ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2020 р. Справа № 924/1218/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) справу

за позовом приватного підприємства "Адлєр", м. Житомир

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро", с. Ганнопіль Славутського району Хмельницької області

про стягнення 98112,08 грн. основної заборгованості, 1000,30 грн. втрат від інфляції, 672,75 грн. 3% річних,

представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.12.2019 року, 98112,08 грн. основної заборгованості, 1000,30 грн. втрат від інфляції, 672,75 грн. 3% річних. Свої вимоги обґрунтовує неналежним виконанням ТОВ "СП "Дніпро" своїх зобов`язань з оплати поставленого ПП "Адлєр" товару та виконаних ним робіт/наданих послуг.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 21.11.2019 року відкрито провадження у справі за позовом приватного підприємства "Адлєр", м. Житомир до товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро", с. Ганнопіль Славутського району Хмельницької області про стягнення заборгованості; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, надано відповідачу строк для подання відзиву до 11.12.2019 року.

Як вбачається із судових повісток від 22.11.2019 року та 11.12.2019 року, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі 25.11.2019 року, ухвалу від 10.12.2019 року про прийняття заяви про збільшення позовних вимог 14.12.2019 року, проте, відзиву на позов не надав, причин суду не повідомив; клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.

Згідно ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторонам, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

З огляду на обставини справи, належне повідомлення сторін про наявність судового спору та надання можливості забезпечити в повному обсязі право на захист, обов`язок дотримання принципу розумних строків вирішення спору, суд, керуючись з ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Приватне підприємство "Адлєр" (постачальник) поставило, а товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (покупець) отримало товар згідно видаткових накладних та актів прийому-передачі: №2097 від 24.05.2019 року на суму 16517,08 грн., №2101 від 24.05.2019 року на суму 3586,58 грн., №2100 від 24.05.2019 року на суму 3751,20 грн., №2166 від 28.05.2019 року на суму 46444,80 грн., №2102 від 24.05.2019 року на суму 3462,04 грн., №2701 від 21.06.2019 року на суму 27716,50 грн., №2742 від 24.06.2019 року на суму 3221,28 грн., №2812 від 27.06.2019 року на суму 18447,36 грн., №2897 від 04.07.2019 року на суму 26234,88 грн., та акту прийому-передачі №2648 від 19.06.2019 року на суму 2861,28 грн. На загальну суму 152243,00 грн.

Відповідачем здійснювалась оплата поставленого позивачем товару платіжними дорученнями №53507724 від 22.05.2019 року на суму 5873,85 грн., №53507735 від 22.05.2019 року на суму 16890, 23 грн., №57152653 від 27.05.2019 року на суму 38704,00 грн., №53507763 від 04.06.2019 року на суму 1174,77 грн., №53507762 від 04.06.2019 року на суму 3378,05 грн., №53507768 від 04.06.2019 року на суму 6910,02 грн., №57152736 від 25.07.2019 року на суму 5000,00 грн.; на загальну суму 77930,92 грн.

Окрім того, ПП "Адлєр" надавались сервісні та ремонтні роботи/послуги ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро", про що складено акти виконаних робіт №5 від 03.06.2019 року на суму 6910,02 грн., №1 від 11.06.2019 року на суму 8900,03 грн., №3 від 14.06.2019 року на суму 7990,02 грн. На загальну суму 23800,07 грн.

ПП "Адлєр" надіслало товариству з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" вимогу про виконання грошових зобов`язань на підставі актів виконаних робіт, у якій просить відповідача оплатити в строк, що не перевищує 4 дні з моменту отримання даної вимоги, сервісні та ремонтні роботи/послуги, надані позивачем, на суму 23800,07 грн. Вказана вимога отримана ТОВ "СП "Дніпро" 20.11.2019 року.

Проте, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог позивача в добровільному порядку, останній звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Оскільки додані до матеріалів справи видаткові накладні, акти прийому-передачі містять найменування товару, його кількість, ціну та підпис уповноважених осіб сторін, суд приходить до висновку, що між сторонами мало місце укладення правочину у спрощений спосіб на поставку товару.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до підписаних сторонами та скріпленими їхніми печатками видаткових накладних, актів прийому-передачі та товарно-транспортних накладних, позивачем здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 152243,00 грн.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За вимогами статті 4 цього Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Положеннями частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, ст.9 названого Закону та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Відтак, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем з оплати поставленого останнім товару визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Судом встановлено наявність у відповідача боргу з оплати поставленого позивачем товару на суму 74312,08 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення боргу за товар в сумі 74312,08 грн.

ПП "Адлєр" також просить суд стягнути з ТОВ "СП "Дніпро" заборгованість за виконанні сервісні та ремонті роботи/послуги в розмірі 23800,07 грн., що надані/виконані згідно актів виконаних робіт від 03.06.2019 року, від 11.06.2019 року та від 14.06.2019 року.

З вищевикладених положень, враховуючи відповідність актів виконаних робіт вимогам до первинних бухгалтерських документів, суд дійшов висновку, що на підставі вказаних актів у ТОВ "СП "Дніпро" виник грошовий обов`язок з оплати позивачу сум коштів, погоджених сторонами у таких актах.

Оскільки строк виконання грошового зобов`язання за актами виконаних робіт не визначений договором або актом цивільного законодавства, суд вважає за належне застосування положень ст. 530 ЦК України щодо визначення строку виконання зобов`язання з оплати позивачу 23800,07 грн.

Відповідно до витягу з сайту "Укрпошта", вимога ПП "Адлєр" про сплату ТОВ "СП "Дніпро" 23800,07 грн. заборгованості за надані послуги/виконані роботи отримана останнім 20.11.2019 року. Відтак, у відповідача виник обов`язок зі сплати вказаних коштів до 25.11.2019 року. Проте, матеріали справи не містять та учасниками справи не надано доказів перерахування ТОВ "СП "Дніпро" на користь ПП "Адлєр" 23800,07 грн. коштів в якості оплати за надані останнім послуги, тому вказана сума підлягає стягненню в судовому порядку.

З наведеного, вимога про стягнення 23800,07 грн. також є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Одночасно суд зауважує, що ПП "Адлєр" просить суд стягнути з ТОВ "СП "Дніпро" 98112,08 грн. основної заборгованості, що є меншим на 0,07 грн. за суму, допустиму до стягнення. Оскільки суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 98112,08 грн. основного боргу відповідно до прохальної частини заяви про збільшення позовних вимог від 09.12.2019 року.

Позивач також здійснив нарахування 3 % річних у розмірі 672,75 грн. та інфляційне збільшення боргу в сумі 1000,03 грн. згідно поданого розрахунку.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування 672,75 грн. 3% річних за період з 27.07.2019 року по 18.11.2019 року на суму боргу 71450,80 грн. в межах сум, допустимих до стягнення, тому вимога про стягнення 672,75 грн. 3% річних є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

В свою чергу, щодо вимог про стягнення інфляційних втрат суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

За результатами перерахунку суд дійшов висновку, що позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат в межах сум, допустимих до стягнення, відтак, вимога про стягнення 1000,30 грн. втрат від інфляції також підлягає задоволенню в повному обсязі.

З всього вищевикладеного, позовні вимоги приватного підприємства "Адлєр", м. Житомир до товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро", с. Ганнопіль Славутського району Хмельницької області про стягнення 98112,08 грн. заборгованості за отриманий товар, 1000,30 грн. втрат від інфляції, 672,75 грн. 3% річних, є обґрунтованими, тому задовольняються судом.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов приватного підприємства "Адлєр", м. Житомир до товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро", с. Ганнопіль Славутського району Хмельницької області про стягнення 98112,08 грн. заборгованості за отриманий товар, 1000,30 грн. втрат від інфляції, 672,75 грн. 3% річних задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (30030, Хмельницька область, Славутський район, с. Ганнопіль, вул. Миру, буд. 16, код 30929334) на користь приватного підприємства "Адлєр" (10007, м. Житомир, вул. Авіаторів, буд. 9, код 35954742) 98112,08 грн. (дев`яносто вісім тисяч сто дванадцять грн. 08 коп.) основного боргу, 1000,30 грн. (одна тисяча грн. 30 коп.) втрат від інфляції, 672,75 грн. (шістсот сімдесят дві грн. 75 коп.) 3% річних, 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Музика

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/.

Віддрук. у 3 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (10007, м. Житомир, вул. Авіаторів, буд. 9) - рек. з пов. про вручення; 3 - відповідачу (30030, Хмельницька область, Славутський район, с. Ганнопіль, вул. Миру, буд. 16) - рек. з пов. про вручення.