ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3356/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Ловга І.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до відповідача Фізичної особи - підприємця Швіхне Алі про стягнення 2260,67грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Швіхне Алі про стягнення 2260,67грн.

В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради посилається на неналежне виконання Фізичною особою - підприємцем Швіхне Алі умов укладеного між сторонами договору на постачання теплової енергії №2106 від 01.02.2019р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2019р. було відкрито провадження у справі №916/3356/19, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 05.12.2019р. о 11:50.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.12.2019р. відкладено розгляд справи на 24.12.2019р. о 11:00 та викликано учасників справи у судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2019р. відкладено розгляд справи на 13.01.2020р. о 10:40 та викликано учасників справи у судове засідання.

В судовому засіданні від 13.01.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/3356/19.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01.02.2019р. між Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (позивач, Виконавець) та Фізичною особою - підприємцем Швіхне Алі (відповідач, Споживач) було укладено договір №2106 на постачання теплової енергії (далі договір) відповідно до якого Виконавець зобов`язується своєчасно та відповідної якості постачати теплову енергію, а Споживач зобов`язується своєчасно проводити її оплату за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.1. договору тарифи на теплову енергію на дату укладання договору становлять для другої групи споживачів 1351,14грн. без ПДВ.

Плата за надану теплову енергію при наявності засобів обліку справляється за їх показниками згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. При відсутності приладу обліку або його несправності, оплата теплової енергії за даним договором проводиться по розрахунковому тепловому навантаженню з урахуванням середньомісячної фактичної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання Споживача

в розрахунковому періоді, а на підігрів води - за існуючими нормативами. Плата за опалення місць загального користування нараховується відповідно до наказу №357 від

31.10.2006р. «Про затвердження методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх користування зареєстрованого в міністерстві юстиції України 27.11.2006р. (п.п. 2.3. - 2.5. договору).

Відповідно до п.п.3.1., 3.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Теплова енергія оплачуються безготівково на розрахунковий рахунок виконавця.

Пунктом 3.5. договору сторони передбачили, що не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, Споживач повинен отримати рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці. Не отримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов`язку оплати по цьому Договору.

Розділом 11 договору сторони встановили, що договір укладається на один рік.

Як вказує позивач, в порушення умов договору відповідач не оплатив отримані послуги з теплопостачання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за використану теплову енергію за період з березня по квітень 2019р., яка станом на 29.10.2019р. становить 2260,67грн., що підтверджується рахунками №2106 від 31.03.2019р. на суму 1974,50грн. та №2106 від 30.04.2019р. на суму 286,17грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за використану теплову енергію у сумі 2260,67грн.

Відповідач в засідання суду не з`явився, відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався у зв`язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 01.02.2019р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №2106 на постачання теплової енергії відповідно до якого позивач зобов`язався постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобов`язався своєчасно проводити її оплату за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п.п.3.1., 3.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Теплова енергія оплачуються безготівково на розрахунковий рахунок виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за отриману теплову енергію не розрахувався у зв`язку з чим за період з березня по квітень 2019р. у нього виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 2260,67грн.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Умовами договору сторони передбачили, що не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, Споживач повинен отримати рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці. Не отримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов`язку оплати по цьому договору.

В матеріалах справи містяться виставлені відповідачу рахунки №2106 від 31.03.2019р. на суму 1974,50грн. та №2106 від 30.04.2019р. на суму 286,17грн.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати вартості спожитої теплової енергії.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за спожиту за період з березня по квітень 2019р. теплову енергію у сумі 2260,67грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до відповідача Фізичної особи - підприємця Швіхне Алі про стягнення 2260,67грн., обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до відповідача Фізичної особи - підприємця Швіхне Алі про стягнення 2260,67грн. - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Швіхне Алі ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, вул. Київська, 48, ) 2260,67грн. заборгованості, 1921,00грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 15 січня 2020р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова