ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4071/19

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Прохорова С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго" 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код 00131954
до Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, код 07923280 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_1 , 64202, Харківська область, м. Балаклія Арсенальна, буд. 1,
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява АТ "Харківобленерго" (позивач) про стягнення з Квартирно-експлутаційного відділу (відповідач) пені в сумі 16 939,05 грн., 3% річних в сумі 2 888,36 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5 175,63 грн. на загальну суму 25 003,04 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем, як платником, умов договору про постачання електричної енергії від 01.09.2006 № 62-051.

Судові витрати в сумі 1 921,00 грн. сплаченого судового збору просить також стягнути з відповідача.

В своїй позовній заяві, позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2019, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.12.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Також, до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_1 .

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Про розгляд справи сторони були повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві .

18.12.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова просить суд зменшити розмір пені на 90% та покласти на позивача витрати по сплаті судового збору.

23.12.2019 р. позивачем було подано відповідь на відзив, в якому викладено пояснення щодо нарахованих відповідачем інфляційних втрат і пені та висловлено заперечення на відзив відповідача.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Ухвалою суду від 11.12.2019 було роз`яснено сторонам, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У встановлені судом строки додаткових письмових доказів, клопотань, заяв та пояснень від сторін до суду не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

На підставі договору про постачання електричної енергії від 01.09.2006 № 62-051 (далі - Договір) АК «Харківобленерго», яка у червні 2018 року змінила назву на Акціонерне товариство Харківобленерго у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту АТ Харківобленерго, (надалі - Заявник, Постачальник) відпускала електричну енергію Військовій частині НОМЕР_1 (надалі Споживач) електричну енергію.

27.12.2012 у зв`язку з прийняттям нової редакції Правил користування електричної енергії згідно Постанови НКРЕ № 105 від 04.02.2010 Заявник уклав додаткову угоду про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії № 62-051 від 01.09.2006.

Відповідно до п. 9.4 Додаткової угоди від 14.10.2011 цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2012 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Враховуючи, що жодною із сторін Договору не було заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, Договір був продовжений на 2019 рік.

Також 08.01.2014р. між Позивачем, Військовою частиною НОМЕР_1 (третя особа) та Відповідачем було укладено додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії № 62-051 за якою сторони змінили в п. 4.1,4.2, 4.4, 4.5, п. 6, п.8, п. 9, та п.10 додатка 2 до Договору «Порядок розрахунків» та слово «Споживач» на «Платник».

Таким чином, відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились, що саме Відповідач здійснює повну оплату вартості обсягу електричної енергії один раз за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Статтею 526 ЦК України, визначено, що договірні зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до вказівок Закону та Договору.

Відповідно до п. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов Договору, п. 2.1.2 якого передбачено, що постачальник електричної енергії зобов`язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 Договору, відповідно до додатка 1 «Договірні величини споживання» та додатка 2 «Порядок розрахунків».

Відповідно до п. 2.3.3 додаткової угоди від 27.12.2012 до Договору споживач зобов`язаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування.

Згідно з п. 5 додатка 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії.( п.4.1 розділу IV Правил роздрібного ринку електричної енергії) Відповідно до Додаткової угоди від 05.01.2015 до Договору споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 10 операційних днів з дня його отримання.

Зобов`язання щодо оплати електричної енергії повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та чинних нормативно-правових актів (ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України). Крім того, самим Договором, а саме п. 2.2.1 передбачено обов`язок Відповідача виконувати його умови.

Позивач, як Постачальник електричної енергії за договором, виконав свої зобов`язання по договору у повному обсязі та здійснив відпустку електричної енергії Споживачу у грудні 2018, за яку Відповідач розрахувався несвоєчасно, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість по пені, 3% річних, та індексу інфляції, та склала 25003,04грн.

Фактична сума боргу Відповідача за грудень 2018 р. у сумі 251 650,84 грн. підтверджена рішенням суду від 01.08.2019р. по справі № 922/1845/19 (з урахуванням оплат платіжними дорученнями) та стягнута на користь АТ Харківобленерго.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Окрім того, прострочення виконання зобов`язання не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, Законом України Про ринок електричної енергії. Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносин зі споживачами усіх форм власності регулюється спеціальним законодавством, що передбачає здійснення постачання (продаж) електричної енергії споживачу за договором про постачання електричної енергії.

Відповідно до статті 4 Закону України Про ринок електричної енергії учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Згідно з статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відсутність бюджетного фінансування, відповідно до вимог статті 629 Цивільного кодексу України, не звільняє зобов`язану сторону своєчасного виконувати зобов`язань за договором. Дана правова позиція повністю узгоджується з висновком Європейського суду з прав людини (справа "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 листопада 2005 року).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з оплати заборгованості за Договором, позивачем було нараховано відповідачу 16 939,05 грн. пені (за травень липень 2019 року), 5 175,63 грн. інфляційних втрат (за травень, червень та жовтень 2019 року) та 2 888,36 грн. три відсотки річних (за травень-жовтень 2019 року).

Відповідно до статті 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 6 Додатку № 2 (Порядок розрахунків) та п.п. 4.2. цього Договору, з порушенням термінів визначених додатком № 2 Порядок розрахунків, споживач сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується Споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений додатком № 2 Порядок розрахунків, до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Також, частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови ПВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Дані щодо розміру облікової ставки НБУ та офіційна інформація по індексам інфляції є публічно доступною офіційною інформацією, яка оприлюднюється у встановленому законом порядку, тому суд не може прийняти заперечення відповідача відносно ненадання позивачем затвердженого розміру облікової ставки НБУ та офіційних даних про індекс інфляції.

Судом перевірено арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних за допомогою програми Калькулятор Ліга, та встановлено, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 16 938,92 грн., а не 16 939,05 як було заявлено позивачем, а розмір 3% річних становить 2889,13 грн. з яких позивачем заявлено до стягнення 2888,36 грн., що є безумовним правом позивача самостійно визначати свої позовні вимоги.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат відповідає вимогам діючого законодавства, є правомірним.

Таким чином, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 16 938,92 грн., 3% річних в сумі 2888,36 грн., а також інфляційних втрат в сумі 5175,63 грн.

В задоволенні ж позову в частині стягнення 0,13 грн. пені суд відмовляє у зв`язку з невірним розрахунком.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, інших обставин, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідністю розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Керуючись ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Господарський суд також приймає до увагу правову позицію Конституційного Суду України, викладену у Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 стосовно офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки має відповідати передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Суд, розглянувши доводи і заперечення учасників справи та надані докази у їх сукупності, враховуючи причини неналежного виконання зобов`язань та особливості державного регулювання у сфері фінансування бюджетних установ, повне стягнення з відповідача (боржника) заборгованості, на яку нараховано штрафні санкції, но при цьому зазначаючи про необхідність неухильного виконання зобов`язань, з метою дотримання балансу інтересів сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50%.

При цьому судом враховано зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 правову позицію Конституційного Суду України, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Поряд з цим, визначаючись щодо зменшення, суд також враховує обовязковість виконання зобовязань, баланс інтересів сторін. Крім того і те, що відповідач в повному обсязі погасив основну заборгованість, хоч і не встановлені договором строки.

Враховуючи встановлені обставини, зазначені положення діючого законодавства України і умови укладеного сторонами Договору, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача частково з урахуванням зменшення пені на 50%.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 9 згаданої статті якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Також суд враховує п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" в якій вказується, що у разі, коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача у розмірі 1920,99 грн., що є пропорційно вимогам з урахуванням невірного розрахунку позивачем розміру пені.

.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру пені частково.

Зменшити розмір пені на 50 відсотків.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ідентифікаційний код юридичної особи 07923280) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код 00131954) на рахунок НОМЕР_2 АТ Мегабанк, МФО 351629, код 00131954:

- суму пені в розмірі 8 469,46 грн.,

- суму 3% річних в розмірі 2 888,36 грн.,

- суму інфляційних втрат в розмірі 5 175,63 грн.

В частині позовних вимог в розмірі 8 469,46 грн. пені відмовити у зв`язку зі зменшенням розміру штрафних санкції на 50%.

В частині позовних вимог в розмірі 0,13 грн. пені відмовити у зв`язку з невірним розрахунком.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1920,99 грн. покласти на відповідача.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ідентифікаційний код юридичної особи 07923280) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код 00131954) на рахунок НОМЕР_2 АТ Мегабанк, МФО 351629, код 00131954:

- 1 920,99 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Учасники справи:

Позивач - Акціонерне товариство "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код 00131954).

Відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ідентифікаційний код юридичної особи 07923280).

Третя особа - Військова частина НОМЕР_1 (Харківська область, м. Балаклія Арсенальна, буд. 1, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повне рішення складено "09" січня 2020 р.

Суддя С.А. Прохоров