ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. ОдесаСправа № 923/1077/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.;

За участю представників сторін:

Від ДП "Херсонський морський торговельний порт" - Динюк І.Р., договір № 1881, від 03.12.19;

від ДП "АМПУ" - Подоляк О.І., довіреність №4495/10-01-01/вих, від 11.12.19;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 02.09.2019

по справі №923/1077/18

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України"

до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

про внесення змін до договору,

(суддя першої інстанції: Соловйов К.В. дата та місце ухвалення рішення: 02.09.2019, Господарський суд Херсонської області, м.Херсон, вул. Театральна, 18)

В грудні 2018 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (далі ДП «АМПУ») звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (далі ДП «Херсонський морський торговельний порт») про внесення змін до договору про надання послуг від 22.01.2018 №5Р/3-П-ХЕФ-18, та просило: «Пункт 3.2. розділу 3 "Ціна договору та порядок розрахунків" змінити та викласти в наступній редакції: "3.2. Вартість оформлення разової перепустки на територію для в`їзду вантажного автотранспорту сторонніх організацій складає 60,40 грн. (шістдесят грн. 40 коп.), крім того ПДВ 20% - 12,08 (дванадцять грн. 08 коп.), разом 72,48 грн. (сімдесят дві грн.. 48 коп.) з ПДВ"; розповсюдити п.3.2. договору від 22.01.2018 № 5Р/3-ПХЕФ-18 до правовідносин, які виникли між Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" та Державним підприємством "Адміністрація морських портів України", в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського торговельного порту) з 01 жовтня 2018 року згідно ст. 631 Цивільного кодексу України.

Правовими підставами позову ДП "АМПУ" зі спрямованими до ДП "Херсонський морський торговельний порт" вимогами про внесення змін до договору вказано ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України та ч.ч. 2 - 4 ст.188 Господарського кодексу України, а в якості обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги зазначено про укладення 22.01.2018 між сторонами справи договору про надання послуг № 5Р/3-П-ХЕФ-18, зі строком дії цього договору до 31.12.2018, до якого виникла необхідність внести зміни в частині розміру плати за послугу, у зв`язку з збільшенням з 01.10.2018 тарифу позивача за надання передбаченої договором послуги, про повідомлення позивачем відповідача, як-то передбачено договором про зміну тарифу на послугу, та направлення позивачем відповідачеві пропозицій про внесення змін до договору, які (пропозиції) відповідач проігнорував, й ухиляючись від внесення запропонованих змін до договору, продовжував замовляти та отримувати послуги за договором, не розраховуючись за них з підстав неузгодження між сторонами розміру оплати за послуги на четвертий квартал 2018 року. Зазначене спричинило звернення позивача, в період дії (чинності) договору, 27.12.2018, до суду з позовом про внесення до договору відповідних змін.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 02.09.2019 позовні вимоги задоволено частково, внесено зміни до укладеного 22.01.2018 ДП "Херсонський морський торговельний порт" та ДП "АМПУ" договору про надання послуг № 5Р/3-ПХЕФ-18, а саме: "Пункт 3.2. розділу 3 "Ціна договору та порядок розрахунків" змінено та викладено в наступній редакції: "3.2. Вартість оформлення разової перепустки на територію для в`їзду вантажного автотранспорту сторонніх організацій складає 60,40 грн. (шістдесят грн. 40 коп.), крім того ПДВ 20% - 12,08 (дванадцять грн. 08 коп.), разом 72,48 грн. (сімдесят дві грн.. 48 коп.) з ПДВ"; вказані зміни до пункту п.3.2. договору від 22.01.2018 № 5Р/3-ПХЕФ-18 застосовуються до правовідносин, які виникли між Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" та Державним підприємством "Адміністрація морських портів України", в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського торговельного порту), з 18 жовтня 2018 року.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що у зв`язку з ухиленням відповідача від вирішення в досудовому порядку ініційованого позивачем питання про внесення у встановленому законом порядку змін до договору про надання послуг від 22.01.2018 № 5Р/3-П-ХЕФ-18, в частині зміни (збільшення) тарифу, за яким мають проводитися розрахунки за послуги, з жовтня 2018 року, такі зміни мають бути внесені до договору у судовому порядку.

Поряд з цим, відповідні зміни мають бути внесені в договір не з 01.10.2018, як-то вказано позивачем у позовних вимогах, а з 18 жовтня 2018 року, оскільки, саме, до цієї дати пройшло 20 днів з 27.09.2018 - моменту повідомлення відповідача позивачем, які обидва розташовані у місті Херсоні за однією адресою (м. Херсон, проспект Ушакова, буд.4), про зміну з 01.10.2018 розміру тарифу для розрахунку за договором, після чого позивач, не надіславши будь-яких зауважень та заперечень щодо таких змін, продовжував звертатися до позивача за отриманням послуг.

Не погоджуючись з рішення місцевого господарського суду, ДП "Херсонський морський торговельний порт" звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 02.09.2019 скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ДП "Херсонський морський торговельний порт" вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте при недовденості обставин, які мають значення для справи, а також із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що він не підписував додаткової угоди щодо зміни вартості послуг, продовжуючи подавати заявки та отримуючи послуги за договором, відповідач керувався і виконував саме умови діючого договору (не припиненого та не зміненого на час його виконання), відповідачем не вчинено жодної дії, яка б свідчила про прийняття запропонованих позивачем змін до умов договору.

На думку заявника апеляційної скарги задоволення позовної вимоги стосовно внесення змін з 18.10.2018, прямо суперечить положенням ч.3 ст. 632 Цивільного кодексу України, оскільки в такому випадку ДП "Херсонський морський торговельний порт" змушений сплатити додаткові кошти за договором, який був належним чином виконаний в порядку і на умовах, які діяли під час його виконання.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 відкрито апеляційне провадження по справі №923/1077/18 за апеляційною скаргою ДП "Херсонський морський торговельний порт" на рішення Господарського суду Херсонської області від 02.09.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 розгляд справи №923/1077/18 призначено на 16.12.2019.

12.12.2019 до Пвденно-західного апеляційного господарського суду від від ДП «АМПУ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

В судовому засіданні 16.12.2019 оголошено перерву по справі №923/1077/18, розгляд справи призначено на 13.01.2020.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та вимоги, викладені ними письмово.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

22.01.2018 ДП "Адміністрація морських портів України", в особі Херсонської філії цього державного підприємства, як виконавець, та ДП "Херсонський морський торговельний порт", як замовник, уклали між собою договір про надання послуг №5Р/3-П-ХЕФ-18.

Відповідно до п.1.1. укладеного договору виконавець зобов`язався надати замовнику послуги з оформлення та видачі разових перепусток для в`їзду вантажного автотранспорту сторонніх організацій (автотранспорт юридичних осіб та фізичних осіб, призначений для перевезення зовнішньоторговельних та транзитних вантажів, з метою їх подальшого перевантаження силами та засобами замовника) на територію Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України", а замовник зобов`язався оплатити послуги на умовах договору.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що вартість послуги з оформлення та видачі однієї перепустки складає 57,62 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20% 11,52 грн., що разом складає 69,14грн., відповідно до калькуляції.

Розрахунки замовника та виконавця проводяться в національній валюті за тарифами, що діють у виконавця на момент надання цих послуг, згідно виставлених, на підставі облікових даних служби пропускного режиму рахунків виконавця, при цьому, про зміну ціни або тарифів виконавець письмово сповіщає замовника (пункт 3.3. договору).

Відповідно до приписів п.5.1, 5.2 договору усі спори, що виникають з договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами, а при неможливості вирішити спір шляхом переговорів - господарським судом. Договір діє до 31.12.2018, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань за договором (пункт 6.1. договору);

Пунктом 9.1 договору унормовано, що зміни до договору, якщо інше не передбачено договором або чинними законодавством, оформлюються додатковою угодою до договору. Зміни до договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, безпосередньо у договорі або чинним законодавством (пункт 9.2. договору).

У зв`язку зі зміною базових показників та з метою запобігання збитковості надання окремих послуг, наказом ДП "Адміністрація морських портів України", в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України", від 28.09.2018 №375 встановлено, що з 01.10.2018 вводяться в дію нові тарифи на послуги пропускного режиму та служби морської безпеки вказаної філії, зокрема, тариф в розмірі 60,40 грн., без ПДВ, на послугу з оформлення разової перепустки на територію для в`їзду вантажного автотранспорту сторонніх організацій.

Листом від 18.10.2018 №26-04-01.01.-20 позивач направив відповідачу додаткову угоду до договору про надання послуг, за підписом керівника позивача та скріплену відбитком печатки позивача, в якій було відображено новий тариф.

Відповідно до вхідного штампу вказаний лист отримано відповідачем 18.10.2019.

Разом з тим, відповіді на цей лист відповідач не надав, відповідну додаткову угоду не підписав.

В подальшому, позивач направив відповідачу рахунки на оплату №2619 від 05.11.2018 та № 2820 від 04.12.2018, та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №6956 від 31.10.2018 та №7788 від 30.11.2018 за надання послуг за жовтень та листопад 2018 року, в яких вартість послуг буда визначена виходячи з нового (більшого за розміром проти вказаного у договорі) тарифу на послугу.

Отримавши вказані акти та рахунки відповідач, за супровідним листом від 21.12.2018 №19-18/107, повернув їх позивачеві, відповідно, не підписавши та не сплативши, мотивуючи такі свої дії неналежним оформленням позивачем цих актів та рахунків, зазначивши, що «у них вказано більший тариф на послугу, що передбачений договором».

Поряд з цим, протягом жовтня - листопада 2018 року, а також у грудні 2018 року, по 21.12.2018 року, дату повернення відповідачем позивачеві вказаних актів та рахунків, відповідач продовжував звертатися до позивача за отриманням послуг та, фактично отримував такі послуги позивача, що підтверджуються доданими до справи доказами - відповідними первинними документами.

У зв`язку з відсутністю згоди відповідача на оплату наданих позивачем у жовтні - грудні 2018 року за діючим в період надання цих послуг тарифом на ці послуги, позивач в період строку дії договору, а саме 27.12.2018, звернувся до суду з відповідним позовом про внесення змін до договору. (т.1 а.с.3)

Відповідачем по справі не заперечується, що про введення з 01.10.2018 нового тарифу на послуги пропускного режиму йому стало відомо по отриманню від позивача відповідної інформації, в порядку пункту 3.3 договору, що містив лист позивача від 27.09.2018 № 26-04-01.01.-19, зареєстрований 27.09.2018 за вхідним №3937/24 відповідача (т.1 а.с.35).

Вказані обставини стали підставою для звернення ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України" з відповідним позовом про внесення змін до договору про надання послуг від 22.01.2018 №5Р/3-П-ХЕФ-18.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.202 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами. так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладанні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі встановлюється у порядку, встановленому цим кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Як зазначалося раніше, 22.01.2018 ДП "Адміністрація морських портів України", в особі Херсонської філії цього державного підприємства, як виконавець, та ДП "Херсонський морський торговельний порт", як замовник, уклали між собою договір про надання послуг №5Р/3-П-ХЕФ-18.

Пунктом 6.1 договору сторони передбачили, що договір діє до 31.12.2018, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що закінчення терміну дії договору не свідчить про вичерпання відповідного спору та не перешкоджає внесенню вказаних змін до договору, оскільки з позовом про внесення змін до договору позивач звернувся до суду в період його дії.

Крім того, між сторонами по справі на момент закінчення строку дії договору про надання послуг наявний спір в частині оплати за надані послуги, які залишаються до цього часу неоплаченими.

З огляду на зазначене, враховуючи наведені приписи чинного законодавства України, доводи апелянта в частині неможливості внесення змін до договору, у зв`язку із його закінченням, судова колегія не приймає до уваги, а висновки місцевого господарського суду в частині того, що внесення змін до договору, що припинив свою дію, з розповсюдженням дії внесених змін на період дії договору, починаючи з 01.10.2018 (дати введення в дію нового тарифу відповідача на послугу), є ефективним способом захисту права позивача є вірним та обґрунтованим.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно задоволення позовних вимог про внесення змін до договору, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Відповідно до ч.3 ст.21 Закону України "Про морські порти" тарифи на послуги, що надаються в морському порту, крім спеціалізованих послуг порту, та послуг, які оплачуються у складі портових зборів, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, якій надає відповідні послуги, та замовником цих послуг.

Відповідно до ст.188 Господарського кодексу України зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні за договором.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 188 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк, з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішення договір змінено, договір вважається зміненим з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.654 Цивільного кодексу України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом або не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктами 3.2, 3.3 договору передбачено, що вартість послуги з оформлення та видачі однієї перепустки складає 57,62 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20% 11,52 грн., що разом складає 69,14 грн., відповідно до калькуляції. Розрахунки замовника та виконавця проводяться в національній валюті за тарифами, що діють у виконавця на момент надання цих послуг, згідно виставлених, на підставі облікових даних служби пропускного режиму рахунків виконавця, при цьому, про зміну ціни або тарифів виконавець письмово сповіщає замовника.

Відповідач, будучи обізнаним з введенням в дію з 01.10.2018 нового тарифу на передбачену договором послугу, та, маючи, за договором, крім іншого, обов`язок проводити розрахунок за послуги за тарифом, що діє за станом на час їх надання, протягом встановленого ч.3 ст.188 Господарського кодексу України строку не проявив будь-якого свого відношення до ініційованих позивачем змін до договору про надання послуг від 22.01.2018 № 5Р/3-П-ХЕФ-18, продовжуючи замовляти та отримувати зазначені послуг, що було розцінено позивачем як згода на застосування нового розміру тарифу, з огляду на виконання позивачем умови про повідомлення відповідача про введення в дію нового тарифу та наявність у відповідача договірного обов`язку проводити оплату послуг за діючим тарифом на час їх надання.

У зв`язку з вищевикладеним, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку наявні всі підстави для внесення у встановленому законом порядку змін до договору про надання послуг від 22.01.2018 № 5Р/3-П-ХЕФ-18 в частині зміни (збільшення) тарифу, за яким мають проводитися розрахунки за послуги з жовтня 2018 року.

Відповідні зміни мають бути внесені в договір не з 01.10.2018, а з 18 жовтня 2018 року, а саме - після спливу 20 днів з 27.09.2018 - моменту повідомлення відповідача позивачем, які обидва розташовані у місті Херсоні за однією адресою (м. Херсон, проспект Ушакова, буд.4), про зміну з 01.10.2018 розміру тарифу для розрахунку по договору.

Враховуючи зазначене, доводи апелянта колегією суддів відхиляються як такі, що не впливають на правомірність прийнятого Господарським судом Херсонської області рішення, а висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про внесення змін договору про надання послуг, укладеного між сторонами по справі, є вірними.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення суду в частині стягнення суми пені відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" на рішення Господарського суду Херсонської області від 02.09.2019 по справі №923/1077/18 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Херсонської області від 02.09.2019 по справі №923/1077/18 залишається без змін.

У зв`язку з відмовою судом апеляційної інстанції в задоволенні апеляційної скарги ДП «Херсонський морський торговельний порт» витрати по оплаті правничої допомоги не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" на рішення Господарського суду Херсонської області від 02.09.2019 по справі №923/1077/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 02.09.2019 по справі №923/1077/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 20.01.2020 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: А.І. Ярош

Г.І. Діброва