ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.01.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/918/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М.,

секретар судового засідання Кричовський Р. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Чорного Олега Леонідовича

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Романюка Романа Ярославовича

про: стягнення заборгованості в сумі 110000,00 грн.,

за участю:

від позивача: Сікомас С.В., фізична особа-підприємець Чорний О. Л.;

від відповідача: представник не з`явився,

встановив: фізична особа-підприємець Чорний Олег Леонідович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Романюка Романа Ярославовича про стягнення заборгованості за Договором оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016 в сумі 110000,00 грн.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

29.08.2019, суд постановив ухвалу, якою позовну заяву (вх.№ 16817/19) залишив без руху; позивач усунув недоліки позовної заяви. Позовна заява прийнята судом до розгляду, відкрито провадження у справі; суд ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (ухвала про відкриття провадження у справі від 22.10.2019).

31.10.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позов (вх. № 18922/19). 11.11.2019 року на адресу суду надійшло доповнення до відзиву на позов (вх. № 19603/19).

27.11.2019, зважаючи на поданий відповідачем відзив на позовну заяву та характер долучених до нього доказів, для з`ясування позицій сторін у справі, належної оцінки доказів наявних в матеріалах справи, а також з метою об`єктивного вирішення спору, суд постановив ухвалу про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; розгляд справи по суті призначено на 10.12.2019.

10.12.2019, судом задоволено клопотання відповідача про витребування у позивача оригіналу заяви Романюка Р.Я. від 30 червня 2018 року про дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016; в судовому засіданні оголошено перерву до 03.01.2020.

03.01.2020, розгляд справи по суті завершено; суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позивач позовні вимоги підтримує з підстав викладених у позовній заяві та просить суд позов задоволити.

В обгрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016 в частині проведення орендних платежів.

Орендодавець стверджує, що за період з березня 2018 року по вересень 2018 року у орендаря виникла заборгованість з орендних платежів в сумі 110000,00 грн. При цьому наголошує, що у відповідності до п.9.3. договору, договір оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016 є припиненим з 01.10.2018 (три місяці після заяви орендаря від 30.06.2018 про дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення).

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову категорично заперечує.

Заперечення виклав письмово у відзиві (вх.№18922/19 від 31.10.2019), доповненні до відзиву на позов (вх.№ 19603/19 від 11.11.2019) та клопотанні (вх.№02.01.2020).

На думку відповідача, договір оренди нежитлового приміщення припинив свою дію з моменту подання заяви орендаря про дострокове розірвання договору - 30.06.2018. Романюк Роман Ярославович в судовому засіданні 10.12.2019 заборгованість перед орендарем заперечував. При цьому стверджував, що належним чином здійснював орендні платежі за весь період дії договору; орендну плату сплачував готівкою в касу орендодавця. Відповідач звернув увагу суду, що на підтвердження здійснення орендних платежів орендодавець видавав квитанції, проте останні не збережені орендарем і тому не надані суду.

03.01.2020, відповідач в судове засідання не з`явився; про дату і місце судового засідання попереджений належним чином.

Обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

26.10.2016 між фізичною особою-підприємцем Чорним Олегом Леонідовичем (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Романюком Романом Ярославовичем було укладено договір оренди нежитлового приміщення (а.с. 9-13).

Предмет договору визначений в розділі I договору.

Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (далі - об`єкт, що орендується).

Адреса приміщення, що орендується: м. Івано-Франківськ, вул. Зв`язкова, 6, що належить орендодавцю на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно №690 від 28.12.2010 року, серія НОМЕР_3 (п.1.2. договору).

Загальна площа предмета, що орендується: 117,8 м2 (п.1.3. договору).

У відповідності до п.2.3. договору при передачі об`єкта, що орендується, складається акт прийому-передачі, який підписується сторонами.

26 жовтня 2016 року відповідач прийняв об`єкт оренди; даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передавання орендованого приміщення (а.с.14).

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що термін оренди складає 35 місяців з моменту передачі об`єкта оренди.

Термін оренди може бути змінений за згодою сторін.

Сторони домовилися, що за листопад місяць 2016 року орендна плата буде проплачена в день підписання даного договору авансом, а саме 16000,00 грн. З листопада 2017 року розмір орендної плати становитиме 17000,00 грн. за кожний наступний місяць; починаючи з 25 місяця включно (з листопада 2018 року) розмір орендної плати становитиме 18000,00 грн. за кожний наступний місяць до кінця дії даного договору(п.4.1. договору).

Згідно з п. 4.4. договору орендна плата сплачується в готівковому порядку в касу орендодавця наперед (авансом) не пізніше 05 числа за оплачуваний місяць.

30 червня 2018 року фізична особа-підприємець Романюк Роман Ярославович (орендар) звернувся до фізичної особи-підприємця Чорного Олега Леонідовича (орендодавця) з заявою про дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016 року.

Підстави дострокового розірвання даного договору передбачені в розділі 9 договору.

Пунктом 9.3. договору сторони погодили, що орендар має право розірвати достроково договір з власної ініціативи, попередивши орендодавця письмово за 3 місяці.

З огляду на вищенаведений пункт договору, позивач вважає, що договір оренди припинив свою дію 01.10.2018, про що попередив відповідача листом (а.с.16).

В обгрунтування позовних вимог позивач (орендодавець) стверджує, що відповідач (орендар) прийняті на себе договірні зобов`язання щодо своєчасного внесення орендних платежів належним чином не виконував; орендну плату сплачував частково. Станом на березень 2018 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 8000,00 грн., а з квітня 2018 року орендар припинив вносити орендні платежі.

З огляду на заборгованість відповідача з орендної плати за період з березня 2018 року по вересень 2018 року в сумі 110000,00 грн., позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області за захистом свого порушеного права.

На підтвердження позовних вимог, подав такі докази:

копію договору оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016 (а.с.9-13);

копію акту приймання-передавання орендованого приміщення від 26 жовтня 2016 року (а.с.14);

копію заяви Романюка Р.Я. від 30 червня 2018 року про дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016 (а.с.15).

Оригінали вищезазначених документів оглянуті судом в судовому засіданні 03.01.2020.

Також позивачем долучено до позовної заяви відповідь орендодавця на заяву орендаря (а.с.16).

Відповідач проти позову категорично заперечує; вважає договір оренди припиненим з 30.06.2018, при цьому стверджує, що орендну плату до липня 2018 року сплатив в повному обсязі про що позивачем видано квитанції, які відповідач знищив і надати суду не може.

На підтвердження своїх заперечень подав суду такі докази:

копію заяви від 30.06.2018 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 26 жовтня 2016 року (а.с.56);

відповідь позивача на заяву від 30 червня 2018 року про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 26 жовтня 2016 року (а.с.55).

При дослідженні доказів судом встановлено, що подані відповідачем докази аналогічні з поданими позивачем (а.с. 15-16).

Суд зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальними кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

В силу ст. 11, 202 ЦК України між сторонами у справі виникли зобов`язальні відносини.

Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Згідно із приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно приписів статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016 укладено у письмовій формі, підписано сторонами, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України; сторонами погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останнього, отже дотримання положень такого Договору є обов`язковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно приписів частин 1,3,4 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін.

Пунктом 9.3. договору оренди передбачено право орендаря розірвати достроково договір з власної ініціативи, попередивши орендодавця письмово за три місяці.

Як убачається із матеріалів справи, орендар (відповідач) скористався своїм правом щодо дострокового розірвання договору з власної ініціативи про що попередив письмово орендаря заявою від 30 червня 2018 року.

З огляду на вищевикладене, договір оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016 року є розірваним з 01.10.2018 (три місяці - липень, серпень, вересень, з моменту письмового повідомлення від 30.06.2018).

Доказів орендної плати за період з березня 2018 року по вересень 2018 року в сумі 111000,00 грн. відповідачем суду не надано, доводи позивача не спростовано.

За наведених обставин та правових норм, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 111000,00 грн. за договором оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016 року, отже позов підлягає задоволенню.

Також в даній справі суд враховує, що у справі "Серявін та інші проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Судові витрати.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи приписи статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи-підприємця Чорного Олега Леонідовича до Фізичної особи-підприємця Романюка Романа Ярославовича про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 26.10.2016 в сумі 110000,00 грн. - задоволити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Романюка Романа Ярославовича, АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Чорного Олега Леонідовича, АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - заборгованість в сумі 110000,00 (сто десять тисяч гривень) та 1921,00 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 14.01.2020.

Суддя Л.М. Неверовська