ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020м. ДніпроСправа № 904/5335/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", м.Покров, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр", с. Максимівка, Збаразький р-н, Тернопільська обл.

про відшкодування шкоди від недостачі вантажу у сумі 9 307,50 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення в рівних частинах з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр" 9 307,50 грн у порядку відшкодування шкоди, завданої недостачею вантажу (вапняку) у кількості 13 100 кг у вагоні № 56067473 під час перевезення за залізничною накладною № 35222421.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідачів.

Правовими підставами позову позивач зазначає, серед іншого, статті 110, 113, 114, 129 Статуту залізниць України, статті 526, 924 Цивільного кодексу України.

Провадження у справі відкрито за ухвалою господарського суду від 20.11.2019.

Враховуючи приписи частини тринадцятої статті 8, статті 12, частини першої статті 247 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги малозначний характер справи та незначну складність, її розгляд було вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження.

У відзиві на позов, що надійшов до суду 16.12.2019 від Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр", останній позов не визнає. Посилаючись, окрім іншого, на статтю 110 Статуту залізниць України, зазначає про те, що саме залізниці несуть відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття до перевезення й до моменту видачі одержувачу. Жодних зауважень до завантаженого ним, як відправником, спірного вагону, під час прийняття його до перевезення з боку залізниці заявлено не було, акти про невідповідність спірного вагону в комерційному чи технічному відношенні не складались.

Відповідач-2 стверджує, що позивачем не доведена наявність в його діях повного складу цивільного правопорушення, необхідного за статтею 1166 Цивільного кодексу України для майнової відповідальності.

21.12.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив на позов, в якій позивач підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач-1 правом на подання відзиву на позов не скористався.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12.07.2019 між Акціонерним товариством "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі покупець, позивач) та Приватним акціонерним товариством Дніпровський металургійний завод (далі - постачальник) укладено договір поставки № 1035/2019 (далі договір), відповідно до якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити на умовах цього договору товар, передбачений у специфікаціях.

Згідно зі специфікацією № 2 від 19.07.2019 (далі специфікація) до цього договору сторони узгодили поставку вапняка флюсового для доменного виробництва, 1 сорт, марки Ч-1, фр. 0х5 мм у кількості 3800 т за ціною 771 грн за тонну (без ПДВ) на загальну суму 3515760,00 грн (з ПДВ).

Оплата частини зазначеної продукції здійснена позивачем на підставі рахунка-фактури ПрАТ Дніпровський металургійний завод № ДМЗ00010516 від 07.08.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 5697 від 03.10.2019 (а.с. 58-59).

07.08.2019 на виконання умов договору на адресу позивача зі станції відправлення Максимівка-Тернопільська Львівської залізниці до станції призначення Чортомлик Придніпровської залізниці за залізничною накладною № 35222421 у вагоні № 56067473 вантажопідйомністю 70,0 т було відправлено відправником Приватним акціонерним товариством "Тернопільський кар`єр" одержувачу АТ «Покровський ГЗК» вапняк для флюсування, навалом ф-р 0/5 масою вантажу 67650 кг.

13.08.2019, після прибуття поїзда 3404 на станцію Чортомлик Придніпровської залізниці, вантаж у вагоні № 56067473, що прибув за залізничною накладною № 35222421, було видано одержувачу зі складанням комерційного акта № 466209/4 від 13.08.2019.

У комерційному акті зафіксовано, що вагон № 56067473 вантажопідйомністю 70 т прибув на станцію призначення 12.08.2019 поїздом № 3404.

У розділі "Д" комерційного акта зазначено: За документом брутто не вказано, тара з бруса 23300 кг, нетто 67650 кг. Фактично виявилося брутто 77850 кг, тара з бруса 23300 кг, нетто 54550 кг, що менше документа на 13100 кг. Переважування проводилося на тензометричних вагах одержувача ЕрМаК ВВ-150-1-50. Ваги перевірялися органами Держстандарту 15.04.2019. Навантаження у вагоні хаотичне, нерівномірне, нижче бортів на 300-1400 мм. Над 6, 7 розвантажувальними люками по середині вагону заглиблення довжиною 4500 мм, шириною 2500 мм, глибиною до дна вагона. Нещільне прилягання кришки 6,7 розвантажувальних люків до армувальних листів поперечної балки. Зазор довжиною 800 мм, шириною 20 мм. По прибутті на хребтових балках виявлено сліди просипання вантажу, на момент прибуття просипання вантажу не було. Відмітка про маркування вантажу в документі відсутня. Вагон бездверний, люки у вагоні закриті. Вагон технічно справний.

Позивач вважає, що недостача вантажу в спірному вагоні виникла з вини відповідачів, які не забезпечили збереження вантажу, що є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у справі є обставини, пов`язані з належним виконанням/невиконанням відповідачами зобов`язань щодо відправлення й перевезення вантажу.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (стаття 924 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини третьої статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Спірні відносини сторін виникли при перевезенні вантажів залізницею, тому мають регулюватися також Статутом залізниць України (далі Статут), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (із змін. і доп.) та визначає обов`язки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 23 Закону України від 04.07.1996 № 273/96-ВР "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов`язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Пунктом е) статті 111 Статуту передбачено, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Відповідно до статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Зазначені норми права передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підпадає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Відповідач-1 жодних доказів, які доводять обставини, які звільняють його від відповідальності, не надав.

Згідно зі статтею 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542 (зареєстровано в МЮ України 10.09.2001 за № 796/5987) вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

За змістом частини п`ятої статті 31 Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження.

Положеннями статті 32 Статуту визначено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Пунктом 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542 (зареєстровано в МЮ України 10.09.2001 за № 796/5987), перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із шапкою). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

В акті про технічний стан вагону № 2 від 12.08.2019 зазначено, що вагон № 56067473 чотирьох вісний вантажопідйомністю 70 т, тип вагону - напіввагон. Вагон технічно справний. Зроблений висновок про можливість втрати вантажу внаслідок несправності: нещільне прилягання кришки 6,7 до армувального листа поперечної балки. Зазор довжиною 800 мм, шириною 20 мм. Втрата вантажу можлива. Відправник бачити міг, а заходів не вжив» (а.с. 68).

Отже, якщо відправник зазначені недоліки спірного вагону у комерційному відношенні бачити міг, то міг їх бачити й перевізник.

Згідно з пунктом 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Приписами пункту 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО), оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно з частиною третьою статті 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

З огляду на викладене, в разі завантаження вантажу у вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажу, вантажовідправник (відповідач-2) зобов`язаний був здійснити необхідні й достатні заходи для його пристосування для перевезення вантажу чи відмовитись від прийняття такого вагону. Відповідно й перевізник (відповідач-1) був зобов`язаний подавати придатні для перевезення вантажу вагони, а щодо непридатних - відмовитись від прийняття їх у рухомий склад.

Відповідно до комерційного акта № 466209/4 від 13.08.2019 вантаж у спірному вагоні був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічно справному вагоні. Однак, зважаючи на викладене, суд вбачає вину у нестачі вантажу у спірному вагоні у рівних частинах як відповідача-1 - залізниці, так і відповідача-2 як відправника вантажу та відхиляє доводи останнього, наведені в обґрунтування заперечень на позовні вимоги.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування правових норм, що регламентують обов`язки й відповідальність вантажовідправника й залізниці під час прийняття до перевезення та самого перевезення вантажу, викладеній у постанові Касаційного господарського суду від 08.04.2019 у справі № 905/96/17

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт № 466209/4 від 13.08.2019 складено відповідно до Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 (зареєстровано в МЮ України 08.07.2002 за № 567/6855), й сторонами не оспорюється.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 862/5083) вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма природної втрати ваги для спірного вантажу становить 1,5% маси вантажу.

Позивач розрахував вартість нестачі спірного вантажу у сумі 9 307,50 грн з ПДВ з урахуванням природної втрати ваги 1,5% та вартості 1 тонни вантажу у сумі 925,20 грн з ПДВ, передбаченої рахунком-фактурою № ДМ300010518 від 07.08.2019.

При цьому під час розрахунку втрати вантажу позивачем допущено помилку внаслідок неправильно обраної маси спірного вантажу для визначення вартості відповідальної нестачі вантажу та допущеної арифметичної помилки при розрахунку самої вартості недостачі з урахуванням природної втрати ваги 1,5% та вартості 1 тонни вантажу у сумі 925,20 грн з ПДВ.

За результатом перерахунку вартість відповідальної нестачі вантажу, виявленої у спірному вагоні № 56067473, з урахуванням: маси вантажу за документом 67650 кг, нестачі вантажу у спірному вагоні 13100 кг, природної втрати ваги 1,5% - 1014,75 кг (67650 кг х 1,5% : 100% = 1014,75 кг) та вартості 1 тонни вантажу у сумі 925,20 грн (з ПДВ), фактично становить 11 181,27 грн (13100 кг 1014,75 кг = 12 085,25 кг; 12 085,25 кг х 925,20 грн : 1000 кг = 11 181,27 грн).

Враховуючи межі позовних вимог, заявлена позивачем до стягнення сума нестачі спірного вантажу, яка є меншою від фактичної, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн покладаються на відповідачів-1,2 у рівних частинах по 960,50 грн на кожного.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Єжі Гедройця (Тверська), буд. 5) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40081237, місцезнаходження: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 108) на користь Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код 00190928; місцезнаходження: 53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, буд. 11) вартість нестачі вантажу у сумі 4 653,75 грн, судовий збір у сумі 960,50 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр" (ідентифікаційний код 00292623; місцезнаходження: 47372, Тернопільська область, Збаразький район, с. Максимівка, вул. Стара Максимівка, буд. 29) на користь Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код 00190928; місцезнаходження: 53300, Дніпропетровська область, м.Покров, вул. Центральна, буд. 11) вартість нестачі вантажу у сумі 4 653,75 грн, судовий збір у сумі 960,50 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 20-ти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.01.2020.

Суддя І.І. Колісник