РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.01.2020Справа № 910/14417/19
Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 25 482,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 25 482,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незабезпечення відповідачем збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, про що складено комерційний акт № 450003/174/1 від 24.07.2019. Вартість недостачі вантажу за розрахунком позивача становить 25 482, 00 грн., у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення зазначеної суми збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 відкрито провадження у справі № 910/14417/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

18.11.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.09.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Паливно-енергетична компанія «Газ-Енерго» (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Вінницяоблпаливо» (Покупець) укладено Договір № 14/09-16 постачання вугільної продукції, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти та оплатити згідно з умовами цього договору вугільну продукцію. Найменування, ціна, кількість, якість, термін й умови постачання, терміни оплати продукції та інші відомості, необхідні для виконання цього договору, зазначені у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

19.07.2019 року між Постачальником та Покупцем підписана Специфікація на вугільну продукції (Додаток № 12 до Договору), в якій сторонами погоджено поставку вугільної продукції: марка-А 13-25/АМ (13-25), кількість - 340 т, ціна - 3 100 грн./т, вартість - 1 264 800,00 грн. ( у тому числі 20% ПДВ). На умовах 100% попередньої оплати з терміном поставки - липень 2019 року; умови поставки: FCA - станція вантажовідправника (ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», код 5575, станція Новогродівка Донецької залізниці, код 482201).

Для оплати вартості вугільної продукції Постачальником виставлений Покупцю рахунок на оплату № 70 від 19.07.2019 року на суму 1 253 454,00 грн.

На виконання вказаного Договору, Постачальник за видатковою накладною № 60 від 19.07.2019 року поставив, а Покупець прийняв, вугілля кам`яне марки АМ 13-25, в кількості 336,95 т загальною вартістю 1 253 454,00 грн.

Крім того, 19.07.2019 року між Постачальником та Покупцем підписаний Акт № 60 прийому-передачі вугільної продукції, за яким Постачальник поставив, а Покупець прийняв вугілля кам`яне марки АМ 13-25, відвантажене з ТОВ ЗФ «Селидівська» у кількості 336,95 т., згідно з переліком, загальною вартістю 1 253 454,00 грн., зокрема, за залізничною накладною № 50739101 у вагоні 65834236 в кількості 68,00 тонн, вартістю 210 800,00 грн.

09.02.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Вінницяоблпаливо» (Замовник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (Перевізник) укладено Договір №08287/ЦТЛ-2018 про надання послуг, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

19.07.2019 року за залізничною накладною № 50739101 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЗФ «Селидівська» здійснило відправлення вагону № 65834236 з вугіллям кам`яним АМ 13-25 зі станції відправлення Новогродівка, Донецької залізниці, код 5575 (відправник ТОВ «ЦЗФ «Селидівська») на станцію Оратівський районний паливний склад ПрАТ «Вінницяоблпаливо».

При надходженні вагонів на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці залізницею проведено перевірку маси вантажу шляхом переважування на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагоні № 65834236 не відповідає масі, вказаній у накладній, про що складено Комерційний акт № 450003/174/1 від 24.07.2019.

У розділі Д Комерційного акту № 450003/174/1 від 24.07.2019 зазначено: 24.07.2019 р. на підставі акту загальної форми ст. Покровськ Дон. зал. № 55259 від 23.07.2019, проводилось комісійне переважування вагону № 65834236, що прибув за відправкою ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», Новогродівка, Донецької залізниці. За документами значиться вантаж «Антрацит АМ 13-25», насипом, вантаж промаркований непереривними борознами по усьому вагону нанесеними катком та білим вапном, вага брутто - не вказано, тара 22 200 кг, нетто - 68 000 кг.

При переваженні вагону в статичному режимі у присутності заст. ДС Клюєва, АРВ Кузьміч, представник ВП Спицького, ВОХОР Солодовника на справних вагонних 150 тн електронно-тензонометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-вузол, заводський № 032, що пройшли держповірку 28.12.2018 р., виявилось вага брутто-81 300кг, тара за документом - 22200 кг, нетто - 59 100 кг, що менше вказаної в документі на 8 900 кг. Навантаження вантажу нижче бортів на 40-60 см, нерівномірне, маркування не проглядається. За рухом поїзду з 1 по 7 люки вантаж потоптаний, мається поглиблення довжиною 1050 см, шириною 280 см, глибиною 6-70 см, маються сліди ходіння. В технічному відношенні вагон справний. Торцеві двері та розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вага підтвердилась. Вантаж, якого бракує, в вагоні вміститися зміг би. Зав вантажним двором за штатним розкладом немає.»

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з незабезпеченням схоронності вантажу під час його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу, та просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» збитки, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 25 482 грн. 00 коп.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує про відсутність підстав для стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено наявність вини відповідача у втраті вантажу, зважаючи на те, що при прийнятті вантажу до перевезення його маса визначена безпосередньо вантажовідправником, перевірка зазначеної ваги не є обов`язком залізниці.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з "Загальними положеннями" Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з абз. 1 п. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як встановлено судом, 19.07.2019 року за залізничною накладною № 50739101 Товариство з обмеженою відповідальністю «Паливно-енергетична компанія «Газ-Енерго» здійснило відправлення вагону № 65834236 з вугіллям кам`яним АМ 13-25 зі станції відправлення Новогродівка, Донецької залізниці, код 5575 (відправник ТОВ «ЦЗФ «Селидівська») на станцію Оратівський районний паливний склад ПрАТ «Вінницяоблпаливо».

При надходженні вагонів на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці залізницею проведено перевірку маси вантажу шляхом переважування на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагоні № 65834236 не відповідає масі, вказаній у накладній, про що складено Комерційний акт №450003/174/1 від 24.07.2019 року.

У розділі Д Комерційного акту №450003/172/6 від 24.07.2019 року зазначено: « 24.07.2019 р. на підставі акту загальної форми ст. Покровськ Дон. зал. № 55259 від 23.07.2019, проводилось комісійне переважування вагону № 65834236, що прибув за відправкою ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», Новогродівка, Донецької залізниці. За документами значиться вантаж «Антрацит АМ 13-25», насипом, вантаж промаркований непереривними борознами по усьому вагону нанесеними катком та білим вапном, вага брутто - не вказано, тара 22 200 кг, нетто - 68 000 кг.

При переваженні вагону в статичному режимі у присутності заст. ДС Клюєва, АРВ Кузьміч, представник ВП Спицького, ВОХОР Солодовника на справних вагонних 150 тн електронно-тензонометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-вузол, заводський № 032, що пройшли держповірку 28.12.2018 р., виявилось вага брутто-81 300кг, тара за документом - 22200 кг, нетто - 59 100 кг, що менше вказаної в документі на 8 900 кг. Навантаження вантажу нижче бортів на 40-60 см, нерівномірне, маркування не проглядається. За рухом поїду з 1 по 7 люки вантаж потоптаний, мається поглиблення довжиною 1050 см, шириною 280 см, глибиною 6-70 см, маються сліди ходіння. В технічному відношенні вагон справний. Торцеві двері та розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вага підтвердилась. Вантаж, якого бракує, в вагоні вміститися зміг би. Зав вантажним двором за штатним розкладом немає.»

За приписами ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Відповідно до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну).

Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом) , а також "Спосіб визначення маси".

При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.

Відповідно до п.1. Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України « 542 від 20.08.2001 року, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.

Судом встановлено, що відомості про зафіксовану Сторонами недостачу вантажу у вагоні внесені до Комерційного акту №450003/174/1 від 24.07.2019 року.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому приймаються Судом до уваги в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній №50739127, фактичній масі вантажу.

У вирішенні спорів, пов`язаних із збереженням вантажу під час перевезення насипом у вагонах відкритого типу, зокрема, вугілля, необхідно виходити з того, що стаття 111 Статуту звільняє перевізника від відповідальності за втрату та недостачу вантажу, якщо вантаж прибув на станцію призначення у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника за відсутності ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. Відправник згідно зі статтею 37 Статуту повинен визначити масу вантажу і зазначити її у залізничній накладній. Якщо залізниця використає своє право перевірити правильність даних, зазначених відправником у накладній, та візьме участь у контрольній перевірці маси вантажу, то сама лише ця обставина не є підставою для покладання відповідальності за недостачу вантажу на залізницю, а повинна оцінюватись поряд з іншими обставинами справи. Прибуття напіввагона на станцію призначення з недовантаженням до рівня бортів не свідчить про втрату або розкрадання навалочного або насипного вантажу при перевезенні, оскільки згідно зі статтею 111 Статуту позивач має довести вину перевізника. Залізниця вправі перевіряти дані, зазначені відправником в залізничні накладній, але не зобов`язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона приймає до перевезення. Не має також правового значення оцінка того, чи могла залізниця при прийнятті вантажу до перевезення побачити недовантаження у вагоні, оскільки Статут та Правила перевезення не передбачають визначення маси вантажу "на око". До того ж різні вантажі мають різну питому вагу та вологість, внаслідок чого вантаж масою 70 тонн може займати лише третину або половину вагона. (п.3.19 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» №04-5/601 від 29.05.2002 року)

Відповідно до пп. "а" п. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

В матеріалах справи наявна довідка відправника стосовно вартості 1 тони вугільної продукції, яка була відправлена за залізничною накладною №50739101 у вагоні № 65834236; копія рахунка-фактури №70 від 19.07.2019 р., виставленого ТОВ «ПЕК «Газ-Енерго»; копії платіжних доручень № 6662 від 13.08.2019 року, № 6687 від 15.08.2019 року, № 7345 від 10.09.2019 року, № 7401 від 16.09.2019 року, № 7440 від 17.09.2019 року, № 7486 від 18.09.2019 року, № 7523 від 20.09.2019 року, № 7603 від 23.09.2019 року, № 7674 від 27.09.2019 року та № 7703 від 30.09.2019 року. Крім того, на підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу до матеріалів справи також подано Акт прийому- передачі вугільної продукції №60 від 19.07.2019 р.

У п. 2.7 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" зазначено, що згідно зі статтями 924 ЦК України , 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Суд зазначає, що в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України та ст.ст. 114, 115 Статуту вказані документи є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Всі вказані документи, які повинні бути надані одержувачем вантажу (позивачем) долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс.

Суд зазначає, що вартість 1 тони вантажу у вагоні № 65834236 становить 3 100,00 грн. без ПДВ

Згідно з Комерційним актом №450003/174/1 від 24.07.2019 року:

- в вагоні № 65834236 нестача склала 8 900 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 68000 кг) складає: 68000 кг * 1% = 680 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 8900 кг - 680кг = 8220кг. (8,22 т). Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №65834236 складає: 8,22 т * 3 100,00 грн. = 25 482,00 грн.

Таким чином, вартість втраченого вантажу в вагоні становить 25 482,00 грн.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні № 65834236, завданої шкоди - нестачі товару на суму 25 482,00 грн. та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому Відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вагонах сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту.

Таким чином, оскільки при перевезенні вантажу у вагоні № 65834236 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу у вказаному вагоні, прийнятому до перевезення, у зв`язку з чим виявилась нестача вантажу на суму 25 482,00 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 25 482,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 25 482,00 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (21021, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Хмельницьке шосе, будинок 122, Ідентифікаційний код юридичної особи 01880670) 25 482 двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 00 коп. збитків, 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п. 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 10.01.2020

Суддя С. В. Стасюк