РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.01.2020Справа № 910/15273/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал холдінг трейд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Наше місто»

про стягнення 697903,50 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Метал холдінг трейд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Наше місто» про стягнення 697903,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки №10/222-1/19 від 18.04.2019, в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 534315,22 грн. Крім того, на вказану заборгованість позивачем нараховано до стягнення 160294,56 грн штрафу та 3293,72 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 15.11.2019, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 25.11.2019 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 05.12.2019. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 29.11.2019.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.11.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 71.

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу господарського суду міста Києва повернувся поштовий конверт №434 із відміткою про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 05.11.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал холдінг трейд» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Наше місто» (відповідач, покупець) було укладено Договір поставки №01/222-1/19, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується протягом строку дії договору, в порядку і на умовах, встановлених цим договором, продати та передати у власність покупця металопродукцію (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, ціна, загальна кількість, асортимент, сортамент та розгорнута номенклатура товару, що поставляється за цим договором, визначається в рахунках-фактурах та/або специфікаціях та видаткових накладних постачальника, які є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно з п.2.2 Договору, товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на відповідну партію товару.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що загальна сума цього договору складає суму поставленого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних до цього договору.

У п.4.3 Договору визначено, що покупець здійснює попередню оплату в розмірі 100% вартості товару протягом 2 (двох) робочих днів з моменту виставлення постачальником рахунку-фактури на погоджену сторонами партію товару, якщо інші умови оплати не вказані в специфікації або в інших додатках до цього договору.

Згідно з п.4.4 Договору, у випадку, якщо вартість фактично поставленого (відвантаженого) товару перевищує суму, вказану в рахунку-фактурі постачальника, або оплачену покупцем, то покупець зобов`язується оплатити різницю в сумі між оплаченим і фактично поставленим товаром протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки.

Відповідно до п.8.1 Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін і діє по 31.12.2019, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Якщо за двадцять календарних днів до закінчення строку дії даного договору будь-яка із сторін письмово не попередить іншу сторону про припинення дії договору або між сторонами не буде укладено новий договір, даний договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же умовах.

Специфікацією №К-000014182 від 18.04.2019 сторони погодили поставку товару на загальну суму 1036278,54 грн разом з ПДВ (п.1 Специфікації).

Відповідно до п.3.1 Специфікації, покупець здійснює попередню оплату в розмірі 50% вартості товару протягом 2 (двох) робочих днів з моменту підписання сторонами даної специфікації.

Решту 50% вартості товару покупець оплачує постачальнику протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати поставки товару (п.3.2 Специфікації).

Згідно з п.5 Специфікації, товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін відповідної видаткової накладної.

Пунктом 6 Специфікації сторони погодили, що покупець, в разі порушення строків повної оплати вартості товару згідно з даною специфікацією, на строк:

- більш ніж 3 (три) банківських днів сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми неоплаченої вартості товару згідно з п.3.2 даної специфікації;

- більш ніж 5 (п`ять) банківських днів сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми неоплаченої вартості товару згідно з п.3.2 даної специфікації;

- більш ніж 10 (десять) банківських днів сплачує постачальнику штраф у розмірі 15% від суми неоплаченої вартості товару згідно з п.3.2 даної специфікації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов зазначеного договору виставив відповідачу Рахунок на оплату №К-000014182 від 19.04.2019 на суму 1036278,54 грн, який частково був оплачений позивачем в розмірі 500000 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1290 від 26.04.2019.

Разом з тим, із наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних №К-000019156 від 26.04.2019 та №К-000019288 від 26.04.2019 вбачається, що позивач передав відповідачу обумовлений договором та специфікацією товар на загальну суму 1036278,54 грн.

В подальшому, 14.06.2019 відповідачем було частково оплачено поставлений позивачем товар в сумі 1963,32 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки по рахунку позивача.

Однак відповідач поставлений товар оплатив не в повному обсязі внаслідок чого, станом на момент звернення позивача до суду із розглядуваним позовом за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 534315,22 грн.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару належним чином підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

В той же час, судом встановлено, що після звернення позивача до суду із даним позовом, відповідачем було сплачено на користь позивача частину основної заборгованості за договором в розмірі 29588,20 грн, що підтверджується поданою позивачем заявою в якій останній підтвердив факт сплати відповідачем основної заборгованості за договором, а також наданими копіями платіжного доручення №1890 від 01.11.2019 та банківської виписки по рахунку позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору в частині стягнення суми основної заборгованості за договором в розмірі 29588,20 грн та необхідність закриття провадження у справі у вказаній частині.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів здійснення повної оплати відповідачем поставленого позивачем товару, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення часткового позову в частині стягнення з відповідача основної заборгованості та наявності підстав для стягнення з відповідача 475138,82 грн основного боргу.

Разом з тим, стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 3293,72 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Згідно п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача 30% штрафу в сумі 160294,56 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 6 Специфікації сторони погодили, що покупець, в разі порушення строків повної оплати вартості товару згідно з даною специфікацією, на строк:

- більш ніж 3 (три) банківських днів сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми неоплаченої вартості товару згідно з п.3.2 даної специфікації;

- більш ніж 5 (п`ять) банківських днів сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми неоплаченої вартості товару згідно з п.3.2 даної специфікації;

- більш ніж 10 (десять) банківських днів сплачує постачальнику штраф у розмірі 15% від суми неоплаченої вартості товару згідно з п.3.2 даної специфікації.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, судом встановлено, що при здійсненні вказаного розрахунку позивачем допущено невірне застосування процентів штрафу, оскільки сторонами було погоджено, що у разі порушення строків оплати більш ніж 10 (десять) банківських днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 15% від суми неоплаченої вартості товару. Суд зазначає, що сторонами в договорі не було передбачено можливості для окремого нарахування штрафних санкцій за прострочення оплати більше ніж на три, п`ять та десять банківських днів із можливістю додавання вказаних сум штрафу.

Таким чином, оскільки відповідачем було допущено прострочення оплати вартості поставленого товару більше ніж на 10 (десять) банківських днів, суд доходить до висновку, що у даному випадку підлягає застосуванню погоджений сторонами штраф в розмірі 15% від суми неоплаченої вартості товару.

З огляду на викладене, здійснивши власний перерахунок заявленого до стягнення штрафу суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача штрафу в сумі 80147,28 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин, або на підтвердження сплати існуючої перед позивачем заборгованості.

Разом з тим, щодо розподілу судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2019 становить 1921 грн.

Враховуючи, розмір заявлених позивачем вимог в сумі 694903,50 грн, за подання до суду даної позовної заяви, позивачем мав бути сплачений судовий збір в розмірі 10468,55 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору в сумі 10468,55 грн покладаються сторони пропорційно розміру задоволених вимог, зокрема судовий збір за позовну вимогу про стягнення з відповідача штрафу частково залишається за позивачем.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що пунктом 1 ч.1, ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Наше місто» (01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 71; ідентифікаційний код 35725299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал холдінг трейд» (03039, м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, буд. 4; ідентифікаційний код 37412768) 475138 (чотириста сімдесят п`ять тисяч сто тридцять вісім) грн 82 коп. заборгованості, 3293 (три тисячi двісті дев`яносто три) грн 72 коп. 3% річних, 80147 (вісімдесят тисяч сто сорок сім) грн 28 коп. штрафу, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 9266 (дев`ять тисяч двісті шістдесят шість) грн 34 коп.

Провадження у справі №910/15273/19 в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 29588 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 20 коп. закрити.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 08.01.2020.

Суддя Я.В. Маринченко