ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3369/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Іванова О.Г., Дарміна М.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2019 року (суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/3369/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

про стягнення плати за користування вагонами, збору та зберігання вантажу та додаткових зборів у сумі 8 415,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення плати за користування вагонами, збору та зберігання вантажу та додаткових зборів у сумі 8 415,54 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2019 року у справі №904/3369/19 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення плати за користування вагонами, збору та зберігання вантажу та додаткових зборів у сумі 8 415,54 грн. задоволено у повному обсязі.

Суд стягнув з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Тернівський район, ) на користь Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ) плату за користування вагонами, збір та зберігання вантажу та додаткові збори у сумі 8 415,54 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ввідповідач - Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" оскаржив його в апеляційному порядку, просив рішення суду скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що пошкодження вагону - тріщина центральної балки, що стало причиною повернення спірного вагону на шляху прямування до станції Хрубешов та затримання їх на станції Ізов, сталося не з вини відповідача, а з вини позивача, оскільки технічні несправності спірних вагонів виникли на шляху прямування вантажу, тому ці несправності були виявлені через 2 доби після прийняття вагонів до перевезення від Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг.

Крім того, апелянт зазначає, що саме позивач допустив порушення якості перевезення вантажу, що і спричинило затримку вагонів на шляху прямування.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належну правову оцінку тому факту, що відповідач не зобов`язаний сплачувати плату за користування вагонами в розмірі 505,35 грн., збір за зберігання вантажу в розмірі 1 778,76 грн., збір за маневрову роботу в розмірі 1 858,80 грн., збір за телеграфне повідомлення в розмірі 168, 36 грн., збори за інші додаткові операції в розмірі 1990,30 грн. та плату за перевезення вантажу від Держкордону до ст. Ізов та від ст. Ізов до Держкордону в розмірі 2114 грн. нараховану Залізницею за спірним вагоном № 55850051, оскільки затримання та повернення вказаного вагону сталося не з вини відповідача, а з вини Залізниці.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2019 року у справі №904/3369/19 та відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2019року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2019 року у справі №904/3369/19 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, 16.02.2018 між Державним підприємством Придніпровська залізниця, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (перевізник) та Приватним акціонерним товариством Північний гірничо-збагачувальний комбінат (вантажовідправник, вантажоодержувач, платник) укладено договір про надання послуг №02076/ПрЗ-2018.

Предметом даного договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою (п.1.1. договору).

Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладними ЦЕП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ" або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 19.02.2018 до 31.12.2018 (п. 12.1 договору).

Звертаючись до відповідача із позовом про стягнення плати за користування вагонами, збору та зберігання вантажу та додаткових зборів у сумі 8 415,54 грн., позивач Акціонерне товариств "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", посилався на те, що оскільки вантаж в вагон був завантажений відповідачем, який виступає в якості відправника, саме він мав за обов`язок визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу. Таким чином, затримка спірного вагону на станції Ізов Львівської залізниці, а також всі витрати що були понесені залізницею у зв`язку з усуненням технічної несправності, сталися з вини Відповідача і повинні бути ним відшкодовані.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що затримка вагону, а також всі витрати що були понесені залізницею у зв`язку із вжиттям заходів до збереження вантажу, сталися з вини Відповідача і повинні бути ним відшкодовані.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Перевезення вантажів залізничним транспортом регулюється Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, Правилами перевезення вантажів, що на підставі цього Статуту затверджені наказом Міністерства транспорту України.

Пунктом 4 Статуту встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, зокрема - Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р. (далі-УМЗВС), до якої Україна долучилась 05.06.1992 року.

Відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні (§ 1 ст. 3 УМЗВС).

За відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права ( ст. 5 УМЗВС).

Порядок застосування умов цієї Угоди, а також спеціальні умови перевезень окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди) (§1 ст. 8 УМЗВС).

Відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу (§ 1 ст. 14 УМЗВС).

Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 ст. 14 УМЗВС).

Вагон для перевезення вантажу надає перевізник або відправник. Для перевезення надаються вагони, допущені до обігу в міжнародному сполученні (§ 6 ст. 14 УМЗВС).

У накладній повинні міститися такі відомості: найменування відправника і його поштову адресу; найменування одержувача і його поштову адресу; найменування договірного перевізника; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його вод; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору перевезення (§ 1 ст. 15 УМЗВС).

У накладній крім відомостей, зазначених у § 1 цієї статті, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезень вантажів (§ 2 ст. 15 УМЗВС).

Навантаження вантажу повинно проводитися в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу і очищені вагони (§ 1 ст. 19 УМЗВС).

Особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження (§ 3 ст. 19 УМЗВС).

Перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством (§ 1 ст. 23 УМЗВС).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2019 Приватне акціонерне товариство Північний гірничо-збагачувальний комбінат на підставі міжнародної залізничної накладної № 45540119 (а.с. 28) зі станції Терни Придніпровської залізниці здійснив відправку вантажу "руди, залізний концентрат" у вагоні № 55850051 з вантажем руда залізна агломераційна власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс".

Судом встановлено, що на шляху прямування по станції Хрубешов ПКП 31.01.2019року вагон було затримано через технічну несправність та повернуто на станцію Ізов, про що складено акт загальної форми ф. ГУ-23 №10 від 01-02.19р.

На підставі акту ф.ГУ-23 №35 від 04.02.19р. станцією Ізов нараховано плату за користування вагоном, збір за зберігання вантажу та додаткові збори, пов`язані із затримкою, а також провізну плату за перевезення від державного кордону до станції Ізов та від ст.Ізов до державного кордону.

Внаслідок виявлення технічної несправності Тріщина центральної балки працівниками вагонного господарства було складено повідомлення ф.ВУ-23м №8357. Спірний вагон було відправлено у вагонне депо станції Ковель для усунення несправності.

Після усунення технічної несправності 03.02.19р. працівниками вагонного господарства було складено повідомлення ф.ВУ-Збм №1391, затримку вагону закінчено, вагон відправлено на станцію призначення для видачі одержувачу. Факт закінчення затримки спірного вагону засвідчено актом загальної форми ф. ГУ-23 № 35 від 04.02.2019р.

Перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує: невідповідність найменування, маси або кількості місць вантажу відомостям, зазначеним у накладній; невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, зазначеним у накладній про знаках (марках) місць вантажу, станцію і залізницю призначення, одержувача, кількості місць вантажу; пошкодження (псування) вантажу; відсутність накладної або окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній (втрата) (§ 1 ст. 29 УМЗВС).

Провізні платежі обчислюються за тарифами, що застосовуються перевізниками, що здійснюють перевезення (§ 1 ст. 30 УМЗВС).

Якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком: 1) відправника - перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, що видає вантаж за здійснюване ними перевезення; 2)одержувача - перевізнику, який видає вантаж за здійснюване ним перевезення.

Відносно неустойок діє такий же порядок (§ 1 ст. 31 УМЗВС).

Провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата (§ 5 ст. 31 УМЗВС).

Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосовуваними тарифами і викликані причинами, не залежними від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджуються відповідними документами (§ 1 ст. 32 УМЗВС).

Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку, передбаченому статтею 31 Сплата провізних платежів і неустойок (§ 2 ст. 32 УМЗВС).

Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачу було нараховано:

- плату за користування вагонами за 52 години (з 01.02.2019 07 год. 30 в. по 03.02.2019 11 год. 30хв.) у розмірі 505,32 грн.,

- збір за зберігання вантажу у розмірі 1 778,76 грн.,

- збір за маневрову роботу локомотива у розмірі 1 858,80 грн.,

- збір за телеграфне повідомлення у розмірі 168,36 грн.,

- збори за інші додаткові операції (при перевезенні експортних та імпортних вантажів із/в України через станції Львівської залізниці - послуги, пов`язані з прибуттям і здачею за кордон експортних вантажів за 1 вагон: 927,80 грн.; збір на покриття витрат, пов`язаних з митним доглядом експортних та імпортних вантажів, що перевозяться через сухопутні прикордонні переходи: 184,80грн.; за послуги, пов`язані з прийманням і відправленням імпортних вантажів: 877,70грн.

- плату за перевезення вантажу від Держкордону до ст. Ізов та від ст. Ізов до Держкордону: 2 114,00 грн.

При цьому, доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишились пояснення відповідача про те, що позивач прийняв технічно справні вагони, що підтверджує відсутність його вини у подальшому пошкодженні вагону, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під навантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони. Придатність рухомого складу для перевезення вантажів в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею,

якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Відповідно до статті 31 Статуту, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Необхідно врахувати, що статтею 32 Статуту передбачено обов`язок відправника підготувати вантаж, з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з урахуванням Технічних умов.

Згідно § 3 ст. 19 УМЗВС особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

Доказів того, що пошкодження вагону сталось з вини перевізника, відповідачем не надано.

Таким чином, оскільки вантаж у вагон був завантажений саме Відповідачем, як відправником, саме він був зобов`язаний визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні.

У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, то відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що затримка вагону, а також всі витрати що були понесені залізницею у зв`язку із вжиттям заходів до збереження вантажу, сталися з вини відповідача і повинні бути ним відшкодовані.

Доводи апелянта про те, що фактично визнавши факт прийняття до перевезення справних вагонів, у позивача були відсутні підстави для нарахування плати за їх подальшу затримку, яка, на його думку, відбулась не з вини відповідача, є неспроможними.

Виходячі з положень параграфу 6 ст. 50 УМЗВС, перевізнику повинні бути відшкодовані всі пов`язані з несправністю вагону додаткові провізні платежі та інші витрати, встановлені на дату їх виникнення.

Оскільки затримка відбулась внаслідок несправності відправлених та завантажених саме відповідачем вагонів, і є наслідком цих дій, позивачем обгрунтовано нарахована плата за затримку вагонів протягом 52 годин.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2019 року у справі № 904/3369/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 16.01.2020року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя М.О.Дармін