ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/1908/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.10.2019, прийняте суддею Мавродієвою М.В., м. Миколаїв, повний текст складено 17.10.2019,

у справі №915/1908/18

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН"

про стягнення 16 986,33 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 16986,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати наданих позивачем у січні-березні 2016 року послуг з обслуговування суден Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" (оформлення приходу, огляд суден, оформлення виходу суден та завірення суднового журналу і копій суднових реєстраційних документів).

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 03.01.2019 відкрито провадження у справі №915/1908/18.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 07.10.2019 (суддя Мавродієва М.В.) провадження у справі №915/1908/18 в частині стягнення 1745,39 грн (581,80 грн за послуги з завірення суднового журналу з реєстрацією в реєстрі суднових журналів згідно рахунку №00251512 від 05.01.2016 та 1163,59 грн за послуги з завірення суднового журналу з реєстрацією в реєстрі суднових журналів згідно рахунку №01051512 від 13.01.2016) закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору; в решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення в частині закриття провадження у справі мотивоване частковою сплатою відповідачем після відкриття провадження у даній справі основного боргу, а саме: 1745,39 грн за послуги з завірення суднового журналу з реєстрацією в реєстрі суднових журналів, що свідчить про відсутність предмета спору у вказаній частині. В частині відмови у задоволенні позову рішення суду обґрунтоване відсутністю правових підстав для застосування до відповідача вільних тарифів на послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту, оскільки вартість вказаних послуг включена до складу корабельного збору, при цьому оформлення приходу суден у порт та виходу з нього не є послугою, при наданні якої застосовуються вільні ціни.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.10.2019 у справі №915/1908/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту, а також перевірка суден є заходами, спрямованими на безпечну експлуатацію останніх, тому витрати на ці послуги покладаються на судновласника, при цьому вказані послуги не входять до корабельного збору та повинні сплачуватися на підставі вільних тарифів, що діють у морському порту, оскільки жодним нормативно-правовим документом не передбачене їх безоплатне надання. Апелянт також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що факт виникнення між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "НІБУЛОН" зобов`язальних правовідносин щодо оплати наданих позивачем послуг з оформлення приходу суден у морський порт та виходу останніх з порту підтверджується підписаними обома сторонами довідками-рахунками. Крім того, скаржник зауважує на тому, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати відповідачем корабельного збору із суден, щодо яких позивачем були наданні послуги з оформлення приходу у морський порт та виходу з морського порту.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 05.12.2019 (вх.№4410/19/Д1 від 06.12.2019) Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема, відповідач зазначає про те, що оформлення прибуття суден у порт і виходу з порту, а також контрольний огляд суден є заходами з державного нагляду за безпекою мореплавства, тобто законодавчо визначеною функцією капітана морського порту, який є посадовою особою, уповноваженою на здійснення державного нагляду за мореплавством у морському торговельному порту України, тому оформлення приходу суден у порт та виходу з нього не є послугою, при наданні якої застосовуються вільні ціни. Водночас відповідач наголошує на відсутності у нього заборгованості зі сплати корабельного збору за 2016 рік, а також звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що довідки-рахунки, на які апелянт посилається як на підтвердження факту виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин щодо оплати наданих позивачем послуг з оформлення приходу суден у морський порт та виходу останніх з порту, не мають ознак первинного документа та носять суто інформаційний характер.

02.01.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" надійшли письмові пояснення б/н та б/д (вх.№4410/19/Д2 від 02.01.2020), в яких відповідач зазначає про те, що згідно з відомостями з офіційного сайту Антимонопольного комітету України рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №93-р/тк від 09.12.2019 дії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (всіх філій останнього) зі стягнення плати за послуги з оформлення приходу суден в порт, оформлення виходу суден з порту та перевірки суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку, та застосовано до підприємства позивача заходи юридичної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 5,5 млн грн.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 1921 грн (стаття 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік").

Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (16986,33 грн), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 02.01.2016, 05.01.2016, 16.01.2016, 19.01.2016, 20.01.2016 та 09.03.2016 позивачем було здійснено оформлення прибуття належних Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарському підприємству "НІБУЛОН" суден т/х "Баштанський", т/х "Святий Миколай", т/х "Нібулон-4", т/х "Нібулон-5", т/х "Нібулон-6", т/х "Нібулон-3", т/х "Нібулон-2", т/х "Лідіївський", т/х "Кременчуцький", т/х "Нібулон-1" та т/х "Прибужанівський" у порт і вихід вказаних суден з порту, а 01.01.2016 та 13.01.2016 Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" надало відповідачу послуги з завірення суднового журналу з реєстрацією в реєстрі суднових журналів щодо т/х "Нібулон-4", т/х "Козацький", т/х "Кременчуцький" і т/х "Переяславський", що підтверджується довідками-рахунками №1 від 01.01.2016, №2 від 02.01.2016, №3 від 02.01.2016, №4 від 05.01.2016, №5 від 05.01.2016, №100 від 13.01.2016, №10 від 16.01.2016, №11 від 19.01.2016, №12 від 19.01.2016, №14 від 19.01.2016, №15 від 19.01.2016, №16 від 20.01.2016 та №31 від 09.03.2016, які підписані посадовою особою позивача та капітанами вищезазначених суден Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН".

В подальшому на підставі вказаних вище довідок-рахунків позивачем були сформовані рахунки №00231512 від 02.01.2016, №00241512 від 02.01.2016, №00251512 від 05.01.2016, №00401512 від 05.01.2016, №01051512 від 13.01.2016, №02731512 від 16.01.2016, №02741512 від 19.01.2016, №02751512 від 19.01.2016, №02771512 від 19.01.2016, №02781512 від 20.01.2016, №03471512 від 19.01.2016, №15761512 від 09.03.2016 на загальну суму 16986,33 грн. Вказані рахунки були отримані Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "НІБУЛОН", про що свідчить наявний у матеріалах справи витяг з журналу реєстрації рахунків №18-19/12 (ч.2) та що не заперечується відповідачем.

В адресованому відповідачу листі №18-02-03-6936 від 21.12.2018 Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" вимагало у семиденний строк з дня одержання Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "НІБУЛОН" даного листа погасити заборгованість за надані останньому послуги служби капітана морського порту, яка виникла в тому числі і на підставі вищезазначених рахунків.

27.12.2018 вказаний лист був направлений на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та отриманий останнім 29.12.2018, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №292 та роздруківкою з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження вказаного поштового відправлення.

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" після відкриття провадження у даній справі частково погасило основний борг в сумі 1745,39 грн, а саме: сплатило 581,80 грн за послуги з завірення суднового журналу з реєстрацією в реєстрі суднових журналів згідно з рахунком №00251512 від 05.01.2016, що підтверджується платіжним дорученням №52400 від 01.10.2019, та 1163,59 грн за послуги з завірення суднового журналу з реєстрацією в реєстрі суднових журналів на підставі рахунку №01051512 від 13.01.2016, про що свідчить платіжне доручення №52401 від 01.10.2019.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 16986,33 грн, при цьому рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.10.2019 у справі №915/1908/18 Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 15240,94 грн, нарахованих у зв`язку із наданням Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" послуг з оформлення приходу суден у морський порт і виходу останніх з морського порту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на відсутність правових підстав для застосування до відповідача вільних тарифів на послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту, оскільки вартість вказаних послуг включена до складу корабельного збору, а також врахував, що оформлення приходу суден у порт та виходу з нього не є послугою, при наданні якої застосовуються вільні ціни.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Здійснюючи правову кваліфікацію cпірних правовідносин, беручи до уваги їх правову природу, колегія суддів вбачає, що останні регулюються низкою нормативно-правових актів, зокрема, Кодексом торгівельного мореплавства України, Законом України "Про морські порти", наказом Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 "Про портові збори", Правилами контролю суден з метою забезпечення безпеки мореплавства, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №545 від 17.07.2003, Порядком оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України №430 від 27.06.2003, а також Цивільним та Господарським кодексами України.

За умовами частини першої статті 3 Закону України "Про морські порти України" законодавство про морські порти ґрунтується на Конституції України та складається з цього Закону, Кодексу торговельного мореплавства України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Бюджетного кодексу України, Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, Водного кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про природні монополії" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Статтею 73 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності в морських портах визначаються цим Кодексом та Законом України "Про морські порти України". До функціонування морських рибних портів застосовуються норми цього Кодексу щодо морських портів з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів".

Морський порт - визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності (пункт 6 статті 1 Закону України "Про морські порти України").

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про морські порти України" тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

В силу частин першої-третьої статті 22 Закону України "Про морські порти України" у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням. Фінансування утримання гідротехнічних споруд в об`ємах, необхідних для підтримання їх паспортних характеристик, здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються у морських портах, де розташовані такі гідротехнічні споруди. Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Кошти від адміністративного збору використовуються відповідно до закону. Портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом.

Наказом Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 було затверджено Порядок справляння та розміри ставок портових зборів (далі Порядок справляння зборів), а також Порядок обліку та використання коштів від портових зборів.

Відповідно до Порядку справляння зборів №316 портові збори справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку. Сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту.

Водночас Порядок обліку та використання коштів від портових зборів регулює питання, пов`язані з обліком та використанням коштів від портових зборів, що справляються в установленому законодавством порядку, та є обов`язковим для застосування усіма суб`єктами господарювання різних форм власності, на користь яких справляються портові збори.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зауважує, що визначення ставок портових зборів та послуг, які сплачуються у складі портових зборів, є виключною компетенцією держави. Портові збори установлюються по єдиних тарифах, носять цільовий характер і не можуть використовуватися з іншою метою.

Корабельний збір справляється із суден груп А, Б і Г за одиницю умовного об`єму судна (за 1 куб. м об`єму судна) за кожний вхід в акваторію морського порту, операційну акваторію причалу (причалів), а також вихід з акваторії морського порту, операційної акваторії причалу (причалів) за ставками, наведеними у додатку 2 до цього Порядку. Від сплати корабельного збору звільняються судна груп Д та Е (пункти 2.1, 2.3 Розділу II Порядку справляння зборів).

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за кожний вхід суден у порт та вихід з порту нараховується та сплачується корабельний збір у розмірі, визначеному Порядком справляння зборів.

Згідно з пунктами 4, 6 частини першої статті 4 Закону України "Про морські порти України" одними із принципів функціонування та розвитку морських портів є розмежування адміністративних функцій щодо забезпечення безпеки мореплавства та нагляду (контролю) за безпекою мореплавства і господарської (комерційної) діяльності, а також забезпечення безпеки мореплавства та господарської діяльності, що провадиться у морському порту.

В силу статті 74 Кодексу торговельного мореплавства України організація та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту покладаються на адміністрацію морських портів України.

Відповідно до статті 75 Кодексу торговельного мореплавства України державний нагляд за безпекою мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях здійснюється капітаном морського порту. Межі зони нагляду, на яку поширюються повноваження капітана морського порту щодо здійснення ним державного нагляду за безпекою мореплавства, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті. Державний нагляд за безпекою мореплавства у морських терміналах, розташованих у межах територій та акваторій, відокремлених від основної території та акваторії відповідного морського порту, здійснює окремий підрозділ служби капітана морського порту. Капітан морського порту та служба капітана морського порту діють на підставі положення, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

Положеннями статті 78 Кодексу торговельного мореплавства України визначено, що до функцій капітана морського порту належить, зокрема, оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту.

Колегія суддів вбачає, що процедура оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту передбачена Правилами контролю суден з метою забезпечення безпеки мореплавства, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №545 від 17.07.2003, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.03.2004 за №353/8952 (далі Правила №545), та Порядком оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України №430 від 27.06.2013, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.07.2013 за №1230/23762 (далі Порядок №430).

За умовами пункту 1.2 Розділу І Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №430 від 27.06.2003, вихід судна відправлення судна від причалу, розташованого в акваторії порту, або з якірної стоянки в акваторії порту, априхід судна постановка судна на якір в акваторії порту або швартування судна до причалу, розташованого в акваторії порту, у визначеному адміністрацією морського порту місці.

Згідно з Правилами №545 та Порядком №430 оформлення приходу (виходу) в (із) порт (порту) судна та його перевірка (контроль) є заходами, пов`язаними із забезпеченням безпеки судноплавства на судноплавних шляхах.

Суд апеляційної інстанції враховує, що вказаними нормативними актами плата за оформлення приходу (виходу) в (із) порт (порту) судна та його перевірку не передбачена, при цьому згідно з Порядком обліку та використання коштів від портових зборів заходи, пов`язані із забезпеченням безпеки судноплавства на судноплавних шляхах, оплачуються коштами від корабельного збору.

Порядком №430 унормовано, що оформлення приходу/виходу судна в/із порт(у) здійснюється наступним чином: до початку навантажувально-розвантажувальних операцій (або виходу із порту) усі судна, що прибули/відбувають до/із порту, оглядаються (перевіряються) уповноваженими особами служби капітана морського порту; уповноважена особа служби капітана морського порту реєструє прихід кожного судна в Журналі реєстрації приходу суден, вихід судна - в Журналі реєстрації виходу суден; прихід та відхід суден, що плавають під Державним Прапором України, підтверджується штампом приходу/виходу, який проставляється на судновій ролі, що повертається капітану судна.

Отже, процедура оформлення приходу/виходу судна в/із порт(у) включає в себе як перевірку судна, його документів та реєстрацію кожного приходу/виходу судна в/з порт(у), що здійснюється службою капітана морського порту, так і проставляння капітаном порту відповідного штампа на судновій ролі.

Порядок діяльності капітана морського порту та служби капітана морського порту в частині здійснення ними нагляду та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях визначено Положенням про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України №190 від 27.03.2013 (далі Положення №190).

Відповідно до Положення №190 капітан морського порту виконує функції, які стосуються здійснення нагляду та забезпечення безпеки мореплавства, зокрема, нагляд за дотриманням вимог щодо порядку заходження суден у морський порт і виходу з морського порту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оформлення прибуття суден у порт і виходу з порту це законодавчо визначена функція капітана морського порту, який є посадовою особою, уповноваженою на здійснення державного нагляду за мореплавством у морському торговельному порту України. Оформлення приходу суден у порт та виходу з нього не є послугою, при наданні якої застосовуються вільні ціни.

Зазначений висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 08.08.2018 у справі №916/2152/17.

Стосовно доводів скаржника про те, що факт виникнення між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "НІБУЛОН" зобов`язальних правовідносин щодо оплати наданих позивачем послуг з оформлення приходу суден у морський порт та виходу останніх з порту підтверджується підписаними обома сторонами довідками-рахунками, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

За умовами частини першої статті 21 Закону України "Про морські порти України" тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.

Відповідно до частини третьої статті 21 Закону України "Про морські порти України" тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бочаров проти України" наголошує на тому, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні та позивачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження укладання між сторонами договору, який передбачав би обов`язок відповідача сплачувати на користь позивача вартість послуг з оформлення приходу суден у морський порт та виходу останніх з порту.

З матеріалів справи вбачається, що 02.01.2016, 05.01.2016, 16.01.2016, 19.01.2016, 20.01.2016 та 09.03.2016 позивачем було здійснено оформлення прибуття належних Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарському підприємству "НІБУЛОН" суден т/х "Баштанський", т/х "Святий Миколай", т/х "Нібулон-4", т/х "Нібулон-5", т/х "Нібулон-6", т/х "Нібулон-3", т/х "Нібулон-2", т/х "Лідіївський", т/х "Кременчуцький", т/х "Нібулон-1" та т/х "Прибужанівський" у порт і вихід вказаних суден з порту, що підтверджується довідками-рахунками №2 від 02.01.2016, №3 від 02.01.2016, №4 від 05.01.2016, №5 від 05.01.2016, №10 від 16.01.2016, №11 від 19.01.2016, №12 від 19.01.2016, №14 від 19.01.2016, №15 від 19.01.2016, №16 від 20.01.2016 та №31 від 09.03.2016, які підписані посадовою особою позивача та капітанами вищезазначених суден відповідача.

Між тим колегія суддів зауважує, що довідка-рахунок має суто інформаційний характер та не відповідає ознакам первинного документа, встановленим статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки останньою не фіксується господарська операція, розпорядження чи дозвіл на її проведення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, підписання представниками сторін довідок-рахунків не може замінити собою підписання договору, в якому Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "НІБУЛОН" були б узгоджені вільні тарифи на послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту, а також огляд цих суден.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність правових підстав для застосування позивачем до відповідача вільних тарифів на послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту та проведення огляду таких суден, а також беручи до уваги те, що оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту та огляд останніх охоплюються сплатою корабельного збору, Південно-західний апеляційний господарський суд не вбачає жодних підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Доводи скаржника про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати відповідачем корабельного збору із суден, щодо яких позивачем були наданні послуги з оформлення приходу у морський порт та виходу з морського порту, як і посилання Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "НІБУЛОН" на відсутність у нього заборгованості зі сплати корабельного збору за 2016 рік, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки предметом спору у даній справі позивачем визначено стягнення заборгованості за послуги з оформлення приходу суден у морський порт і виходу останніх з морського порту, а не заборгованості зі сплати корабельного збору, відтак обставини наявності або відсутності у відповідача заборгованості зі сплати корабельного збору не входять до предмету доказування у цій справі та повинні розглядатись в межах окремого самостійного провадження.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.10.2019 у справі №915/1908/18 без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.01.2020.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук