РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2020Справа № 910/12963/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега»

про стягнення 30 967,50 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" про стягнення 30 967,50 грн. страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на той факт, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну страхувальника позивача завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 09.07.2018 № 28-0197-00391, в зв`язку чим на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепу SDC СS46, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з вини якого трапилось дорожньо-транспортна пригода, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Акціонерна страхова компанія "Омега", позивач просить стягнути з останнього страхове відшкодування в розмірі 30 967,50 грн.

Крім того, позивачем до позову додано клопотання від 19.05.2019 про витребування доказів, в якому останній просить в порядку підготовки справи до розгляду, витребувати у Моторного (транспортного) страхового бюро України відомості про укладання відповідачем полісів серії АМ № 004215736 та серії АМ № 004215739, Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Так, 08.10.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява від 08.10.2019 № ЮКК/1912107 про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12963/19 та приймаючи до уваги малозначність справи у розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/12963/19 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою судом встановлено відповідачу строк подачі відзиву на позовну заяву до 12.11.2019 включно.

В подальшому 30.10.2019 через відділ діловодства господарського суду відповідачем подано відзив від 29.10.2019 № 2010 на позовну заяву, в якому останній просить вимоги позивача задовольнити частково у розмірі 27 766,93 грн., посилаючись на неврахування позивачем зносу на запчастини, що замінюються при відновлювальному ремонті пошкодженого транспортного засобу.

Відзив разом з доданими до нього доказами судом долучено до матеріалів справи.

Окрім цього, розглянувши клопотання позивача від 19.05.2019 про витребування доказів у Моторного (транспортного) страхового бюро України відомості про укладання відповідачем полісів серії АМ № 004215736 та серії АМ № 004215739 суд дійшов висновку, що останнє не підлягає задоволенню, оскільки наявні у матеріалах справи відомості про поліси та відповідь від Національної поліції України про дорожньо-транспортну пригоду дають достатньо підстав вважати про існування правовідносин між водієм транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригод, та відповідачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди особи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи до суду не надходило.

При цьому, зважаючи на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з визначенням статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 09 липня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик за договором, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0197-00391 (далі - Договір страхування), предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України пов`язаних з: володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та додатковим обладнанням - страхування наземного транспортного засобу (надалі - КАСКО); відшкодування страхувальником шкоди, заподіяної майну третіх осіб застрахованим транспортним засобом - добровільне страхування цивільно-правової відповідальності водія; життям, здоров`ям та/або працездатністю застрахованих осіб - добровільне страхування від нещасного випадку з водієм та пасажирами.

Відповідно до додатку № 1 до Договору страхування забезпечений транспортний засіб марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2012 року випуску.

Строк дії Договору страхування визначений з 23.07.2018 по 22.07.2019 включно.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням статті 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно відповіді Національної поліції України № 067909 про дорожньо-транспортну пригоду 02.03.2019 о 13 год. 10 хв. в м. Івано-Франківськ по вул. Набережна, 38, сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом, реєстраційний номер НОМЕР_4 , був неуважним, не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , який по інерції допустив зіткнення з транспортним засобом марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який в свою чергу допустив зіткнення з транспортним засобом марки Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Таким чином, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група» транспортний засіб марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Так, за умовами Договору страхування застрахованим страховим випадком є, зокрема "дорожньо-транспортна пригода" - подія, що сталася під час руху застрахованого та/або іншого транспортного засобу, внаслідок якої завдані пошкодження застрахованому транспортному засобу, в тому числі під час перевезення застрахованого транспортного засобу іншим транспортним засобом, буксирування застрахованого транспортного засобу або застрахованим транспортним засобом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до пункту 10.5. Договору страхування при настанні страхового випадку страхувальник письмово оформляє та надає страховику заяву про настання страхового випадку (подію) не пізніше 3-х робочих днів з моменту її настання.

Виплата страхового відшкодування (страхова виплата) здійснюється страховиком відповідно до умов цього договору, Правил страхування та законодавства України, на підстав страхового акта та всіх необхідних і належним чином оформлених документів (пункт 15.1. Договору страхування).

Страховик протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку при умові надання страхувальником застрахованого транспортного засобу для огляду здійснює огляд пошкодженого транспортного засобу та/або вживає заходи для проведення незалежної експертизи (пункт 15.2. Договору).

У разі розрахунку страхового відшкодування на підставі рахунку (калькуляції) СТО страховик повинен погодити рахунок (калькуляцію) СТО або відмовити у його погодженні з відповідним обґрунтуванням протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання такого рахунку (пункт 15.3. Договору страхування).

Відповідно до пунктів 15.6., 15.8. Договору страхування страховик протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання від страхувальника всіх необхідних документів, приймає рішення (складає страховий акт) про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. Протягом 14 (чотирнадцяти) днів від дати складання страхового акта страховик повинен здійснити виплату страхового відшкодування (страхової виплати).

Страхове відшкодування (страхова виплата) може бути сплачене одним із наступних шляхів, зокрема: страхувальнику або спадкоємцям (за умрови надання письмової згоди на це вигодонабувачем, якщо страхувальник не є вигодонабувачем) шляхом оплати рахунків ремонтних підприємств (СТО) за відновлювальний ремонт транспортного засобу та рахунків на купівлю деталей, вузлів, агрегатів, що підлягають заміні (підпункт 15.10.1 пункту 15.10. Договору страхування).

У відповідності до умов Договору страхування 04.03.2019 страхувальник - Приватне акціонерне товариство "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" звернувся до страховика - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до рахунку від 05.03.2019 № 201956 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначена ремонтним підприємством - Приватним підприємцем Долик О.С. у розмірі 31 944,00 грн. (копія рахунку наявна в матеріалах справи).

Згідно з визначенням статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Договором страхування визначено, що безумовна франшиза, зокрема, за ризиком «дорожньо-транспортна пригода» - 0,5% від страхової суми 195 300,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» складено страховий акт від 11.03.2019 № ЗСКА-9492, відповідно до якого вищевказана дорожньо-транспортна пригода згідно Договору страхування кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику за Договором страхування - Приватному акціонерному товариству "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" страхового відшкодування в розмірі 30 967,50 грн., що становить різницю між визначеною у рахунку Приватного підприємця Долик О.С. від 05.03.2019 № 201956 вартістю відновлювальних робіт у розмірі 31 944,00 грн. та франшизою за Договором страхування - 976,50 грн. (копії страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування залучено до матеріалів позовної заяви).

Таким чином, позивачем, у відповідності до умов Договору страхування та страхового акта сума страхового відшкодування в розмірі 30 967,50 грн. була виплачена безпосередньому виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - Приватному підприємцю Долик О.С., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 11.03.2019 № 5787 на вказану суму.

Заперечень щодо факту здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 09.07.2018 № 28-0197-00391, а також перебування отриманих транспортним засобом марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкоджень у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 02.03.2019, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 30 967,50 грн., у зв`язку із настанням страхового випадку страхувальнику шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту транспортного засобу марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на розрахунковий рахунок Приватного підприємця Долик О.С., яким безпосередньо здійснювався ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 02.03.2019 за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору страхування, при цьому постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.04.2019 у справі № 344/4077/19 винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, зокрема, у порушенні Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано гр. ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу в розмірі 340,00 грн.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору страхування, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

У відповідності до статті 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим. Одним із видів обов`язкового страхування, згідно з пунктом 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

При цьому, станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 02.03.2019 цивільно-правова відповідальність осіб за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, що користуються транспортним засобом марки DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом, реєстраційний номер НОМЕР_4 , водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Акціонерна страхова компанія "Омега" відповідно до полісу серії АМ № 004215736 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс), з наступними умовами: франшиза - 0,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду майну - 100 000,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 02.03.2019 Поліс був чинний.

З огляду на вищевикладене, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега", як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем дорожньо-транспортної пригоди шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

В свою чергу правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, транспортним засобом марки DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом, реєстраційний номер НОМЕР_4 , встановлена у судовому порядку.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.6. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

В силу статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Таким чином, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 0,00 грн. та 976,50 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , матеріального збитку та розмір права вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, правомірно зменшено до 30 967,50 грн.

Таким чином, ураховуючи норми статті 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі, позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», виплативши страхове відшкодування потерпілому за Договором страхування, отримав від останнього права кредитора до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, та, відповідно, в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем дорожньо-транспортної пригоди шкоду, в межах ліміту, встановленого Полісом.

При цьому з урахуванням наявності Полісу відповідача, договірних зобов`язань між власником транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Омега", до якого правомірно заявлено позов.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зокрема, позивачем реалізовано своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги від 29.07.2019 № ЮКК/1911155 до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега", як страховика цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди особи, копії заяви, опису вкладення у цінний лист від 29.07.2019 № 089 та відповідної накладної наявні в матеріалах справи. Факт отримання заяви на виплату (страхового) відшкодування відповідачем 30.07.2019 підтверджується витягом з інформаційно-пошукової системи сайту Укрпошта щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 089.

Проте, в порушення пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідач у визначений законодавством строк відшкодування не здійснив та вмотивованої відмови на вимогу позивачеві не надав, залишивши вимогу без відповіді та задоволення, через що останній звернувся до суду з позовом про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 30 967,50 грн.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно д ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 09.07.2018 № 28-0197-00391 та/або Полісу серії АМ № 004215736 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або їх окремих положень суду не надано.

Натомість, відповідач, посилаючись на ст. 29 та пункт 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зазначає щодо необхідності застосування у даному випадку коефіцієнту фізичного зносу (0,568) на нові запчастини, що підлягають заміні, оскільки загальний термін експлуатації колісного транспортного засобу перевищує 7 років.

Згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно зі статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частинами 1 та 6 вказаного Закону передбачено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Так, Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (в редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04.08.2009 за № 724/16740 (далі - Методика), встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Відповідно до пункту 1.3 цієї Методики її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Згідно з підпунктом "е" пункту 1.4 Методики вона застосовується, зокрема, з метою, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики).

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 5.1. Методики визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Згідно з пунктами 7.20, 7.21 Методики вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування.

Вартість технічно справних складників визначається відповідно до вимог пункту 7.36 та підпунктів 8.5.10 - 8.5.12 пункту 8.5 цієї Методики з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та з відніманням вартості робіт з їх демонтажу, діагностування, дефектування, витрат, пов`язаних з їх продажем у регіоні (складські, транспортні, торговельні витрати та інше), суми податків, зборів, інших обов`язкових платежів та прибутку, що очікується від реалізації складників на вторинному ринку. Зазначені витрати, окрім вартості робіт з демонтажу, діагностування, дефектування складників, мають бути задані як вихідні дані замовника оцінки або визначені залученими до оцінки фахівцями у галузі економіки.

Так, згідно з пунктом 7.37. Методики коефіцієнт фізичного зносу Ез визначається за формулою:

Ез=1-С/Цн, де:

С - ринкова вартість, грн;

Цн - ціна нового КТЗ в Україні або в провідних країнах-експортерах за інформацією з довідкової літератури.

За приписами пункту 8.1 Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17.

Відповідно до Методики збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Пунктами 7.38, 7.39 Методики встановлено, що значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

За матеріалами справи судом встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 02.03.2019 строк експлуатації вказаного транспортного засобу марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2012 року випуску, перевищував визначених пунктом 7.38 Методики строків (7 років - для інших легкових КТЗ), а тому наявні підстави для вирахування зносу відповідно до вимог вказаної Методики.

Таким чином, вартість матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню відповідачем має визначатися виходячи з вартості запасних частин, які підлягають заміні під час відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням коефіцієнту їх зносу, оскільки загальний термін експлуатації вказаного автомобіля перевищує 7 років, з додаванням до визначеної суми вартості ремонтно-відновлювальних робіт та витратних матеріалів.

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок страхового відшкодування було здійснено позивачем на підставі рахунку від 05.03.2019 № 201956 Приватного підприємця Долик О.С., яким безпосередньо здійснювався відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та який визначив суму ремонту автомобіля без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу на нові запчастини, що підлягають заміні. Відповідно до цього рахунку вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин, які бралися за основу при визначені страхового відшкодування, розраховані в розмірі 31 944,00 грн., з них: вартість запасних частин - 7 354,00 грн.; вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 20 750,00 грн. грн.; вартість витратних матеріалів - 3 840,00 грн.

У свою чергу, відповідач зазначає, що у нього існує лише обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, визначеного ним самостійно на рівні показника, що дорівнює 0,568.

При цьому, на підтвердження необхідності застосування при визначенні вартості окремої складової частини транспортного засобу значення коефіцієнта фізичного зносу таким, що є більшим нуля, відповідач здійснив самостійно власний розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , за формулою визначеною пунктом 8.2. Методики, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 27 766,93 грн. (20 750,00 грн. (роботи) + 3 840,00 грн. (матеріали) + (7 354,00 грн. (запчастини) - 3 176,93 грн. (коефіцієнт фізичного зносу - 0,568) та визнає позов саме в такому розмірі.

Разом з тим, господарський суд вважає наведені відповідачем заперечення безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на те, що відповідач посилаючись на коефіцієнт фізичного зносу, який складає 0,568, не надав суду відповідного експертного дослідження чи звіту про оцінку вартості матеріального збитку на підтвердження власних доводів, оскільки відповідно до пункту 1.3. Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень та під час оцінки КТЗ і можуть застосовуватися відповідними експертами та всіма суб`єктами оціночної діяльності у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно - правових відносин. Відповідач такими ж повноваженнями не наділений.

З огляду на встановлені обставини, за відсутності відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень відповідача, враховуючи положення ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд доходить висновку, що коефіцієнт фізичного зносу, який підлягає застосування при визначенні вартості матеріального збитку у даному спорі, дорівнює нулю.

Отже, наявність рахунку Приватного підприємця Долик О.С. від 05.03.2019 № 201956, а також платіжного доручення від 11.03.2019 № 5787 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягає задоволенню у заявленому розмірі 30 967,50 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини Справа «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, буд. 17, літ. А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32, літ. А, ) 30 967,50 грн. (тридцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім гривень п`ятдесят копійок) страхового відшкодування та 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 13 січня 2020 року.

Суддя А.М. Селівон