РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2020Справа № 910/15249/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кребс Фід МД»

про стягнення 42 459, 70 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кребс Фід МД» (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 42 459, 70 грн, з яких 32 513, 68 грн сума основної заборгованості, 5 305, 54 грн пені, 4 640, 48 грн 30% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.509, 530, 525, 526, 549, 610, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст.193, 216, 230, 232 ГК України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором №231211 про надання послуг з організації перевезення відправлень, в частині повної та своєчасної оплати послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

18.11.2019 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

09.12.2019 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнає частково, а саме суму основного боргу в розмірі 28 513, 68 грн, оскільки ним часткового було здійснено оплату в рахунок погашення боргу в розмірі 4 000, 00 грн. Щодо прострочення оплати послуг з перевезення, просив врахувати, що товариство є молодою компанією та тільки розвиває господарську діяльність та не має значних прибутків та вільних коштів у розпорядженні, крім того постійно сплачує позивачу за поточні послуги та систематично намагається погашати існуючу заборгованість, в зв`язку з чим просить суд та позивача не застосовувати штрафні санкції.

17.12.2019 позивач подав до суду заяву, в якій зазначив, що відповідачем частково було погашено основний борг у загальному розмірі 4 000, 00 грн, крім того збільшився період несвоєчасної оплати наданих послуг, в зв`язку з чим станом на 16.12.2019 збільшилася пеня та 30% річних, а тому просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 40 754, 81 грн, яка складається з 28 513, 68 грн основної заборгованості, 6 438, 34 грн пені та 5 802, 79 грн 30% річних.

Вказана заява розцінюється судом як заява про зменшення суми позовних вимог, подана на підставі ст. 46 ГПК України. Позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін ні від позивача, ні від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи в порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Ураховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.08.2018 між позивачем (експедитор) та відповідачем (замовник) укладено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень № 231211 (надалі - договір), відповідно до п. 2.1 якого позивач зобов`язується за плату та за рахунок відповідача організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення (надалі - послуги), а відповідач зобов`язується їх прийняти та оплатити на умовах, визначених договором.

Спір виник у зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору своєчасно оплату наданих послуг не здійснив, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 28 513, 68 грн та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 6 438, 34 грн пені та 5 802, 79 грн 30% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 8.1 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року з дати підписання, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з цим договором. У разі, якщо ні одна із сторін договору, письмово за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, строк дії договору пролонгується (продовжується) на один рік на тих же умовах.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні відносини не подано.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що загальна ціна цього договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100 % вартості наданих послуг упродовж 2 (двох) банківських днів після виконання замовлення на підставі актів наданих послуг експедитора.

Відповідно до п. 5.3 договору експедитор щомісячно складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику одним із способів на власний розсуд:

5.3.1 шляхом направлення підписаних та скріплених печаткою актів наданих послуг у двох примірниках для підписання замовником.

5.3.2 шляхом направлення актів в електронному вигляді, з накладенням електронних цифрових підписів. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п.5.4 договору. Адреса електронної пошти замовника для обміну електронними документами вказується замовником в заяві про приєднання.

Згідно п. 5.4 договору замовник упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від експедитора підписує надані експедитором 2 (два) примірники актів наданих послуг (далі за текстом - акт) та повертає експедитору 1 (один) примірник підписаного акту або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні й замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманим рахунком та актами наданих послуг.

В матеріалах справи наявні наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором, які з боку відповідача не підписані та не скріплені печаткою, на загальну суму 65 306, 78 грн:

№ НП-001204726 від 31.10.2018 на суму 27 640, 70 грн;

№ НП-001446175 від 30.11.2018 на суму 11 226, 41 грн;

№ НП- від 31.12.2018 на суму 11 666, 92 грн;

№ НП-001913597 від 31.01.2019 на суму 11 594, 47 грн;

№ НП-001928249 від 01.02.2019 на суму 2 016, 50 грн;

№ НП-002029314 від 28.02.2019 на суму 1 161, 78 грн.

Позивачем подано наступні рахунки-фактури про сплату послуг на загальну суму 65 306, 78 грн:

№ НП-001204726 від 31.10.2018 на суму 27 640, 70 грн;

№ НП-001446175 від 30.11.2018 на суму 11 226, 41 грн;

№ НП- від 31.12.2018 на суму 11 666, 92 грн;

№ НП-001913597 від 31.01.2019 на суму 11 594, 47 грн;

№ НП-001928249 від 01.02.2019 на суму 2 016, 50 грн;

№ НП-002029314 від 28.02.2019 на суму 1 161, 78 грн.

Усі вказані вище акти та рахунки-фактури позивачем було направлено відповідачу 29.05.2019 рекомендованою кореспонденцією № 081, що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення у цінний лист та списком згрупованих відправлень Укрпошти №5509 від 29.05.2019.

Згідно копії рекомендованого відправлення вказаний лист було отримано відповідачем 07.06.2019.

Отже, днем вручення актів та рахунків на оплату послуг є 07.06.2019, які відповідач мав підписати та оплатити протягом двох робочих днів, тобто до 11.06.2019 включно.

Відповідач зазначені акти не підписав та не повернув позивачу, а отже в силу умов пункту 5.4 договору послуги за договором вважаються наданими та прийнятими відповідачем без зауважень.

Пункт 1 статті 902 ЦК України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 ЦК кодексу України передбачений обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором сплату наданих послуг у визначений договором строк виконав лише частково та несвоєчасно, а саме оплатив послуги на загальну суму 36 793, 10 грн згідно наступних платіжних доручень: 28.01.2019 №193 у сумі 2016, 50 грн, 06.02.2019 №216 у сумі 5 000, 00 грн, 19.02.2019 №254 у сумі 10 000, 00 грн, 05.03.2019 №181 у сумі 1 776, 50 грн, 04.07.2019 №368 у сумі 2 000, 00 грн, 27.08.2019 №498 у сумі 5 000, 00 грн, 10.09.2019 №528 у сумі 5 000, 00 грн, 30.09.2019 №602 у сумі 2 000, 00 грн, 29.11.2019 №662 у сумі 2 000, 00 грн, 06.12.2019 №692 у сумі 2 000, 00 грн.

Таким чином, у відповідача існує перед позивачем заборгованість за надані послуги в розмірі 28 513, 68 грн, що також визнається відповідачем у відзиві на позов.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача 28 513, 68 грн основного боргу.

Пункт 1 статті 612 ЦК України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 ЦК України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 6.3.1 договору сторони передбачили, що за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих Експедитором послуг Замовник сплачує Експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 30 % річних від суми заборгованості. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань є більшим, ніж це передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України, і становить 1 рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано..

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за надані послуги.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті за надані послуги відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню розмір якої, за розрахунками позивача за період з 12.06.2019 по 16.12.2019 становить 6 438, 34 грн.

Судом перевірено розрахунок пені та визнано його обґрунтованим і арифметично вірним, в зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 6 438, 34 грн підлягають задоволенню.

Також, у зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати за надані послуги, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 5 802, 79 грн 30% річних, що встановлено умовами договору.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Згідно з п. 6.3.1 договору сторони домовились, що за несвоєчасну та/або неповну сплату наданих послуг відповідач сплачує 30% річних від суми заборгованості.

Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що пунктом 6.3.1 договору сторони узгодили інший розмір річних, сплата яких передбачена в порядку ст. 625 ЦК України.

Суд перевіривши здійснений позивачем розрахунок 30% річних вважає його обґрунтованим та приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 5 802, 79 грн 30% річних.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги ТОВ «Нова Пошта» обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати, які складаються лише з судового збору покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кребс Фід МД» (04086, місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 41, ідентифікаційний код 42284626) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (03131, місто Київ, Столичне шосе, будинок 103, корпус 1, поверх 9, ідентифікаційний код 31316718) 28 513 (двадцять вісім тисяч п`ятсот тринадцять) грн 68 коп. основного боргу, 6 438 (шість тисяч чотириста тридцять вісім) грн 34 коп. пені, 5 802 (п`ять тисяч вісімсот дві) грн 79 коп. 30% річних та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань