РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2020Справа № 910/15076/19

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ"

(вул. Київська, буд. 1, м. Добропілля, Донецька обл., 85003)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

(вул. Єжі Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03680)

про стягнення 184 087 грн. 73 коп.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

28.10.2019 Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою № 05/1356 від 23.10.2019 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 184 087 грн. 73 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/15076/19 від 29.10.2019 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" залишено без руху.

15.11.2019 від Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 29.10.2019.

18.11.2019 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/15076/19 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

28.11.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів по справі, в яких просить витребувати в позивача оригінал із всіма додатками договору від 27.01.2016 №1-1-2016/006, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу за накладними № 50469485, 50583079, 50696368, 50654557, 50416171, 50358621, 50745215,50439533, 50436211 та витребувати у позивача належним чином засвідчені довіреності та/або інші документи, що підтверджують право в.о. директора та головного бухгалтера Бурштинська ТЕС вчиняти переуступні надписи на залізничних накладних № 50469485, 50583079, 50696368, 50654557, 50416171, 50358621, 50745215,50439533,50436211.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Згідно ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Так, враховуючи те, що відповідачем у клопотаннях не зазначено жодних заходів, що вживались особою для отримання доказів самостійно, причин неможливості отримати цей доказ самостійно відповідачем, у зв`язку із недотриманням положень статті 81 ГПК України, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" відповідно до Технічних умов завантажило вугілля кам`яне:

у вагон №64176407 в кількості 69500 кг по накладній №50469485 від 29.06.2019р.,

у вагон №62009006 в кількості 69600 кг по накладній №50583079 від 07.07.2019р.,

у вагон №50696368 в кількості 69700 кг по накладній №50696368 від 16.07.2019р.,

у вагон №52571353 в кількості 69600 кг по накладній №50654557 від 13.07.2019р.,

у вагони №62965462 в кількості 69900 кг та №53744868 в кількості 70600 кг по накладній №50416171 від 26.06.2019р.,

у вагон №53500450 в кількості 68600 кг по накладній №50358621 від 22.06.2019р.,

у вагони №63094247 в кількості 69800 кг та №62676713 в кількості 69600 кг по накладній №50745215 від 20.07.2019р.,

у вагони №53584363 в кількості 68600 кг та №63244156 в кількості 70000 кг по накладній №50439553 від 27.06.2019р.,

у вагони №62523980 в кількості 70000 кг, №61966552 в кількості 68800 кг та №53524120 в кількості 69000 кг по накладній №50436211 від 27.06.2019р. та передало вказаний вантаж для перевезення Залізниці.

Згідно з накладними №50469485, №50583079, №50696368, №50654557, №50416171, №50358621, №50745215, №50439553 та №50436211 навантаження на рівні бортів, поверхня вантажу маркована повздовжніми борознами.

Згідно з пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з накладними №50469485, №50583079, №50696368, №50654557, №50416171, №50358621, №50745215, №50439553 та №50436211 залізниця прийняла у ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" на станції Добропілля Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення і зобов`язалась доставити його на станції Ладижин Одеської залізниці та Бурштин Львівської залізниці - одержувач ТЕС AT "ДТЕК Західенерго".

На станціях Синельникове Придніпровської залізниці, Ладижин Одеської залізниці, Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, Добропілля Донецької залізниці та Бурштин Львівської залізниці були складені комерційні акти №453603/74/33, №388103/114, №493102/105/37, №409009/35, №409009/34, №460005/911/32, №388103/118, №388103/119, №388103/109, №388109/108, №388103/104, №388103/106 та №388103/105.

Згідно з комерційним актом №453603/74/33/87 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №64176407 виявилось нетто - 65850 кг, що менше вантажного документу на 3650 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;

Згідно з комерційним актом №388103/114 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №62009006 виявилось нетто - 66800 кг, що менше вантажного документу на 2800 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;

Згідно з комерційним актом №493102/105/37 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №62965512 виявилось нетто - 66500 кг, що менше вантажного документу на 3200 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;

Згідно з комерційним актом №409009/35 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №52571353 виявилось нетто - 62120 кг, що менше вантажного документу на 7480 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;

Згідно з комерційним актом №409009/34 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагонів №62965462 виявилось нетто - 64460 кг, що менше вантажного документу на 5440 кг, та №53744868 виявилось нетто - 65920 кг, що менше вантажного документу на 4680 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;

Згідно з комерційним актом №460005/911/32 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №53500450 виявилось нетто - 65500 кг, що менше вантажного документу на 3100 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;

Згідно з комерційним актом №388103/118 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №63094247 виявилось нетто - 62050 кг, що менше вантажного документу на 7750 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;

Згідно з комерційним актом №388103/119 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №62676713 виявилось нетто - 66650 кг, що менше вантажного документу на 2950 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;

Згідно з комерційним актом №388103/109 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №53584363 виявилось нетто - 61400 кг, що менше вантажного документу на 7200 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №388103/108 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №63244156 виявилось нетто - 66200 кг, що менше вантажного документу на 3800 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №388103/104 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №62523980 виявилось нетто - 64250 кг, що менше вантажного документу на 5750 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №388103/106 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №61966552 виявилось нетто - 56550 кг, що менше вантажного документу на 12250 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №388103/105 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №53524120 виявилось нетто - 64300 кг, що менше вантажного документу на 4700 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 184 087,73 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі (ч. 3 ст. 307 Господарського кодексу України).

Матеріалами справи (накладні №50469485, №50583079, №50696368, №50654557, №50416171, №50358621, №50745215, №50439553 та №50436211) підтверджується прийняття вантажу до перевезення АТ "Українська залізниця" (перевізник) від ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення до станції призначення.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 1 статті 110 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут залізниць України), передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як встановлено судом, за результатами зважування вантажу, який перевезено згідно з накладними №50469485, №50583079, №50696368, №50654557, №50416171, №50358621, №50745215, №50439553 та №50436211, виявлено його часткову втрату у вагонах №64176407 №62009006 №50696368 №52571353 №62965462 №53744868 №53500450 №63094247 №62676713 №53584363 №63244156 №62523980 №61966552 №53524120 на підтвердження чого перевізником складено відповідні комерційні акти №453603/74/33, №388103/114, №493102/105/37, №409009/35, №409009/34, №460005/911/32, №388103/118, №388103/119, №388103/109, №388109/108, №388103/104, №388103/106 та №388103/105.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому приймаються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначених у накладних №50469485, №50583079, №50696368, №50654557, №50416171, №50358621, №50745215, №50439553 та №50436211, фактичній масі вантажу.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць України).

Згідно зі статтею 133 Статуту залізниць України передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції). Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства. Відповідно до переуступного напису, зробленого на накладних №50469485, №50583079, №50696368, №50654557, №50416171, №50358621, №50745215, №50439553 та №50436211 за підписами генерального директора та головного бухгалтера AT «ДТЕК Західенерго», право на пред`явлення позову передано ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ».

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, за визначенням ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За висновками суду, всупереч викладеним вище нормам закону, враховуючи обставини, встановлені у комерційних актах №453603/74/33, №388103/114, №493102/105/37, №409009/35, №409009/34, №460005/911/32, №388103/118, №388103/119, №388103/109, №388109/108, №388103/104, №388103/106 та №388103/105, відповідачем не було спростовано надані позивачем докази та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з вини перевізника.

Статтею 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

У пункті 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 зазначено, що згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України і ст. ст. 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду копію довідок, які підписані в.о. генерального директора, начальником відділу з планування та інвестицій, а також начальником дільниці навантаження ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", які в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України, та ст.ст. 114, 115 Статуту є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу.

Згідно з довідками відправника ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" вартість 1 тони відвантаженого вугілля становить:

у вагоні №64176407 по накладній №50469485 від 29.06.2019р. -2572,18грн. з ПДВ,

у вагоні №62009006 по накладній №50583079 від 07.07.2019р. -2604,41грн. з ПДВ,

у вагоні №50696368 по накладній №50696368 від 16.07.2019р. -2727,95грн. з ПДВ,

у вагоні №52571353 по накладній №50654557 від 13.07.2019р. -2564,34грн. з ПДВ,

у вагонах №62965462 та №53744868 по накладній №50416171 від 26.06.2019р. - 2873,38 грн. з ПДВ,

у вагоні №53500450 по накладній №50358621 від 22.06.2019р. - 2838,95грн. з ПДВ,

у вагонах №63094247 та №62676713 по накладній №50745215 від 20.07.2019р. -2532,01 грн. з ПДВ,

у вагонах №53584363 та №63244156 по накладній №50439553 від 27.06.2019р. -3020,41грн. з ПДВ,

у вагонах №62523980, №61966552 та №53524120 по накладній №50436211 від 27.06.2019р. - 3020,41грн. з ПДВ.

Позивачем при розрахунку суми збитків за нестачу вантажу було враховано норми природної втрати під час перевезення - 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Позивачем також правомірно враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. "г" ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1 % від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах при розрахунку збитків.

Згідно ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Оскільки розрахунок збитків, спричинених внаслідок недостачі, проведений позивачем з урахуванням норми відповідно до Правил, суд погоджується із останнім, вважає його обґрунтованим, а тому позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в розмірі 184 087,73 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах №64176407 №62009006 №50696368 №52571353 №62965462 №53744868 №53500450 №63094247 №62676713 №53584363 №63244156 №62523980 №61966552 №53524120 завданої шкоди - нестачі товару на загальну суму 184087,73 грн. та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вагонах №63487581, №53125050, №54040431, №56737539, №53518916, №60520137, №61015434, №56444565, №59415950, №56737984 та №53485504 сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт втрати частини вантажу, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні обґрунтовані в розмірі 184 087,73 грн. та підлягають задоволенню повністю.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018р. Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" про стягнення з АТ "Українська залізниця" збитків на суму 184 087,73 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Однак, судом встановлено, що при звернення до суду із позовної заявою із вимогою про стягнення 184 087 грн. 73 коп. із відповідача, позивачем сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством, а саме 1921 грн. Таким чином, решта несплаченого судового збору у сумі 840 грн. 27 коп., у зв`язку із задоволенням позовних вимог підлягає стягненню із відповідача в дохід Державного бюджету.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Єжі Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85003, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, 1; ідентифікаційний код 00176472) суму збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 184 087 грн. 73 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Єжі Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 40075815) в дохід Державного бюджету України 840 грн. 27 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.О. Лиськов