РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.01.2020Справа № 910/16011/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку суброгації в розмірі 19 490,57 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку суброгації в розмірі 19 490,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16011/19. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

11.12.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

28.12.2019 представником позивача подано відповідь на відзив.

Відповідач своїм правом на подання до суду заперечень на відповідь на відзив позивача не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - страховик, позивач) та ОСОБА_1 (страхувальник), укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 34795а9к, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1 .

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

27.06.2019 у м. Києві, по вул. Солом`янська, 20, сталась ДТП за участю автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

По факту вказаної ДТП водіями було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 27.06.2019.

Як встановлено ст. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ МВС України про її настання.

Аналогічна за змістом норма міститься у Правилах дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до цієї Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Суд зазначає, що схема дорожньо-транспортної пригоди та обставини при яких вона мала місце, свідчить про порушення водієм автомобіля марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху, а відтак, про наявність вини останнього у ДТП.

Крім того, факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Отже, враховуючи вищенаведене та з урахуванням приписів чинного законодавства, суд приймає до уваги повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 27.06.2019 як належний доказ вчинення ДТП за участю автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до Звіту про оцінку (з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу) № 267/19 від 20.07.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 23 256,27 грн.

Згідно з Нарядом-замовленням № 3н-П094023 від 02.07.2019, виписаним станцією технічного обслуговування ТОВ «Ілта», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 23 243,65 грн.

Позивач з урахуванням умов Договору добровільного страхування наземного транспорту, склав страховий акт № АPX2479305 від 11.07.2019, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 21 490,57 грн.

На підставі складеного страхового акту № АPX2479305 від 11.07.2019 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 21 490,57 грн. на рахунок СТО (платіжне доручення № 578 483 від 16.07.2019 на суму 21 490,57 грн.).

06.09.2019 позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - відповідач) із Заявою № ЕЛ_9240 від 06.09.2019 про страхове відшкодування на суму 21 490,57 грн., яка отримана відповідачем 09.09.2019.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що ПрАТ «УПСК», як страхових за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до норм матеріального права, а саме: п. 12.1 ст. 12 п. 22.1, ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило розрахунок розміру страхового відшкодування та виплатило його на користь потерпілої ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Наявність вини у вчиненні вказаної ДТП водія автомобіля марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_2 підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 27.06.2019. Будь-яких доказів, що свідчили б про зворотне, відповідачем суду не представлено, а тому шкода заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 , відшкодовується ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8334328.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_2 експлуатував автомобіль марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що ПрАТ «УПСК», як страхових за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до норм матеріального права, а саме: п. 12.1 ст. 12 п. 22.1, ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило розрахунок розміру страхового відшкодування та виплатило його на користь потерпілої ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2019 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із Заявою про страхове відшкодування.

07.10.2019 згідно платіжного доручення № 7182 від 07.10.2019 на суму 3 666,43 грн. відповідачем сплачено на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування.

Згідно наданого відповідачем Висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 44-D/62/7 від 04.12.2019, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Peugeot» д.н.з. 5 666,43 грн.

Водночас, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 516 ЦК України унормовано, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, 09.09.2019 відповідачем отримано від позивача Заяву № ЕЛ_9240 від 06.09.2019 про страхове відшкодування на суму 21 490,57 грн., яка містить інформацію про обставини ДТП, її учасників, транспортні засоби, номер полісу обов`язкового страхування.

В свою чергу, виплата відповідачем страхового відшкодування на користь безпосередньо ОСОБА_1 , здійснена відповідачем 07.10.2019.

Таким чином, оскільки на підставі складеного страхового акту № АPX2479305 від 11.07.2019 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 21 490,57 грн. на рахунок СТО (платіжне доручення № 578 483 від 16.07.2019 на суму 21 490,57 грн.) та надіслало на адресу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» Заяву № ЕЛ_9240 від 06.09.2019 про страхове відшкодування на суму 21 490,57 грн., яку відповідач отримав 09.09.2019, виконання відповідачем 07.10.2019 свого обов`язку за Полісом № АМ/8334328 в частині сплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 не є належним виконанням зобов`язань, оскільки відповідач станом на дату сплати коштів ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність виконання обов`язку за Полісом № АМ/8334328 на користь позивача.

Відтак, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем обов`язку за Полісом № АМ/8334328, оскільки у відповідача були відсутні підстави для виконання зобов`язань на користь ОСОБА_1 , права вимоги якої до відповідача, як особи у якої застрахована відповідальність внаслідок експлуатації автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , перейшло до позивача, внаслідок сплати позивачем страхового відшкодування ОСОБА_1 за Договором добровільного страхування, про що відповідач був належним чином повідомлений.

За таких обставин, враховуючи, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача на суму 21 490,57 грн., оскільки позивачем належним чином повідомлено відповідача про необхідність виконання обов`язку за Полісом № АМ/8334328 саме на користь позивача, з огляду на встановлену полісом № АМ/8334328 франшизу у розмірі 2 000,00 грн., суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 19 490,57 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму страхового відшкодування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40; ідентифікаційний код: 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код: 20474912) страхове відшкодування в розмірі 19 490 (дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто) грн. 57 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 08.01.2020

Суддя О.А. Грєхова