ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про задоволення скарги

13.01.2020м. ДніпроСправа № 904/1791/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Мартиненко І.Ю.

та представників:

стягувача (позивача): не з`явився,

боржника (відповідача): Олешко О.М.,

державного виконавця: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. щодо винесення постанови від 29.11.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60749841

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення штрафу у сумі 49 630,41 грн за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів Колісник І.І.<

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штрафу у сумі 49 630,41 грн за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів.

Рішенням господарського суду від 03.06.2019 позовні вимоги задоволено повністю, присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" штраф у сумі 49630,41 грн, судовий збір у сумі 1921,00 грн.

На виконання зазначеного рішення суду 26.06.2019 видано наказ.

21.12.2019 до господарського суду надійшла скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії державного виконавця щодо винесення постанови від 29.11.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60749841.

Скаржник просить визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. в частині винесення постанови від 29.11.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60749841 та скасувати цю постанову.

В обґрунтування поданої скарги скаржник стверджує про порушення державним виконавцем вимог пункту 3 розділу Ш «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 145-IX від 02.10.2019 «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» (далі Закон №145), відповідно до якого забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Посилаючись на додаток 1 до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», скаржник зауважує, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» входить до переліку таких об`єктів, а тому стосовно останнього з моменту набрання Законом № 145 законної сили 20.10.2019 й протягом трьох років вчинення виконавчих дій не допускається.

Неправомірність дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження скаржник обґрунтовує, посилаючись також на пункт 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

02.01.2020 від представника стягувача - Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" до суду надійшло клопотання про зупинення на підставі пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України судового провадження за скаргою у цій справі до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за конституційним поданням 51-го народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень розділу І, абзацу другого підпункту 1 пункту 2 розділу II Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02 жовтня 2019 року № 145-1Х.

Крім того, 08.01.2020 від представника Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" до суду надійшли заперечення проти скарги на дії державного виконавця.

Стягувач вважає, що боржник помилково тлумачить пункт 3 розділу Ш «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145. На його думку зазначеною законодавчою нормою передбачена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів.

Оскільки за рішенням суду з боржника стягнуто саме грошові кошти, то дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження є правомірними.

Також, посилаючись на норми Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Європейської конвенції з прав людини, практику Європейського суду з прав людини, стягувач зазначає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України й виконуються на підставі, серед іншого, наказу суду. Рішення суду є невід`ємним елементом сучасної демократичної держави. Виконання судового рішення є проявом того реального рівня захисту прав свобод та інтересів особи, який може забезпечити держава.

Крім того, стягувач зауважує, що через законодавчі обмеження він не має можливості домогтися виконання рішення в порядку, який встановлений Законом України «Про виконавче провадження», а тому таке виконання допустиме за рахунок правового механізму, передбаченого Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», за змістом статті 4 якого у разі неможливості стягнути з державного підприємства грошові кошти протягом шести місяців з дня відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Для цього державним виконавцем передаються відповідні документи до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а виконавчі дії на цей час зупиняються відповідно до пункту 9 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

11.01.2020 до суду надійшли заперечення скаржника щодо клопотання про зупинення судового провадження за скаргою у цій справі, в якому останній заявлене клопотання вважає неправомірним, таким, що суперечить нормативним приписам пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого зупинення провадження здійснюється лише є у справі до закінчення її розгляду по суті.

Також 11.01.2020 скаржником подано до суду заперечення на правову позицію стягувача щодо можливості застосування під час виконання наказу суду нормативних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки, як стверджує боржник, він за своїм статусом не є державним підприємством.

Згідно класифікатора організаційно-правових форм господарювання є підприємства до яких відносять державні підприємства, а є господарські товариства до яких, зокрема, відносять акціонерні товариства. Відповідно до наданого стягувачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.12.2019 організаційно-правовою формою АТ «Укрзалізниця» є приватне акціонерне товариство.

При цьому самі заперечення стягувача проти законодавчої заборони вчиняти виконавчі дії за наказом суду у цій справі боржник вважає безпідставними. На його думку на примусове стягнення за даним наказом діє пряма заборона Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Ухвалою суду від 23.12.2019 скарга була прийнята до розгляду у судовому засіданні, призначеному на 02.01.2020, після чого оголошувалась перерва до 13.01.2020 для забезпечення дотримання принципу змагальності сторін у питанні щодо поданого стягувачем 02.01.2020 клопотання про зупинення провадження у справі.

У судове засідання 13.01.2020 представники стягувача, державного виконавця не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином відповідно до статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі телефонограмою й електронним засобом зв`язку (а.с. 201, 247).

За частиною другою статі 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У судовому засіданні 13.01.2020 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 327 цього Кодексу встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який є виконавчим документом.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За частинами другою, третьою статті 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Подана боржником скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню, визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких - накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За приписами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Водночас за статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою від 29.11.2019 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. було відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/1791/19 від 26.06.2019 про стягнення з боржника Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь стягувача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» 51551,41 грн.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

20.10.2019 набрав законної сили Закон України № 145-IX від 02.10.2019 "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Згідно з пунктом 3 розділу Ш «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145 забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» включене до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, що вбачається з додатку 1 Закону України від 07.07.1999 № 847-XIV (із змін. і доп.) «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

За таких обставин відкриття 29.11.2019 виконавчого провадження за наказом Господарського суду Дніпропетровської області № 904/1791/19 від 26.06.2019, за наявної законодавчої заборони з 20.10.2019 й протягом наступних трьох років здійснювати виконавчі дії щодо стягнення грошових коштів з боржника у цій справі, є неправомірним.

Заперечення стягувача з посиланням на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» судом не приймаються, оскільки за частиною першою статті 2 цього Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є лише: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Стягувач не довів належними й допустимими доказами належність Акціонерного товариства «Українська залізниця» до зазначених категорій боржників.

Крім того, відповідно до пункту 9 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Тобто, за наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Пункт 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає повернення виконавчого документа стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує діяльність державного виконавця під час уже відкритого виконавчого провадження, передбачає правові наслідки цілковитої неможливості виконання виконавчого документа після прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження й жодним чином не регулює діяльність державного виконавця на етапі надходження виконавчого документа для виконання під час заборони на вчинення виконавчих дій, яка, між іншим, має тимчасовий характер.

За таких обставин посилання стягувача у своїх запереченнях проти скарги на Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" є безпідставним.

Щодо клопотання стягувача про зупинення судового провадження за скаргою у цій справі до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за конституційним поданням 51-го народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень розділу І, абзацу другого підпункту 1 пункту 2 розділу II Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02 жовтня 2019 року № 145-1Х, то воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом зазначеної норми права можливість зупинення розгляду справи стосується стадії вирішення спору по суті й не передбачає такої можливості на стадії вирішення питань, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі 906/806/15, від 01.10.2019 у справі №911/2179/15.

Усі інші заперечення стягувача не спростовують висновків суду по суті скарги.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. щодо винесення постанови від 29.11.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60749841 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. в частині винесення постанови від 29.11.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60749841.

Скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. від 29.11.2019 про відкриття виконавчого провадження №60749841.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 13.01.2020 та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 20.01.2020.

Суддя І.І. Колісник