ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Справа № 924/557/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Бучинська Г.Б.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Відповідача-Фізичної особи-підприємця Козака Сергія Васильови-ча на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.09.2019р., повний текст якого складено 12.09.2019р., у справі №924/557/19 (суддя Вибодовський О.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» м.Київ

до Фізичної особи-підприємця Козака Сергія Васильовича м.Хмельницький

про стягнення 134 904 грн. 09 коп. основного боргу, інфляційних втрат та річних,-

У травні 2019р. до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Пуб-лічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі в тесті - Банк) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Козака Сергія Васильовича (надалі в тексті - Підприємець) 134 904 грн. 09 коп. основного боргу, інфляційних втрат та річних за договором оренди нерухомого майна.(арк. справи 2-5).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.09.2019р. у справі №924/557/19 задоволено позов та присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 110 380 грн. за-боргованості з орендної плати, 19 104 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 5 419 грн. 80 коп. -3% річних та 2 023 грн. 56 коп. витрат зі сплати судового збору.(арк.справи 64-65).

Суд вмотивував своє рішення тим, що Відповідач не сплачував орендну плату за частину не-житлового приміщення у розмірі та строки, визначені у Договорі оренди, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 110 380 грн., яка підлягає стягненню на користь Банку. Крім того, через несво-єчасне виконання обов'язку зі сплати оренди, Банк заявив до стягнення з Підприємця 19 104 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 5 419 грн. 80 коп. -3% річних за період з 11.07.2019р. по 30.04.2019р., які обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням, Відповідач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 12.09.2019р. у даній справі в частині стягнення 19 104 грн. 29 коп. інфляційних втрат та 3% річ-них в сумі 5 419 грн. 80 коп. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволен-ні позову.(арк.справи 80-84).

Обґрунтовуючи скаргу Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції непов-но з'ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального та проце-суального права. На думку Скаржника, суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що бухгалтер-ська довідка про обрахунок заборгованості станом на 01.05.2019р. не може бути доказом у цій справі; розрахунок Позивач проводить з 11.07.2017р., однак, заборгованість по виплаті розпочалась з моменту коли зобов'язання повинно було виконано, тобто з 09.12.2017р.(п.1 Договору про розір-вання), розмір штрафних санкцій не відповідає договору та законодавству, не взято до уваги строк нарахування штрафних санкцій, який обмежений в 6 місяців від дня коли настало зобов'язання по виконанню.(арк.справи 82-83).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2019р. відкрито апеляційне провадження у справі №924/557/19. Крім того, встановлено Позивачеві строк для подан-ня суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву про-тягом 10 днів з дня вручення ухвали, а також ухвалено розглядати апеляційну скаргу без повідом-лення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.(арк. справи 100).

Через канцелярію апеляційного суду 25.11.2019р. надійшов відзив Позивача на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить суд залишити рішення суду першої інстанції - без змін.(арк.справи 104-105).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуаль-ного права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»-орендодавець та ФОП Козак Сергій Васильович-орендар уклали Договір оренди нерухомого майна від 18.09.2015р.(нада-лі в тексті - Договір оренди), за умовами пунктів 1.1, 1.2, 1.3 якого орендодавець передає у строкове платне користування частину нежитлового приміщення, загальною 1 103,80 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1,(надалі - нерухоме майно) та належить орен-додавцю на праві власності на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.03.2005р. у справі №686/20101/14-ц, що підтверджується витягом з державного ре-єстру речових прав на нерухоме майно від 22.05.2005р. у справі №686/20101/14-ц.(арк.справи 11-13).

Згідно з п.п.5.2, 5.3 Договору оренди розмір орендної плати за користування нерухомим май-ном складає 20,00 грн. за 1 м2 на місяць, в тому числі ПДВ 3,33 грн. Розмір орендної плати за не-рухоме майно в цілому за місяць складає 22 076 грн., в тому числі ПДВ 3 679 грн. 33 коп.

Орендна плата за неповний місяць визначається розрахунково, виходячи із ставки орендної плати за один місяць та фактичної кількості днів оренди. У випадку прострочення повернення нерухомого майна після закінчення терміну дії Договору оренди, орендар повинен внести орендну плату за весь період користування нерухомим майном по день фактичного повернення приміщен-ня, що підтверджується Актом приймання-передачі нерухомого майна.

У разі дострокового припинення та/або розірвання Договору орендна плата сплачується, по день фактичної передачі орендарем нерухомого майна орендодавцю, що посвідчується актом приймання-передачі нерухомого майна.

Відповідно до пункту 5.5 Договору оренди орендар сплачує орендну плату щомісячно, шля-хом попередньої оплати, в термін до 10 (десятого) числа поточного місяця, у розмірі, визначеному у п.5.2 Договору оренди.

Орендар зобов'язується своєчасно сплачувати орендну плату та здійснювати інші платежі у відповідності до розділу 5 Договору оренди.(п.8.1.2 Договору оренди).

Пунктом 12.1 передбачено, що Договір оренди укладений з моменту його підписання сторо-нами та скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

Відповідно до п.12.6 Договору оренди в разі відсутності протягом 20 днів до дати закінчення Договору (з урахуванням пролонгації Договору) письмового повідомлення про припинення Догово-ру від будь-якої із сторін, термін Договору кожен раз продовжується на той самий строк та на тих самих умовах.

Згідно з п.12.3 Договір може бути розірваний за згодою сторін.

Договір оренди підписаний уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації Банку та Підприємцем, скріплений відтисками печаток сторін.(арк.справи 13-зворот).

Матеріали справи свідчать, що на підставі Договору оренди Банк передав, а Підприємець прийняв нерухоме майно, що стверджується актом прийому-передачі нерухомого майна від 18.09. 2015р.(арк.справи 15).

З матеріалів справи вбачається, що Банк і Підприємець уклали 30.11.2017р. Договір про ро-зірвання Договору оренди (надалі в тексті - Договір про розірвання), за умовами пункту 1 якого До-говір оренди нерухомого майна від 18.09.2015р. підлягає розірванню, а зобов'язання сторін, відпо-відно припиняються, крім зобов'язання орендаря сплатити орендодавцю орендну плату за період з 01.07.2017р. по 30.11.2017р. в сумі 110 380 грн., в т.ч. ПДВ - 18396 грн. 67 коп., до 08.12.2017р. Піс-ля виконання зазначених зобов'язань сторони матеріальних, моральних або будь-яких інших пре-тезій щодо виконання Договору оренди 18.09.2015р. одна до одної не матимуть.

Договір про розірвання підписаний уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фі-зичних осіб на ліквідацію Банку та Підприємцем, скріплений відтисками печаток сторін.(арк. справи 16).

Вбачається, що на виконання Договору про розірвання орендар повернув орендодавцеві не-рухоме майно, про що 30.11.2017р. складено акт приймання-передачі.(арк.справи 17).

ПРте, матеріали справи не містять доказів сплати 110 380 грн. Підприємцем на користь Банку.

Крім того, матеріалами справи стверджується, що Банк і Козак Василь Михайлович уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04.12.2017р., предметом якого є нежитлове примі-щення загальною площею 1 688 м2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.(арк.справи 18-19).

Вважаючи своє право порушеним простроченням Підприємцем сплати орендних платежів Банк звернувся із позовом до суду про стягнення 110 380 грн. орендної плати згідно укладеного Договору оренди, а також на підставі ст.625 ЦК України - 19 104 грн. 29 коп. інфляційних втрат та 5 419 грн. 80 коп. -3% річних за період з 11.07.2019р. по 30.04.2019р.(арк.справи 2-5, 10).

Як вже зазначалось, рішенням від 12.09.2019р. господарський суд Хмельницької області задоволив позов у повному обсязі.(арк.справи 64-65).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Господарський договір, відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України) - є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань і є обов'язковим для ви-конання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов'язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України).

Зобов'язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (борж-ник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, вико-нати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, ін-ших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -від-повідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного Виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтере-су. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Матеріалами справи стверджено, що 12.09.2015р. з моменту укладення Договору - між сто-ронами виникли відносини оренди (найму), оскільки такі відповідають визначенню, передбачено-му ст.759 ЦК України - за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується пере-дати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення містять ч.ч. 1, 6 ст.283 ГК України.

Розглядаючи дану справу, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до статті 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Так, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється дого-вором найму, згідно ч.1 ст.762 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.291 ГК України передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін.

Таким чином, факт укладення Договору оренди, прийняття та користування Відповідачем нежитловим приміщенням зумовлює виникнення у нього зобов'язання сплатити орендну плату.

При цьому, зважаючи на межі перегляду рішення суду першої інстанції з урахуванням дово-дів та вимог апеляційної скарги - колегія суддів не перевіряє правомірність рішення щодо стягнен-ня з Відповідача орендної плати в сумі 110 380 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач заявив до стягнення додаткові вимоги - 19 104 грн. 29 коп. інфляційних втрат та 5 419 грн. 80 коп. -3% річних за період з 11.07.2019р. по 30.04. 2019р.(арк.справи 10).

Розрахунок таких вимог складено у формі бухгалтерської довідки.

Саме в цій частині апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції. Доводами Відповідача є те, що зазначена довідка не може бути доказом у даній справі; розрахунок Позивач проводить з 11.07.2017р., однак, заборгованість з виплати розпочалась з моменту, коли зобов'язання повинно було виконано, тобто з 09.12.2017р.(п.1 Договору про розірвання); розмір штрафних санкцій не відповідає договору та законодавству, не взято до уваги строк нарахування штрафних санкцій, який обмежено шістьма місяцями від дня, коли настав строк виконання зобов'язання.

Переглядаючи рішення в цій частині, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не до-пускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, під-лягає виконанню з настанням цієї події.(статті 526, 530 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання гро-шового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встано-вленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, колегія суддів зауважує, що стаття 625 ЦК України застосовується незалежно від умов договору у разі користування чужими коштами. Тому, враховуючи прострочення виконання зобов'язання з вчасної сплати орендних платежів - апеляційному суду вбачається безпідставним посилання Скаржника на відсутність у договорі умов щодо стягнення інфляційних втрат та річних. Крім того, відповідно до п.10.1 Договору - за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Таким чином, оформлення розрахунку інфляційних та річних шляхом складення бухгалтер-ської довідки не змінює позовних вимог про стягнення з Відповідача 19 104 грн. 29 коп. інфляцій-них втрат та 5 419 грн. 80 коп. 3% річних за період з 11.07.2019р. по 30.04.2019р.

При цьому, на переконання колегії суддів, Скаржник невірно тлумачить поняття штрафних санкцій, оскільки штрафними санкціями, згідно з ч.1 ст.233 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зо-бов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконан-ня або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Натомість, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідаль-ності боржника за прострочення грошового зобов'язання. Вони є способом захисту майнового пра-ва й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошо-вих коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Колегія суддів також зауважує, що нарахування інфляційних та річних Позивач здійснив за невиконання умов Договору оренди, а не Договору про розірвання Договору оренди.

Перевіривши згідно ст.625 ЦК України розрахунок суми додаткових вимог, колегія суддів по-годжується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованими і такими що підлягають задово-ленню є 19 104 грн. 29 коп. інфляційних втрат та 5 419 грн. 80 коп. 3% річних за період з 11.07.2019 року по 30.04.2019р.

Таким чином, оспорювані Відповідачем суми інфляційних втрат і річних є такими, що нара-ховані підставно та обчислені арифметично вірно, тому підлягають стягненню з Відповідача, про що вірно вказано судом першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню, тому рі-шення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпо-середньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуаль-ного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Козака Сергія Васильовича на рішення гос-подарського суду Хмельницької області від 12.09.2019р. у справі №924/557/19 залишити без задо-волення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №924/557/19 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Бучинська Г.Б.