Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1087/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства

про стягнення 97 772,91 грн

Позивач, Акціонерне Товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернулось до господарського суду з позовом до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства про стягнення боргу у загальній сумі 97 772,91 грн, з яких 79 200,06 грн пеня, 6 046,36 грн 3% річних, 12 526,49 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 4407/16-БО-10 від 15.12.2015р з оплати своєчасно за переданий газ, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 97 772,91 грн.

Ухвалою господарського суду від 21.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

7 листопада 2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву за № 351 від 07.11.2019. У відзиві відповідач просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі, посилаючись на погашення основної заборгованості до 30.11.2016 ,коли набрав чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до якого не здійснюється нарахування неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних на основну заборгованість, а нараховані суми підлягають списанню. Крім того, застосування ч.3 ст.7 цього закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємства, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості і застосування процедури, передбаченої ст.ст.1,2,3 вказаного закону. (а.с.53-56)

18 листопада 2019 від позивача до господарського суду надійшла письмова відповідь на відзив, в якому останній посилається на порушення відповідачем умов укладеного сторонами договору щодо проведення розрахунків за отриманий природний газ у строки, визначені п.6.1 договору , а саме: до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Також відповідачем не надано належних доказів включення до реєстру підприємства, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тому списання заборгованості згідно норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (ч.3 ст.7 ) не підлягають застосуванню у даних правовідносин. Крім того, позивач послався на те , що матеріали справи не містять докази того, що відповідач здійснює ліцензовану діяльність, а саме: виробництво та постачання теплової енергії. Позивач у відповіді на відзив також спростовує посилання відповідача на початок його господарської діяльності лише з грудня 2016. (а.с.58-61)

17 грудня 2019 від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на відповідь позивача на відзив відповідача, де, посилаючись на положення укладеного договору щодо постачання газу для використання відповідачем (споживачем) виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам / організаціям та іншим споживачам теплової енергії та ч.3 ст. 7 вищезазначеного закону, відповідач спростовує посилання позивача у його відповіді на відзив та обґрунтовує підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але направив до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та дату проведення судового засідання повідомлений належним чином.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, надані до матеріалів справи господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2015 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір постачання природного газу за №4407/16- БО-10 (далі- Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач зобов`язався передати у власність відповідачу у 2016 році природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору газ, що продається за Договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

П. 2.1 постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 газ, обсягом до180 тис куб.м .

П. 6.1. Договору визначено, що оплата за природний газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах ( п. 5.1 даного договору). Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання умов п. 6.1. Договору відповідач зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 8.2. Договору).

Протягом строку дії договору сторонами укладалися додаткові угоди, копії яких додані до матеріалів справи.

Договір підписано обома сторонами без заперечень та скріплено печатками.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016 та 30.04.2016.

Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять (копії актів приймання-передачі природного газу в матеріалах справи).

Як стверджує позивач , посилаючись на розрахунок штрафних санкцій

3 % річних та інфляційних, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови Договору.

Відповідне стало підставою для нарахування відповідачеві 79 200,06 грн пені, 6 046,36 грн 3% річних, 12 526,49 грн інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, суд зазначає наступне.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (далі - ГК України).

Відповідно положень до ч. ч. 1, 7 ст. 193 ГК України (аналогічні приписи містяться у ст. ст. 525, 526 ЦК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 216, ч. ч. 1, 2 ст. 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Ч. 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з позовної заяви, АТ «НАК «Нафтогаз України», у відповідності до вищенаведених норм чинного законодавства та п.8.2 договору нараховано 79 200,06 грн пені, 6 046,36 грн 3% річних, 12 526,49 грн інфляційних втрат.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Ст. 3 вказаного Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, вказаною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань у разі погашення основного боргу до набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з наданого розрахунку позивача, погашення суми основного боргу відповідачем було здійснено до 30.11.2016, коли набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Одже, дія вказаного нормативного акту поширюється на спірні правовідносини зі стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, тому відповідні суми у даному випадку не нараховуються (підлягають списанню).

При цьому, суд зазначає, що ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, оскільки застосування приписів ч. 3 ст. 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом, зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст. ст. 1, 2, 3 вказаного Закону.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 22.05.2018 у справі №905/3266/16.

Окрім того, у постанові від 29.01.2019 у справі №925/108/18 Верховний Суд зазначив, що вимогу стосовно включення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (як передумову для застосування процедури реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ) встановлено для теплогенеруючих та теплопостачальних організацій, які не погасили до 31.12.2016 заборгованість перед постачальником за спожитий до 01.07.2016 природний газ. Відтак, до заборгованості, що виникла та була погашена споживачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», не можуть бути застосовані правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Щодо посилання відповідача на те, що договір з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" був ним укладений в грудні 2015, а господарська діяльність позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" розпочалась після реєстрації Статуту ( в грудні 2016) і тому провівши розрахунки по укладеному договору не завдав збитків позивачу (Акціонерному товариству), суд зазначає наступне.

Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, датою державної реєстрації Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є 02.06.1998. Постановою КМУ від 06.03.2019 № 226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яка набрала чинності 20.03.2019, Господарсько-фінансовим департаментом Секретаріату Кабінету Міністрів України 21.03.2019 забезпечено проведення державної реєстрації Статуту акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у новій редакції, змінено тип Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Зміна типу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не є реорганізацією ( перетворенням, злиттям, приєднанням) у розумінні ст. 104, 106-109 ЦК України та не передбачає правонаступництва.

Враховуючи, викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.01.20

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 - сторонам ( рек. з повід.)