ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"15" січня 2020 р. Справа № 911/39/20

Суддя Шевчук Н.Г. розглянувши заяву Приватного підприємства "Безпека-шериф" (02090, місто Київ, вулиця Сосницька, будинок 1/44, код 41156952) про видачу судового наказу з вимогою про стягнення із Фізичної особи-підприємця Волимбовського Дениса Сергійовича ( АДРЕСА_1 ) заборгованості в розмірі 3 150,00 грн за договором про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № 69946 від 11.11.2017

встановив:

Приватне підприємство "Безпека-шериф" (далі - Заявник, Виконавець) звернулось до господарського суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Волимбовського Дениса Сергійовича (далі - Боржник, Замовник) заборгованості в розмірі 3 150,00 грн за договором про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № 69946 від 11.11.2017.

В обґрунтування заяви про видачу судового наказу заявник посилається на неналежне виконання боржником умов договору в частині своєчасної оплати за надані послуги.

Розглянувши подану Приватним підприємством "Безпека-шериф" заяву про видачу судового наказу суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, враховуючи наступне.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Положеннями статті 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наказне провадження - це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини 1 статті 155 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Пунктами статті 152 Господарського процесуального кодексу України передбачені підстави для відмови у видачі судового наказу, зокрема відповідно до пункту 1 частини першої якої суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо заяву подано із порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява подається у письмовій формі та підписується заявником; в якій повинно бути зазначено, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, інше.

В заяві про видачу судового наказу Приватним підприємством "Безпека-шериф" в якості боржника зазначено Фізичну особу-підприємця Волимбовського Дениса Сергійовича, місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

За приписами частини першої статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб (повне/коротке найменування, місцезнаходження/місце проживання, види діяльності та інше), громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Здійснивши запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом , судею було отримано Витяг № від 10.01.2020, в якому зазначено: "в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів не знайдено".

Дослідивши додані до заяви документи судею встановлено, що в розділі 10 Реквізити та підписи сторін договору про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № 69946 від 11.11.2017 замовником значиться ФОП Волимбовський Д.С.; ІНН НОМЕР_1 , тобто ідентифікаційний код в шапці заяви зазначено той же, що і в договорі. Також в матеріалах заяви міститься роздруківка з он-лайн сервісу отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань безкоштовного запиту про детальну інформацію про фізичну особу ОСОБА_1 , відповідно до якого в останньому міститься інформація про дану особу.

Однак, повторно здійснюючи за даним ідентифікаційним кодом фізичної особи-підприємця безкоштовний запит судею не отримано жодної інформації з Реєстру; сайтом запропоновано змінити критерії пошуку. У зв`язку з чим, судею змінено умови пошуку та обрано пошук за П.І.П. фізичної особи-підприємця.

Згідно з отриманим Витягом № від 10.01.2020, зробленим за пошуком по прізвищу, ім`я та по-батькові фізичної особи-підприємця Волимбовський Денис Сергійович, судею отримано інформацію з ЄДР у кількості 1 запису, однак без зазначення ідентифікаційного коду.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення підлягає примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1 1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до вимог, що ставляться до оформлення судового наказу, зазначених в статті 155 Господарського процесуального кодексу України, які кореспондуються із вимог до виконавчого документу, зазначених в статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності) є обов`язковим реквізитом судового наказу.

Оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за кодом записів не знайдено, суддя не може стверджувати, що зазначений ідентифікаційний код належить боржнику.

За таких обставин, суддя відмовляє Приватному підприємству "Безпека-шериф" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Волимбовського Дениса Сергійовича заборгованості в розмірі 3 150,00 грн за договором про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № 69946 від 11.11.2017.

Відповідно до частини другої статті 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно зі статтею 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Водночас, суддя роз`яснює заявнику про його право на звернення до суду з тими самими вимогами в порядку частини другої статті 148 Господарського процесуального кодексу України у спрощеному позовному провадженні.

Керуючись статтями 147, 148, 150, 152-155, 234 Господарського процесуального кодексу України суддя

ухвалив:

Відмовити Приватному підприємству "Безпека-шериф" у видачі судового наказу з вимогою про стягнення із Фізичної особи-підприємця Волимбовського Дениса Сергійовича заборгованості в розмірі 3 150,00 грн за договором про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № 69946 від 11.11.2017.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Ухвалу підписано: 15.01.2020