ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р. Справа№ 925/779/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 15.01.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства "Ольга"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 03.10.2019 (повний текст складено 07.10.2019)

у справі №925/779/19 (суддя Дорошенко М.В.)

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Ольга"

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство "Ольга" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - відповідач) про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 10.04.2009, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Драбівському районі про що, у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.10.2012 за №04594 у редакції викладеній в прохальній частині позовної заяви.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він як орендар за укладеним між ним та Драбівською районною державною адміністрацією договором оренди землі від 10.04.2009, строк дії якого за рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.05.2017 у справі №925/313/17 був поновлений до 10.04.2019, після закінчення строку дії цього договору продовжував користуватись орендованою земельною ділянкою, належним чином виконувати свої зобов`язання орендаря, своєчасно сплачувати орендну плату за землю, а відповідач, до якого перейшли права орендодавця за вказаним договором, протягом місяця з дня закінчення строку його дії не надав позивачу листа-повідомлення про заперечення у поновленні цього договору на новий строк, що відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" є підставою вважати договір оренди землі від 10.04.2009 поновленим на то самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, і підставою для укладення додаткової угоди про це. Проте відповідач ухиляється від укладення такої додаткової угоди, що й спричинило даний спір.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.10.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Селянське (фермерське) господарство "Ольга" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2019 у справі №925/779/19 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зазначаючи при цьому, що позивачем було обрано другий спосіб поновлення договору оренди, а тому він не мав обов`язку завчасно звертатись до орендодавця. Наголошує на тому, що не отримував від відповідача заперечення проти поновлення (протягом місяця з дати закінчення договору оренди).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2019 апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Ольга" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2019 у справі №925/779/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства "Ольга" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2019 у справі №925/779/19. Призначено справу до розгляду на 15.01.2020.

11.12.2019 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Зазначаючи при цьому, що враховуючи вимоги пункту 94 Правил, згідно яких для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок», суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не створив належні умови для доставки і вручення означеного Листа Головного управління.

В судовому засіданні 15.01.2020 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2019 у справі №925/779/19 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання 15.01.2020 не з`явився. Про поважність причин нез`явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення відповідача про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності відповідача та його повноваженого представника за наявними у справі матеріалами,

В судовому засіданні 15.01.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судовою колегією, 10.04.2009 Драбівська районна державна адміністрація Черкаської області як орендодавець і селянське (фермерське) господарство "Ольга" як орендар уклали між собою договір оренди землі (далі - договір від 10.04.2009) та підписали акт приймання-передачі, згідно з якими орендодавець надав орендарю, а останній прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 19,76 га, розташовану в адміністративних межах Яворівської сільської ради.

В подальшому розмір орендованої за договором від 10.04.2009 земельної ділянки був уточнений до 19,7601 га і їй був присвоєний кадастровий номер :03:001:0714.

Договір укладено терміном на 5 років після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. ( п. 7 договору від 10.04.2009).

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення. Підставою розроблення проекту відведення земельної ділянки є: частина 16 ст. 15 Закону України "Про оренду". Організація розроблення проекту відведення земельної ділянки і витрати, пов`язані з цим, покладаються на орендаря. ( п. 16 договору від 10.04.2009).

Відповідно до пункту 19 Договору від 10.04.2009 після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема не менше ніж за 60 днів до закінчення терміну дії договору звернутись до орендодавця з клопотанням про продовження строку дії договору без зміни цільового призначення. В разі ненадходження такого клопотання у вказаний термін є рівноцінним відмові орендаря від продовження договору оренди землі, переважного права на поновлення договору оренди землі, при визначенні переможця аукціону по передачі даної земельної ділянки в оренду, при рівних пропозиціях учасників аукціону. (п. 30 Договору від 10.04.2009).

Пунктом 42 Договору сторони передбачили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

16.10.2012 договір оренди землі від 10.04.2009 був зареєстрований у відділі Держкомзему у Драбівському районі, про що у Державному реєстрі земель був вчинений запис від 16.10.2012 за №04594.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України в редакції, чинній до 01.01.2013 районні державні адміністрації мали повноваження на їх території передавати земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Законом України від 06.09.2012 №5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності з 01.01.2013, ст. 122 Земельного кодексу України була викладена у новій редакції, згідно з п. 4 якої повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб законодавцем були надані центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам, якими на той час були Державне агентство земельних ресурсів України та його територіальні органи, у тому числі і Головне управління Держземагенства у Черкаській області.

