ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р.

м. Київ

Справа № 911/2703/19

Суддя Черногуз А.Ф., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, )

до Ржищівського будівельного технікуму (09231, Київська обл., м. Ржищів, вул. Освіти, буд. 1, )

про стягнення, пені, 3% річних та втрат від інфляції,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №14/4-188-19 від 22.10.2019 Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Ржищівського будівельного технікуму про стягнення, пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.11.2019 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу відповіді на відзив до 30.11.2019; відповідачу заперечень до 06.12.2019.

02.12.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява №14/4-1171-19 від 29.11.2019 про виправлення описки, в якій позивач просить суд приєднати до матеріалів справи вказану заяву та вважати вірним по тексту позовної заяви та у розрахунку санкцій договір №4586/18-ТЕ(Т)-41 від 27.12.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- 27.12.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Ржищівським будівельним технікумом (споживач) укладено договір № 4586/18-ТЕ(Т)-41 постачання природного газу;

- відповідно до актів приймання-передачі природного газу за період січень березень 2018 року продавець передав покупцю природного газу на загальну суму 403130,80 грн, а відтак, належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання;

- відповідач сплачував за газ з порушенням строків оплати, встановлених договором та не в повному обсязі (докази оплати містяться в матеріалах справи), остаточно розрахувався лише в липні 2018 року, а, отже, неналежним чином виконував свої договірні зобов`язання;

- у зв`язку із наведеним позивачем було нараховано відповідачу 9310,77 грн пені, 1825,64 грн 3% річних та 28,56 грн втрат від інфляції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив, хоча був повідомлений належним чином про розгляд даної справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням №449 від 08.11.2019 про вручення ухвали суду від 06.11.2019.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Ржищівським будівельним технікумом (споживач) укладено договір № 4586/18-ТЕ(Т)-41 постачання природного газу.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору постачальник зобов`язується поставити споживеві у І кварталі 2018 року природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД ) власного видобутку (природний газ, видобутий та території України) та або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» на митну територію України. Постачальник передає споживачу з 01.01.2018 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 55 тис. куб. метрів: січень 25, лютий 18, березень 12 (п. 2.1. Договору).

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п. 3.1. Договору)

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 8.1., 8.2. Логовору).

Приписами ст.ст. 175, 173 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, відповідно до актів приймання-передачі природного газу за період січень березень 2018 року (копії актів містяться в матеріалах справи) продавець передав покупцю природного газу на загальну суму 403130,80 грн, а відтак, належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання. Вказаний факт також підтверджується відсутністю скарг або заперечень відповідача щодо строків, якості тощо. А відтак, у відповідача виник обов`язок оплатити вартість прийнятого природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачував за газ з порушенням строків оплати, встановлених договором та не в повному обсязі (докази оплати містяться в матеріалах справи), остаточно розрахувався лише в липні 2018 року, а, отже, неналежним чином виконував свої договірні зобов`язання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 16,4%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У зв`язку із наведеним позивачем було нараховано відповідачу 9310,77 грн пені, 1825,64 грн 3% річних та 28,56 грн втрат від інфляції.

Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було та, відповідно, не спростовано доводи позивача.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відтак, відповідно до виписок з банку та листа відповідача до позивача щодо призначення платежу №135 від 31.07.2019 (містяться у матеріалах справи) відповідачем здійснювались оплати згідно актів приймання-передачі за січень-березень 2018 наступним чином: 30.03.2018 122978,70 грн, 27.04.2018 28291,00 грн, 27.04.2018 110000,00 грн, 30.07.2019 64902,30 грн, 30.07.2018 76958,80 грн.

З наведеного вбачається, що відповідач прострочив оплати по актам приймання-передачі, за якими оплати згідно договору № 4586/18-ТЕ(Т)-41 від 27.12.2018 повинна була здійснюватись наступним чином: по акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 на суму 141861,10 грн не пізніше 25.02.2018, по акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2019 на суму 122978,70 грн не пізніше 25.03.2019 та по акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 на суму 138291,00 грн не пізніше 25.04.2018.

Судом перевірено розрахунок позивача стосовно нарахування 3% річних, втрат від інфляції та встановлено, що розрахунок є арифметично вірним, а отже вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у сумі 1825,64 грн та втрати від інфляції у сумі 28,56 грн підлягають задоволенню.

Стосовно нарахування позивачем пені у розмірі 9310,77 грн, судом зроблено відповідний розрахунок за періоди, які зазначає позивач та встановлено, що сума пені є більшою, водночас, суд не може з власної ініціативи виходити за межі позовних вимог, а тому, задовольняє вказану позовну вимогу у розмірі 9310,77 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Ржищівського будівельного технікуму (09231, Київська обл., м. Ржищів, вул. Освіти, буд. 1, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) 9310,77 грн пені, 1825,64 грн 3% річних, 28,56 грн втрат від інфляції, а також 1921,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення підписано 15.01.2020.

Суддя А.Ф. Черногуз