ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2020 року м.Дніпро Справа № 908/1611/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фермерського господарства "Зибарєвих" на рішення господарського суду Запорізької області від 25.09.2019 (повне рішення оформлено та підписано 03.10.2019, суддя Дроздова С.С.) у справі

за позовом фермерського господарства "Зибарєвих", Запорізька область, Чернігівський район, с. Розівка

до відповідача Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, Запорізька ость, Чернігівський район, смт. Чернігівка

про визнання права постійного користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Фермерське господарство "Зибарєвих" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області про визнання права Фермерського господарства "Зибарєвих" на постійне користування земельною ділянкою за кадастровим номером :01:008:0027, площею 40,8 га, що розташована на території Просторівської сільської ради народних депутатів Чернігівського району Запорізької області.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 було отримано для створення господарства і після його створення перейшло безпосередньо до господарства (увійшло до його статутного фонду), а відповідно і не припинилось з його смертю.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.09.2019 у даній справі у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду вмотивовано посиланням на те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства без укладання договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, належить такій особі та припиняється зі смертю такої особи.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із зазначеним рішенням, фермерське господарство "Зибарєвих" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції, відповідачем не заперечувалось право господарства на користування спірною земельною ділянкою в період з дня створення господарства (19.04.2002) і до часу смерті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та підтверджувався той факт, що саме господарство користувалось вказаною земельною ділянкою.

Враховуючи норми частини п`ятої статті 2, частини першої статті 5, частини першої ст.9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство", статті 22 Земельного кодексу України (в редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин), створення фермерського господарства було обов`язком, а не правом особи, яка отримала земельну ділянку з цільовим призначенням «для створення фермерського господарства».

Законодавець як на час отримання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки (30.12.2001), так і на час створення господарства (19.04.2002) встановив спеціальну мету надання земельної ділянки у постійне користування - для створення СФГ, а також закріпив у законі неможливість створення СФГ без отримання землі на праві власності, оренди чи постійного користування (частина 2 статі 4, стаття 5 Закону).

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені ним в оскаржуваному рішенні, щодо того, що «право постійного користування земельною ділянкою нерозривно пов`язане з особою, котрій дано таке право згідно з державним актом на право користування земельною ділянкою, та не може бути передано або автоматично перейти до створених ним юридичних осіб» повністю суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним в постанові від 16.01.2019 у справі № 483/1863/17.

Право постійного користування відповідною земельною ділянкою, ОСОБА_1 було отримано для створення господарства, і після його створення перейшло безпосередньо до господарства (увійшло до його статутного фонду), а відповідно і не припинилось з його смертю з урахуванням того, що господарство продовжує свою діяльність.

Відповідно, на думку скаржника, висновки суду першої інстанції про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, є незаконними та необґрунтованими.

Дійшовши висновку про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини, суд першої інстанції не дослідив відповідні докази, зокрема, матеріали спадкової справи.

Апелянт звертає увагу на безпідставність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо допуску прокуратури Запорізької області до участі у даній справі.

До участі у справі залучено належного відповідача Чернігівську селищну раду Чернігівського району Запорізької області, яка самостійно здійснює захист своїх інтересів відносно спірної земельної ділянки, а тому підстав для залучення прокуратури Запорізької області не було.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу заступник прокурора Запорізької області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду залишити без змін, оскільки доводи фермерського господарства "Зибарєвих" щодо набуття ним права на спірну земельну ділянку суперечать положенням ст.ст.92, 116, 118, 126 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року), ст.407 Цивільного кодексу України, ст.ст.19,20,23 Закону України "Про фермерське господарство".

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність у фермерського господарства "Зибарєвих" права постійного користування на спірну земельну ділянку.

Як за чинним на час створення фермерського господарства "Зибарєвих", так і за діючим наразі законодавством України, фермерські господарства не мають права постійного користування земельною ділянкою

Поряд з цим, діючим законодавством України і фізичні особи - громадяни України, у тому числі і засновники фермерських господарств, не наділені правом отримувати у постійне користування земельні ділянки.

Постійним користувачем земельної ділянки, яка надана для ведення фермерського господарства за відсутності добровільного звернення для переоформлення (заміни) раніше виданих державних актів, є саме фізична особа - засновник фермерського господарства, на ім`я якого такий акт і видавався.

З моменту реєстрації селянського (фермерського) господарства земельна ділянка автоматично не переходила в постійне користування селянського (фермерського) господарства, як про це помилково зазначає позивач, хоча господарство і отримувало право використовувати ту земельну ділянку, яка була передана її засновнику на весь час поки він залишався членом селянського (фермерського) господарства та мав право постійного користування цією земельною ділянкою.

Нормами чинного земельного законодавства не передбачено автоматичного переходу прав на земельні ділянки, а вимагається оформлення прав на них за певною процедурою.

Заступник прокурора вважає безпідставними доводи скаржника про неправомірність допуску прокурора у розгляд даної справи.

Внаслідок незаконного використанням фермерським господарством "Зибарєвих" спірної земельної ділянки економічним інтересам держави завдано збитків.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2019 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Вечірка І.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, призначено справу до розгляду на 05.12.2019.

Відповідно до інформаційної довідки від 04.12.2019 розгляд справи, призначеної на 05.12.2019 не відбувся, у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Вечірка І.О. у відрядженні.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2019 розгляд справи призначено на 14.01.2020.

14.01.2020 судове засідання проведено в режимі відеоконференції.

14.01.2020 у судове засідання з`явилися представник позивача, прокурор відділу прокуратури та надали відповідні пояснення.

Відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

14.01.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 30.12.2001 серії I-ЗП № 007936, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 22 (далі, також-Державний акт) та виданого на підставі розпоряджень Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області № 316 та №318 від 28.12.2001, ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, площею 41,80 га для організації створення і розширення фермерського господарства, що розташована на території Просторівської сільської ради народних депутатів Чернігівського району Запорізької області.

На підставі вказаної земельної ділянки 19.04.2002 ОСОБА_1 було створено фермерське господарство "Зибарєвих", до членів якого також входили - ОСОБА_2 (дружина засновника) та ОСОБА_3 (син засновника).

Як вбачається з інформації відділу в Чернігівському районі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області від 20.06.2018 № 0-8-0.35-833/114-18, 13.12.2013 вищевказану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, розробленої відповідно до наказу ГУ Держземагенства у Запорізькій області № 115-03 від 04.09.2013.

У зв`язку з проведеною інвентаризацією, вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:008:0027, а також уточнено площу, яка відповідно становить 40,8 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області 16.12.2016.

Як зазначив позивач, після смерті ОСОБА_1 господарство не припинило свою діяльність. Засновником господарства стала ОСОБА_2 , яка була дружиною померлого, а головою господарства став ОСОБА_4 , який являється сином померлого.

Позивач наполягає на тому, що право постійного користування відповідною земельною ділянкою, ОСОБА_1 було отримано для створення господарства, і після його створення перейшло безпосередньо до господарства (увійшло до його статутного фонду), а відповідно і не припинилось з його смертю.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, перевіривши встановлені на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення господарського суду Запорізької області від 25.09.2019 про відмову у задоволенні позовних вимог фермерського господарства "Зибарєвих" до Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області про визнання права постійного користування земельною ділянкою.

У відповідності до статті 50 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час надання громадянину ОСОБА_1 державного акту на право постійного користування землею) громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, передаються за їх бажанням у власність або надаються в користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

За змістом статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (у редакції, чинній на час надання ОСОБА_1 земельної ділянки у постійне користування) селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» на ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.

За змістом статті 7 Земельного кодексу України (у редакції, яка діяла на час надання ОСОБА_1 права постійного користування земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (частина перша статті 23 Земельного кодексу України у редакції від 12.07.2000).

У відповідності до частин першої, третьої статті 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (у редакції, яка діяла на час надання ОСОБА_1 права постійного користування земельною ділянкою) після одержання державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Сільська, селищна, міська Рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, передану у власність та надану у користування господарству земельну ділянку.

Фермерське господарство "Зибарєвих" є створеним та зареєстрованим після отримання ОСОБА_1 (засновником господарства) земельної ділянки для постійного користування.

Із 01.08.2003 набрав чинності Закон України від 19.06.2003 № 973-ІV «Про фермерське господарство», за змістом статті 2 якого відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Статтею 7 цього Закону передбачено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України (у редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду з цим позовом) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

У Рішенні Конституційного Суду від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Земельний кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу (частина друга статті 116 Земельного кодексу України).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша статті 125 цього Кодексу).

У зазначеному Рішенні Конституційного Суду України також наголошено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені, у їх праві на землю є ряд особливостей і переваг:

- право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинено лише з підстав, передбачених законодавством;

- права та обов`язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені);

- постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати;

- земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із уповноваженою землевпорядною організацією.

Відтак колегія суддів погоджується із висновком господарського суду, що єдиним належним і допустимим доказом належності спірної земельної ділянки тій чи іншій особі є наявність правовстановлюючого документа передбаченого Законом.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 про те, що зі смертю засновника ФГ "Зибарєвих" право постійного користування не припинилося, оскільки цим рішенням вимога Земельного кодексу України 2002 року про переоформлення прав постійного користування земельною ділянкою до 01 січня 2008 року визнана неконституційною, тобто у цьому випадку ОСОБА_4 не мав обов`язку до 01 січня 2008 року здійснити переоформлення права користування земельними ділянками.

Набрання чинності статті 92 Земельного кодексу України свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках станом на 01 січня 2002 року до його переоформлення.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що землекористувачі, які набули права постійного користування земельною ділянкою на підставі норм Земельного кодексу 1990 року, на сьогодні є поза рамками кола суб`єктів права постійного користування земельною ділянкою (частина друга статті 92 Кодексу), мають право використовувати надані їм земельні ділянки на праві постійного користування до того часу, поки не буде розроблене законодавче, організаційне та фінансове забезпечення щодо переоформлення права постійного користування на право власності або право оренди.

Отже, рішення Конституційного Суду України зводиться до того, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення. Разом з тим, ОСОБА_4 за життя не скористався наданим йому правом на переоформлення свого постійного права користування земельною ділянкою, а законодавством не передбачено автоматичного переходу такого права постійного користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, після смерті землекористувача до будь-якої фізичної чи юридичної особи, оскільки зазначене вище право особи припиняється з її смертю.

Відповідно до статей 13, 14, пункту 7 частини 1 статті 92 Конституції України правовий режим власності та користування землею визначається законами України. Правовий режим власності означає врегулювання нормами закону земельних відносин, порядку та умов поділу земель на категорії, правове визначення форм власності на землю, порядку набуття і здійснення права власності, а також права постійного чи тимчасового землекористування щодо управління землями тощо, реалізацію та позбавлення цього права, функції, компетенцію органів державної влади і місцевого самоврядування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів оформлення, у встановленому Законом порядку, права постійного користування за фермерським господарством земельних ділянок та не наведено жодної діючої норми чинного законодавства, яка б передбачала таку можливість станом на момент звернення до суду першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про виключення можливості приналежності фермерському господарству "Зибарєвих" на титулі постійного користування земельної ділянки, переданої у постійне користування громадянину ОСОБА_4 згідно з державним актом серії І-ЗП №007936 від 30.12.2001.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 922/3312/17.

Крім того, за змістом статті 31 Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Аналогічні положення наведено у статті 12 Закону України «Про фермерське господарство».

Проте за фермерським господарством "Зибарєвих" права власності чи користування земельною ділянкою зареєстровано не було.

При цьому згідно з частиною 2 статті 92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Отже, згідно з положеннями земельного законодавства, що діяло на час звернення позивачем до суду з вимогою про визнання за ним права постійного користування спірною земельною ділянкою для ведення фермерського господарства, набуття права постійного користування земельною ділянкою фермерськими господарствами (для ведення фермерського господарства) не передбачено.

Таким чином, доводи скаржника щодо помилкового висновку суду першої інстанції ґрунтуються на невірному розумінні позивачем норм законодавства та не свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд помилково зазначив, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини, оскільки зазначені обставини не були підставою позовних вимог. Водночас наведене не є підставою для скасування судового рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 483/1863/17, оскільки наведена постанова ухвалена за інших фактичних обставин, ніж ті, що наявні у даній справі, зокрема щодо правовідносин, які стосуються права оренди земельної ділянки, а у справі (що переглядається), правовідносини, які стосуються права постійного користування земельною ділянкою. Отже, правовідносини і предмет позову у даних справах не є подібними.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про безпідставне залучення до участі у справі прокуратури Запорізької області, оскільки частиною третьою ст.53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому участь прокурора у цій справі обґрунтована тим, що внаслідок незаконного використання ФГ "Зибарєвих" спірної земельної ділянки економічним інтересам держави лише у 2017 році завдано збитків у розмірі 175 737,53 грн.

Крім того, у провадженні господарського суду Запорізької області знаходиться справа №908/1238/18 за позовом керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, який уповноважений від імені держави здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про витребування із незаконного володіння фермерського господарства "Зибарєвих" вищевказаної земельної ділянки.

На думку прокурора, задоволення судом вимог зазначеного господарства може суттєво вплинути на результати розгляду позову керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області.

З урахуванням наведеного, господарський суд дійшов правомірного висновку про допуск до участі у справі заступника прокурора Запорізької області.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги фермерського господарства "Зибарєвих" відмовити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.09.2019 у справі №908/1611/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 20.01.2020.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

І.О.Вечірко