РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.01.2020Справа № 910/15062/19
Господарський суд міста Києва Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Соборна, 18 Б, )

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська,5, )

про стягнення 26 249,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 26 249,97 грн вартості нестачі вантажу при перевезенні за залізничною накладною № 46434338 у вагоні № 60520673.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки, заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 31.10.2019 відкрив провадження у справі № 910/15062/19, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), встановив сторонам строки для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

25.11.2019 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що маса вантажу у вагоні № 60520673 визначалась відправником, вагон перебував у технічно справному стані, виявлена нестача вантажу у вагоні № 60520673 сталась не з вини відповідача, а внаслідок обставин, яким залізниця не могла запобігти та усунення яких від неї не залежало, з огляду на що просить суд відмовити в задоволенні позову. Також відповідач заперечив проти задоволення позову з підстав неналежності доказів, які надані позивачем на підтвердження вартості втраченого вантажу, оскільки, відповідно до п. 13.1 Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2019 строк дії зазначеного договору встановлено до 31.12.2018, а Специфікація № 31/489 WR-PLM, яка визначає вартість вантажу складена 09.08.2019, відтак, зазначена специфікація не може вважатися належним та допустимим доказом у справі.

06.12.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві та зазначив, що на час перевезення вантажу за залізничною накладною № 46510806 від 30.08.2019 між сторонами Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 існували договірні відносини, оскільки, було укладено Додаткову угоду № 1 від 28.11.2018, відповідно до якої внесли зміни, зокрема, до п. 13.1 зазначеного договору, яким передбачили строк дії Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 до 31.12.2019, що в свою чергу свідчить про те, що надана позивачем Специфікація № 31/489 WR-PLM є належним підтвердженням вартості вантажу.

Відповідач правом на подачу заперечень на відповідь на відзив, у т.ч. у встановлені строки, не скористався.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.08.2019 на виконання Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018 вантажовідправником (ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат») вантажоодержувачу (ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв») було відправлено вантаж: катанка сталева у вагоні № 60520673 катанка сталева, що підтверджується накладною № 46434338.

Судом встановлено, що на станції Миколаїв Вантажний Одеської залізниці було здійснено перезважування вантажу, про що складено Комерційний акт № 415207/74 від 03.09.2019, зроблено відповідну відмітку перевізника у графі 49 залізничної накладної.

Відповідно до комерційного акта від 03.09.2019 зазначено: по документу значиться вантаж - катанка сталева (діаметр 5,5 мм), 28 місць, маса бунта більше 100 кг. Вага пристосування 252 кг, вага нето - 66421кг. Вантаж маркований вапном. Верхній ярус 14 бунтів. Фактично виявлено: вантаж - катанка сталева у бунтах, навантаження у вагоні в два яруси, у верхньому ярусі 13 справних бунтів. Зліва за рухом поїзда в ряду над 1-7 люками мається 7 бунтів. Справа за рухом поїзда в ряду 1-7 мається 6 бунтів, над 5-м люком мається вільне місце шириною 1500мм, довжиною 1500мм, глибиною 1100мм. На 27 справних бунтах ув`язки не порушені, у наявності. Після вивантаження вантажу була складена специфікація вивантажувальних місць і визначена маса брутто 1-єї відсутньої бухти за номером плавки 923650, номер партії 1386, недостача відсутньої бухти склала 2355 кг. Вагон прибув технічно справний згідно з технічним актом № 72 від 03.09.2019, у комерційному відношенні згідно АЗФ № 235 від 01.09.2019 ст. Апостолово Придніпровської залізниці.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач при перевезенні вантажу за залізничною накладною № 46434338 допустив незбереження вантажу у вагоні № 60520673, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у розмірі 26 249,97 грн.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Факт нестачі за спірним перевезенням матеріалами справи підтверджений комерційним актом № 415207/74 від 03.09.2019.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

У матеріалах справи наявна Специфікація № 31/489 WR-PLM до Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018, відповідно до якої вартість вантажу (катанки сталевої) становить 411,35 Евро за 1 МТ маси нетто.

Відтак, вартість втраченого вантажу становить 968,73 євро (2,355 т Х 411,35 євро), що станом на день подання позовної заяви (15.10.2019) складає 26249,97, 09 грн (968,73 Х 27,0973).

При цьому, доводи відповідача щодо неналежності доказів, які надані позивачем на підтвердження вартості втраченого вантажу не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, Специфікацією № 31/489 WR-PLM до Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018 визначено період поставки вантажу з 09.08.2019 по 30.09.2019, строк дії Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 було змінено Додатковою угодою № 1 від 28.11.2018 та встановлено до 31.12.2019, при цьому Специфікацією № 31/489 містить посилання на договір № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018.

Відповідно до ст. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що перевезення вантажу на підставі спірної накладної здійснював відповідач.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні, шкідливого результату такої поведінки (шкодою) - недостача товару та причинному зв`язку між протиправної поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підпадає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу. Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.04.2019 у справі № 905/96/17.

Відповідачем належних доказів, які доводять обставини, які звільняють від відповідальності, не надано.

Крім того, згідно з ч. 3 ст.917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічному відношенні справному вагоні, що встановлене комерційним актом № 415207/74 від 03.09.2019. Встановлені комерційним актом обставини, свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.

Таким чином, враховуючи, що перевезення відбувалось у технічно-справному вагоні, придатному для даної господарської мети, суд дійшов висновку, що саме відповідач несе відповідальність за втрату частини вантажу у вагоні № 60520673.

Крім того, доказів звернення відповідача до органів Національної поліції України, у т.ч. шляхом надсилання, реєстрації листа за вих.№ 317М від 06.09.2019 та наявність відповідного запису у Єдиному реєстрі досудового розслідування, відкритого кримінального провадження, суду не надано.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 86, 129, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська,5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Соборна, 18 Б, ) 26 249 (двадцять шість тисяч двісті сорок дев`ять) грн. 97 коп вартості нестачі вантажу, та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак