ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

03 січня 2020 року, м. Херсон, справа № 923/1161/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: Фізичної особи-підприємця Бушиної Лілії Вікторівни, м. Херсон,

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ,

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна факторингова компанія", м. Київ,

відповідача-3: Державного підприємства "Прозорро.Продажі", м. Київ,

про скасування електронних торгів та визнання недійсним договору про відступлення права

у с т а н о в и в:

28.12.2019 до Господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Бушиної Лілії Вікторівни з спрямованими до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна факторингова компанія" та Державного підприємства "Прозорро.Продажі" наступними вимогами:

- визнати недійсними та скасувати відкриті торги (аукціон) з продажу активів (майна) ПАТ "Дельта Банк" за лотом № F11GL39001, які відбулися 25.03.2019 через електронний майданчик Державного підприємства "Прозорро.Продажі";

- визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 1324/К, що за результатами вказаних торгів укладений 16.04.2019 між ТОВ "Універсальна факторингова компанія" та ПАТ "Дельта Банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1428.

У якості правової підстави підсудності справи Господарському суду Херсонської області позивач вказав "виключну підсудність" згідно з ч.3 ст.30 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої "спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна (його основної частини)" та, що в забезпечення виконання умов кредитних договорів, укладених між ВАТ "Сведбанк" та ФОП Бушиною Л.В. (право вимоги за якими в подальшому перейшло до ПАТ "Дельта Банк"), було укладено договори іпотеки, предметом яких є нерухоме майно з місцезнаходженням у м. Херсоні, й право вимоги за цими договорами іпотеки, поряд з правом вимоги за кредитними договорами, відступлено згідно оспорюваних позивачем торгів та договору.

На оспорюванні позивачем торги, згідно протоколу торгів від 25.03.2019 (лот №F11GL39001) було виставлено:

1) право вимоги за кредитним договором від 03.08.2006 № 08.3/63/06-НВ, укладеним з фізичною особою, що забезпечене іпотекою нерухомого майна, а саме, однокімнатна та двокімнатна квартири, обидві з місцезнаходженням у місті Херсоні Херсонської області, іпотекодавець - позичальник;

2) право вимоги за кредитним договором від 29.01.2008, № 2102/0108/98-019, укладеним з фізичною особою, що забезпечене іпотекою нерухомого майна, а саме, магазин промислових товарів з місцезнаходженням у місті Херсоні Херсонської області, іпотекодавець - фізична особа - підприємець.

Згідно оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу майнових прав № 1324/К від 16.04.2019, який за результатами проведення зазначених торгів уклали між собою ПАТ"Дельта Банк" та ТОВ "Універсальна факторингова компанія", ПАТ "Дельта Банк" передано ТОВ "Універсальна факторингова компанія" майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому:

- з кредитного договору № 08.3/63/06-НВ від 03.08.2006, боржником за яким є фізична особа ОСОБА_1 ;

- з іпотечного договору №13/63/І01/06-НВ від 03.08.2006, заставодавцем за яким є фізична особа ОСОБА_1 ;

- з іпотечного договору №13/63/І02/06-НВ від 03.08.2006, заставодавцем за яким є фізична особа ОСОБА_1 ;

- з кредитного договору № 2102/0108/98-019 від 29.01.2008, боржником за яким є фізична особа ОСОБА_1 ;

- з іпотечного договору б/н від 29.01.2008, заставодавцем за яким є фізична особа - підприємець ОСОБА_1

Відповідно до ст.27 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) позов з вимогами до юридичної особи пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Поряд з цим, за ст.30 ГПК України визначена виключна підсудність справ, зокрема, у відповідності до ч.3 ст.30 ГПК України справи у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються за місцем знаходження даного майна.

Предметом позову - є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом даного позову є вимога про скасування електронних торгів щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами, з договорами забезпечення до них (основна вимога), та вимога про визнання недійсним укладеного за результатами цих торгів договору купівлі-продажу майнових прав (похідна вимога).

Підставою позову за основною вимогою є стверджуване позивачем проведення вказаних торгів з численними порушеннями чинного законодавства.

В якості обґрунтування виключної підсудності даної справи Господарському суду Херсонської області вказано, що у даній справі має розглядатися спір, що виник з приводу нерухомого майна.

За приписами ч.3 ст.30 ГПК України прямо не встановлено правила виключної підсудності для розгляду справ у спорах, що виникають з приводу недійсності договорів, з яких виникають права на нерухоме майно (електронних торгів як особливої форми договору купівлі-продажу чи-то письмового господарського договору купівлі-продажу).

Вочевидь, термін "з приводу", що використаний законодавцем у юридичній конструкції ч.3 ст.30 ГПК України, в силу своєї загальності, може мати найширше тлумачення, яке тільки забажають учасники конкретного спору і суд.

Саме тому тлумачення ч.3 ст.30 ГПК України не може мати виключно казуального характеру (тлумачення з конкретної справи і стосовно конкретного випадку), оскільки це з невідворотністю призведе до того, що в окремих справах якісь категорії спорів, з числа неочевидних в аспекті ч.3 ст.30 ГПК, будуть віднесені до виключної підсудності, а деякі будуть виключені з неї. В підсумку такий підхід створить значну правову невизначеність, яка суперечить меті правосуддя і є неприпустимою.

Тому вочевидь, що тлумачення ч.3 ст.30 ГПК України, як і інших правових норм, повинно відбуватися не виключно казуальним шляхом, а з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою.

Встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у постанові від 13.07.1995 у справі Tolstoy Miloslavsky vs United Kingdom (заява №18139/91), у даному випадку на прикладі (стосовно) змісту терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

Саме цим підходом і повинний керуватися кожний суд при тлумаченні норм права.

Зазвичай порада юриста ґрунтується на усталеній практиці застосування судами конкретної правової норми. Норми процесуального права не є виключенням.

Приписами ст.181 Цивільного кодексу України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення).

Щодо змісту терміну "з приводу нерухомого майна" - як складової конструкції правової норми, що встановлює правила територіальної підсудності, висловлювався, свого часу, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Так, за пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", зазначено, що відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Правила виключної підсудності поширюються, також, на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення".

Також, відповідно до пункту 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" зазначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст.114 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини".

Також, у пункті 1.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз`яснено, що у вирішенні спорів, що виникають у зв`язку з укладанням, зміною, розірванням, виконанням, припиненням договорів оренди земельних ділянок, інших договорів щодо користування земельними ділянками, у тому числі про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами користування земельною ділянкою, господарським судам слід виходити з правил виключної підсудності, встановлених ч.9 ст.16 ГПК України (попередня редакція ГПК України), тобто, за місцезнаходженням земельної ділянки.

Наведені правові позиції Судів касаційної інстанції стосовно порядку застосування правила виключної підсудності справ у спорах з приводу нерухомого майна щодо розгляду таких спорів судами за місцезнаходження об`єкта нерухомості, свідчать про відсутність усталеної практики щодо застосування вказаного правила виключної територіальної підсудності справ до спорів з приводу недійсності договорів, з яких виникають права на нерухоме майно (електронних торгів як особливої форми договору купівлі-продажу чи-то письмового господарського договору купівлі-продажу).

Іншої усталеної судової практики з відповідного питання судом не встановлено.

В даному спорі відсутній прямий та очевидний правовий зв`язок між вимогою позивача про захист його права та об`єктом нерухомості.

Отже, територіальна підсудність даного спору не підлягає визначенню за правилами виключної підсудності, за ч.3 ст.30 ГПК, й тому, за правилом ст.27 ГПК України, позовна заява Фізичної особи-підприємця Бушиної Лілії Вікторівни з вимогами, спрямованими до ПАТ "Дельта Банк", ТОВ "Універсальна факторингова компанія" та Державного підприємства "Прозорро.Продажі" про визнання недійсними та скасування відкритих торгів з продажу активів ПАТ "Дельта Банк" за лотом № F11GL39001, які відбулися 25.03.2019 через електронний майданчик Державного підприємства "Прозорро.Продажі", та про визнання недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 1324/К, що укладений 16.04.2019 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Універсальна факторингова компанія", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1428, має розглядатися господарським судом за місцезнаходженням відповідачів.

Згідно матеріалів позовної заяви місцезнаходженням усіх відповідачів у справі є місто Київ.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, дана справа № 923/1161/19 за вказаним позовом Фізичної особи-підприємця Бушиної Лілії Вікторівни територіально не підсудна Господарському суду Херсонської області та підлягає направленню за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

За ч.3 ст. 31 ГПК України встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.31 ГПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст.31 Господарського процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Прийняти справу до власного провадження.

2. Передати справу № 923/1161/19 за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України з моменту її підписання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга відповідно до п.8 ч.1 ст.255 та ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом десяти днів з дня її підписання.

Дата підписання ухвали 03.01.2020.

Суддя К.В. Соловйов