ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

14 січня 2020 року Справа № 926/2888/19

Суддя Господарського суду Чернівецької області Байталюк В. Д., розглянувши заяву відповідача про відвід судді у справі

за позовом Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до товариства з обмеженою відповідальністю «Рустель», м. Київ

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 433702,74 грн

представники сторін:

від позивача - Генцарюк М-Д. Д., довіреність від 27.11.2019 № 01/02-05/3125;

від відповідача - адвокат Петренко В. О., ордер від 28.01.2019 № 1003378.

В С Т А Н О В И В :

Чернівецька міська рада звернулась до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою про стягнення на її користь з товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Рустель», м. Київ, безпідставно збережених коштів за період з 23.08.2016 по 30.03.2017 в розмірі 433702,74 грн за використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки площею 0,5382 га, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ярослава Мудрого, 33-Б, під кадастровим номером :41:002:0004.

Ухвалою від 23.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.01.2020.

У судовому засіданні, 14.01.2020, представник відповідача звернувся до суду із заявою про відвід головуючого у справі судді Байталюка В. Д., посилаючись на пряму зацікавленість останнього у результаті розгляду та вирішення справи, оскільки за територіальною підсудністю дана справа має розглядатися господарським судом за місцем знаходження відповідача.

Заява (вх. № 71), представника відповідача обґрунтована тим, що суддя Байталюк В. Д. не може розглядати дану справу, так як він прямо заінтересований у результаті розгляду та вирішення справи на користь Чернівецької міської ради, про що свідчить відкриття провадження у даній справі незважаючи на те, що вона за територіальною підсудністю не може розглядатись Господарським судом Чернівецької області, а має розглядатись за місцем знаходження відповідача. Також, як зазначає представник відповідача є і інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Байталюка В. Д. Зокрема, на переконання представника відповідача головуючий суддя незаконно відмовив представнику відповідача у задоволенні заяви про відвід судді Желіка Б. Є. у аналогічній справі № 926/2655/19 з аналогічною позовною вимогою.

У відповідності до приписів частини другої статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Частиною третьою статті 38 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

З огляду на наведені процесуальні норми, заява відповідача підлягає розгляду в порядку встановленому статтею 39 Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до частин другої, третьої якої питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Розглянувши заяву (вх. № 71) представника відповідача про відвід головуючого у справі судді Байталюка В. Д., суд зазначає наступне.

Підстави подання заяви про відвід встановлені статтею 35 Господарського процесуального кодексу України приписами якої визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення Суду у справі Газета Україна-Центр проти України, no. 16695/04, від 15.07.2010).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

У пункті 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи, щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судові помилки щодо процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Подана представником відповідача заява про відвід судді за своєю суттю зводиться до його незгоди з процесуальними рішеннями судді.

Потрібно зауважити, що підставами для відводу судді можуть бути лише конкретні обставини, які викликають обґрунтований сумнів в неупередженості такого судді. При цьому незгода з процесуальною діяльністю суду до таких обставин не може належати, адже в такому випадку будь-яка сторона в будь-якій справі зможе в такий спосіб змінювати суддю у своїй справі.

Саме тому законодавцем включено до статті 35 Господарського процесуального кодексу України частину четверту відповідно до норм якої незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином незгода скаржника з процесуальними рішеннями судді Байталюка В. Д. як у даній справі, так і у справі № 926/2655/19, не може бути підставою для його відводу та не свідчить і не може свідчити про упередженість судді у даній справі.

Окрім того, з приводу тверджень відповідача про те, що справа за територіальною підсудністю не може розглядатись Господарським судом Чернівецької області, а має розглядатись за місцем знаходження відповідача, суд зазначає, що відповідач не обмежений у праві звернутися до суду з клопотанням про передачу справи за територіальною підсудністю, а відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України порушення судом територіальної підсудності не є підставою для відводу судді.

Відповідно до частини третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим. Положення даної норми слід розуміти, зокрема, що відвід повинен бути підтверджений фактичними обставинами та ґрунтуватися на конкретних доказах. З аналізу процесуального законодавства слідує, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, обставини, пов`язані з прийняттям суддею рішень з інших справ.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини зазначені у заяві (вх. № 71) про відвід судді Байталюка В. Д. від 14.01.2020, суд встановив, що заява про відвід судді вмотивованих підстав для висновку щодо упередженості, необ`єктивності та небезсторонності головуючого у справі судді в розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України не містить.

Відтак, заява (вх. № 71) від 14.01.2020 про відвід судді Байталюка В. Д. є необґрунтованою та не підтвердженою належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Заяву про відвід судді Байталюка В. Д. визнати необґрунтованою.

2. Зупинити провадження у справі № 926/2888/19 до вирішення питання про відвід судді Байталюка В. Д. у встановленому порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.01.2020.

Суддя В. Байталюк