 24.12.2019 року, в якому останній визнає заявлені позовні вимоги в повному обсязі, вважає їх правомірними та обгрунтованими. Також у відзиві останній зазначає, що складне фінансове становище зумовило невиконання рішення суду по справі № 902/186/19.

Також, 26.12.2019 року до суду від відповідача надійшло клопотання № 11/07-2732 від 24.12.2019 року, в якому останній просить суд проводити розгляд справи за його відсутності.

16.01.2020 року від представника позивача до суду надійшла заява(б/н від 16.01.2020 року), про проведення розгляду справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС".

В судове засідання 16.01.2020 року представники сторін в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, ухвалою суду, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи наявні клопотання та заява представників сторін про розгляд справи за їх відсутності.

Ст. 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 182, 183 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд розглянув матеріали справи, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави заявлених позовних вимог посилається на неналежне виконання Комунальним підприємством "Вінницяоблводоканал" зобов`язань за договором про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № 115 від 07.02.2018 року, в частині оплати виконаних робіт.

В зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" звернулось з позовом до суду про стягнення з Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" 51 201,57 грн заборгованості, з яких 14 292,52 грн 3% річних, 17 534,41 грн інфляційних втрат та 19 374,64 грн пені.

У відзиві відповідач заявлені позовні вимоги визнає повністю, вказуючи на їх правомірність та обґрунтованість. При цьому, стверджує що складне фінансове становище призвело до неможливості виконання погашення заборгованості.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів, слідує, 07.02.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" (Позивач, Сторона 1) та Комунальним підприємством "Вінницяоблводоканал" (Відповідач, Сторона 2) укладено договір № 115 про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт.

Предметом даного Договору є роботи які здійснює Сторона 1 щодо систематичної (безперервної) належної експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВ потужністю 6,3 МВА (надалі іменується «Підстанція») (код ДК 021:2015-65320000-2 Експлуатація електричних установок). Підстанція розташована за адресою: м. Вінниця, пров. Карбишева, 2 (1.1. Договору).

Відповідно п. 1.2. Договору передбачено сторонами перелік заходів (далі Робота) які забезпечує Сторона1.

Сторона 1 виконує роботу самостійно на свій ризик із залученням власних ресурсів та матеріалів. Сторона 1 має право без узгодження із Стороною 2 залучати для проведення робіт будь-яких третіх осіб (п. 1.3. Договору).

Перелік видів робіт зазначених в п. 1.2. Договору не є вичерпним і може бути розширений та деталізований в Розрахунку втрат при транспортуванні активної та реактивної електричної енергії при експлуатації підстанції (Додаток № 1), Калькуляції мотивованих витрат (Додаток № 2) та Актах про виконану роботу (Додаток № 3),ж які підписуються належним чином уповноваженими представниками Сторін і є невід`ємними частинами даного Договору (п. 1.4. Договору).

Вартість робіт включає в себе відшкодування Стороною 2 Стороні 1 тих витрат, які остання здійснила на виконання даного Договору, а також плату за виконану Стороною 1 роботу (п. 2.1. Договору).

Сторона 2 зобов`язується щомісячно здійснювати оплату за роботи шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Сторони 1, зазначений у даному Договорі протягом трьох банківських днів від дня отримання Акту про виконану роботу (п.2.4. Договору).

Сторона 1 здійснює роботи за місцем знаходження підстанції. Види, обсяги та вартість робіт відображаються Стороною 1 в Додатках № 1, 2, 3, які складаються кожного місяця у двох примірниках (п.3.1. та п. 3.2. Договору).

В зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивачем 28.03.2018 року надіслано на адресу відповідача вимогу № 189 про сплату 142 468,73 грн заборгованості. Факт отримання відповідачем даної вимоги підтверджується штампом реєстрації вхідної документації за № 1072 від 28.03.2018, проставленого на першому аркуші даної вимоги.

25.04.2018 року відповідач надіслав позивачу лист № 11/012-706 в якому зазначив про складний фінансовий стан підприємства та попросив розстрочити зазначену заборгованість до кінця 2018 року.

Однак взяті на себе зобов`язання за договором так і не виконав.

Станом на 28.02.2019 року позивач на виконання умов Договору виконав роботи на суму 881 643,44 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами здачі-приймання робіт.

Так як між сторонами укладений й виконується ще один договір, а саме договір про надання послуг з водопостачання № 651 від 26.09.2006 року сторони за Протоколами взаєморозрахунків здійснювали взаємозалік заборгованості всього на суму 131 790,55 грн.

В результаті порушень відповідачем порядку та строків проведення розрахунків за Договором № 115 від 07.02.2018 року в останнього утворилась заборгованість яка на момент ухвалення рішення становить 749 852,89 грн.

27.03.2019 року рішенням Господарського суду Вінницької області (суддя Маслій І.В.) у справі № 902/186/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" 749 852,89 грн основного боргу, 13 769,65 грн 3% річних, 37 303,13 грн інфляційних, 43 377,81 грн пені та 6 332,27 грн витрат зі сплати судового збору.

На підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України, суд вважає встановленими та доведеними визначені у даному рішенні обставини.

18.04.2019 року на виконання вказаного рішення видано наказ, який надіслано на адресу стягувача.

Таким чином, на момент розгляду даної справи рішення суду у справі № 902/186/19 з огляду на приписи ст. 241 ГПК України є таким, що набрало законної сили 18.04.2019 року.

Однак, за твердженнями позивача відповідач рішення суду не виконав, а отже у позивача залишається право на донарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

Позивачем нараховано 14 292,52 грн 3% річних, 17 534,41 грн інфляційних втрат та 19 374,64 грн пені.

Прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № 115 від 07.02.2018 року, наявність якого підтверджено рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.03.2019 року у справі № 902/186/19, слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

З моменту укладення сторонами договору про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № 115 від 07.02.2018 року між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору підряду.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.03.2019 року у справі № 902/186/19 стягнуто з відповідача на користь позивача 749 852,89 грн основного боргу, 13 769,65 грн 3% річних, 37 303,13 грн інфляційних, 43 377,81 грн пені та 6 332,27 грн витрат зі сплати судового збору.

Вказаним рішенням суду у справі № 902/186/19 встановлено та підтверджено обґрунтованість заявленого позивачем позову про стягнення заборгованості за договором про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № 115 від 07.02.2018 року, в зв`язку з чим дане рішення в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиціальним для розгляду цієї справи, у тому числі й в частині підтвердження наявності заборгованості відповідача за вказаний період.

З матеріалів справи слідує, що Рішення Господарського суду Вінницької області від 27.03.2019 року у справі № 902/186/19 відповідачем не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат за користування грошовим кредитом виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так сторони погодили, згідно п. 4.3. Договору у випадку, якщо Сторона 2 порушила виконання термінів фінансових зобов`язань, вона сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочення.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою правильності розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних судом не виявлено помилок, відповідачем не надано альтернативного розрахунку даних сум, з огляду на що вказані вимоги задовольняються судом в заявленому позивачем розмірі: 14 292,52 грн 3% річних, 17 534,41 грн інфляційних втрат.

Крім того, судом розглянуто вимогу щодо стягнення 19 374,64 грн пені за договором про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № 115 від 07.02.2018 року.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно до ч.ч. 4, 6 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 19 374,64 грн пені. Визначений позивачем період нарахування даної суми відповідає умовам договору та вищевказаним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду жодних доказів на спростування позовних вимог позивача, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів), окрім того, пред`явлений позов визнав щодо стягнення 14 292,52 грн 3% річних, 17 534,41 грн інфляційних втрат та 19 374,64 грн пені.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 1 921,00 грн. підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України у повному обсязі, з огляду на те, що пред`явленню позову передували протиправні дії відповідача.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 126, 129 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду яких суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи 23.10.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством "АВІС" (Клієнт) та Адвокатом Волошенюк Оксаною Валерієвною (Адвокат) укладено договір про надання професійної правничої допомоги відповідно до якого Адвокат зобов`язується надати Клієнту допомогу щодо захисту прав та законних інтересів в судах всіх інстанцій, державної виконавчої служби, в органах державної влади, в підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування у справі за позовом Клієнта до КП "Вінницяоблводаканал", а Клієнт зобов`язаний оплати гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах визначених договором (а.с. 21-22, т. 1).

Пунктом 2.1. Договору сторони визначили перелік узгоджених доручень, що мають здійснюватись адвокатом.

За правничу професійну допомогу, передбачену в п. 2.1. Договору клієнт сплачує винагороду - гонорар в розмірі 3 000,00 грн.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16).

Також в матеріалах справи міститься опис наданих послуг, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане Волошенюк О.В. серії ВН № 000116 від 18.12.2017 року, довіреність б/н від 23.10.2019 року, видатковий касовий ордер від 24.10.2019 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством "АВІС" адвокату Волошенюк О.В. 3 000,00 грн витрат на правову допомогу (а.с. 18, 23-27, т. 1).

Таким чином понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката до суду не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку судових витрат також не подано.

У ч. 3 ст. 129 ГПК України вказано, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст.126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача в повному обсязі згідно із ч.9 ст. 129 ГПК України.

Аналогічного висновку щодо покладення на сторону витрат на професійну правничу допомогу дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у додатковій постанові від 29.03.2018 р. у справі № 907/357/16.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" (вул. Київська, буд. 173, м. Вінниця, 21022, код - 0339012) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код - 13304871) 14 292,52 грн 3% річних, 17 534,41 грн інфляційних втрат та 19 374,64 грн пені за договором про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № 115 від 07.02.2018 року, 1 921,00 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору та 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 21 січня 2020 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037)

3 - представнику позивача адвокату Волошенюк О.В. ( АДРЕСА_1 )

4 - відповідачу (вул. Київська, буд. 173, м. Вінниця, 21022)