Відповідно до п. 2 та п. 5 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Державне агентство земельних ресурсів України було реорганізоване шляхом перетворення в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру стала правонаступником Державного агентства земельних ресурсів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" були:

утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у тому числі і Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області;

реорганізовані територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у тому числі і Головне управління Держземагенства у Черкаській області шляхом його приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області;

встановлено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

25.04.2015 була проведена державна реєстрація Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Наказом Держгеокадастру України від 26.05.2015 №84 "Про питання діяльності Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області" погоджена можливість забезпечення здійснення покладених на Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області функцій і повноважень Головного управління Держземагенства у Черкаській області, що припиняється.

В силу вказаних вище законодавчих змін з 01.01.2013 повноваження районних державних адміністрацій щодо передачі на їх території земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання припинилися і перейшли спочатку до Державного агентства земельних ресурсів України і його територіальних органів, а потім до Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України і його територіальних органів. На території Черкаської області відповідно з 01.01.2013 до Головного управління Держземагенства у Черкаській області, а з 26.05.2015 внаслідок реорганізації останнього до його правонаступника - Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. Саме це Головне управління з 26.05.2015 є фактичним орендодавцем орендованої позивачем за договором від 10.04.2009 земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.05.2017 у справі №925/313/17 позовом селянського (фермерського) господарства "Ольга" до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області позов задоволено повністю, визнано укладеною додаткову угоду до договору 10.04.2009 про поновлення останнього на тих же умовах і на той же строк до 10.04.2019.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.05.2017 у справі №925/313/17 набрало законної сили і наразі є чинним.

23.04.2019, тобто після закінчення встановленого рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.05.2017 у справі №925/313/17 строку дії договору від 10.04.2009, відповідач поштовим відправленням з трек-номером 992 з оголошеною цінністю і описом вкладення надіслав позивачу за належною його адресою місцезнаходження лист - повідомлення від 17.04.2019 №27-23-0.3-2693/2-19 про заперечення у поновленні договору оренди землі від 10.04.2009 на новий строк.

Згідно з відомостями із офіційного сайту Укрпошти (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati -forma - poshuku) щодо відстеження поштових відправлень лист відповідача з оголошеною цінністю з трек-номером 992 був вручений адресату 25.04.2019, але 14.05.2019 був повернутий за зворотною адресою відправнику.

За твердженням представника позивача лист - повідомлення відповідача від 17.04.2019 №27-23-0.3-2693/2-19 позивач не отримував.

Згідно з відповіддю начальника відділення поштового зв`язку с. Яворівки Бибика Л.П. від 25.07.2019 на адвокатський запит представника позивача фактичне вручення поштового відправлення №992 представнику селянського (фермерського) господарства "Ольга", у тому числі 25.04.2019, не відбулося. Запис про вручення цього відправлення 25.04.2019 сформований електронною системою помилково. У відповідній документації поштового відправлення відсутній підпис представника селянського (фермерського) господарства "Ольга" про отримання такого відправлення. Причиною невручення поштового відправлення є те, що за адресою доставки нікого не було на роботі.

17.05.2017, тобто після спливу місячного строку з дня закінчення встановленого рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.05.2017 у справі №925/313/17 строку дії договору від 10.04.2009, позивач звернувся до відповідача з листом - повідомлення від 17.05.2019 про поновлення договору від 10.04.2009 на той самий, що ним передбачений строк, оскільки після закінчення строк його дії позивач продовжував користуватися земельною ділянкою і належним чином виконувати обов`язки орендаря. Разом з листом-повідомленням від 17.05.2019 позивач надіслав відповідачу проект додаткової угоди про поновлення договору від 10.04.2009 на новий строк.

Відповідач листом від 04.06.2019 №2021/0/95-19 повідомив позивача про свої заперечення у поновленні договору від 10.04.2009 на новий строк.

На підтвердження належного виконання своїх зобов`язань орендаря за договором від 10.04.2009 щодо сплати орендної плати і продовження користування вказаною у цьому договорі земельною ділянкою після закінчення строку його дії позивач надав господарському суду листи Головного управління ДФС у Черкаській області від 26.06.2019 №2981/23-00-54-17-020 про відсутність у відповідача заборгованості з орендної плати за землю, податкові декларацію з плати за землю та акт огляду земельної ділянки площею 19,7601 га з кадастровим номером :03:001:0714, що знаходиться в адмінмежах Яворівської сільської ради, від 24.06.2019.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач як орендодавець, надіслав позивачу лист-повідомлення від 17.04.2019 №27-23-0.3-2693/2-19 про заперечення у поновленні цього договору на новий строк поштовим відправленням з оголошеною цінністю і з описом вкладення, яке надійшов на адресу відповідача, але не було вручено йому через відсутність його за адресою доставки, тобто з вини самого відповідача, який зобов`язаний був забезпечити можливості вручення йому поштою за належною адресою доставки вказаного поштового відправлення, але не забезпечив такої можливості, що не дає підстав вважати лист-повідомлення від 17.04.2019 №27-23-0.3-2693/2-19 відсутнім у відповідача у розумінні ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Розглянувши апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Ольга", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Відповідно до ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до частин 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Колегія суддів зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб`єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Вирішуючи спір, суд має з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини щодо оренди землі, є Закон України "Про оренду землі".

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" містить наступні норми:

По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

У разі смерті орендодавця перебіг строків, визначених частинами другою, п`ятою, шостою, восьмою цієї статті, зупиняється до моменту повідомлення орендаря про перехід права власності на земельну ділянку.

З дня, коли орендарю стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємця або територіальної громади, перебіг зазначених строків продовжується з урахуванням строку, що минув до їх зупинення.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Отже, ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачає два випадки поновлення договору оренди землі. Перший випадок передбачений частинами 1 - 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у порядку реалізації орендарем свого переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, і другий випадок передбачений частиною 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Ці два випадки поновлення договору оренди землі на новий строк застосовуються самостійно у залежності від конкретних обставин.

Позивач у позові не вказав про те чи повідомляв він відповідача за 60 днів до закінчення строку дії договору від 10.04.2009 про свій намір скористатися переважним правом перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк в порядку, передбаченому частинами 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Для поновлення договору оренди землі на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов`язки за договором, відсутність протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору; сторони в обов`язковому порядку у місячний строк укладають додаткову угоду про поновлення договору.

Аналогічного висновку щодо застосування статті Закону України "Про оренду землі" у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 25.02.2015 у справі №6-219цс14, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10.09.2018 у справі №920/739/17.

Передбачений ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" місячний строк для надіслання орендодавцем орендарю листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі на новий строк у даному випадку розпочався з 10.04.2019 і закінчився 09.05.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, як орендодавець, 23.04.2019, тобто задовго до спливу місячного строку після закінчення строку дії договору від 10.04.2009, надіслав позивачу лист-повідомлення від 17.04.2019 №27-23-0.3-2693/2-19 про заперечення у поновленні цього договору на новий строк поштовим відправленням з оголошеною цінністю і з описом вкладення, яке надійшло на адресу відповідача, але не було вручено йому через відсутність його за адресою доставки.

Як зазначалось, вище частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

Проте, в даному випадку дії відповідача не можна кваліфікувати, як "мовчазну згоду", оскільки останній скористався своїм правом та надіслав позивачу лист-заперечення, у встановлений частиною 6 статті 33 Закону місячний строк, проте, позивач в порушення Правил надання послуг поштового зв`язку, відповідно до яких, для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", не забезпечив можливості вручення йому поштою за належною адресою доставки вказаного поштового відправлення, що не дає підстав вважати лист-повідомлення від 17.04.2019 №27-23-0.3-2693/2-19 відсутнім у відповідача у розумінні ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Твердження скаржника, що сам відправник надав Укрпошті невірний номер мобільного телефону отримувача, у зв`язку із чим останній не мав можливості дізнатись про надходження у поштове відділення листа на його ім`я, судовою колегією залишається поза увагою з огляду на те, що відправлення було доставлене позивачу за місцем знаходження Товариства, проте, причиною невручення поштового відправлення стало саме те, що за адресою доставки нікого не було на роботі.

Водночас судова колегія звертає увагу, що Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області -є юридичною особою, а на вказаному листі проставлений реєстровий номер вихідної кореспонденції, відповідно до Інструкції з діловодства в Головному управлінні та структурних підрозділах.

Судова колегія звертає увагу, що навіть інформація з електронного реєстру відправлення вихідної кореспонденції, створеного для внутрішнього користування є належним доказом направлення листа-повідомлення.

Дана правова позиція узгоджується із позицією викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.07.2019 у справі №392/38/17.

За таких обставин судова колегія дійшла до переконання, що договір від 10.04.2009 в силу ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не вважається поновленим, а суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для укладення запропонованої позивачем додаткової угоди про поновлення цього договору на новий строк.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до переконання, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2019 у справі №925/779/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Селянського (фермерського) господарства "Ольга" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2019 у справі №925/779/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Ольга" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2019 у справі №925/779/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №925/779/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 20.01.2020.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала