ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Справа № 923/639/19
м.Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів К.В. Богатиря, Л.О. Будішевської

(склад судової колегії змінений відповідно до розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №8 від 13.01.2020р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020р.

Секретар судового засідання: Арустамян К.А.

за участю представників учасників справи:

від АТ «НАК «Нафтогаз України» - Пронюк В.Я. - за довіреністю;

від МКП «Херсонтеплоенерго» - не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Херсонської області від 17 жовтня 2019 року

у справі №923/639/19

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго»

про стягнення 193174,30грн.

суддя суду першої інстанції: К.В. Соловйов

час і місце ухвалення рішення: 17.10.2019., 10:45год, м.Херсон, господарський суд Херсонської області, зала №319,

повний текст рішення складений 25.10.2019р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 14.01.2020р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

30.07.2019р. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач, АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» (надалі - відповідач, МКП «Херсонтеплоенерго»), в якому просило стягнути з відповідача борг у загальній сумі 193174,30грн., з яких 126918,43грн. пені, 17134,13грн. 3% річних, 49121,74грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.10.2016р. між ним (Постачальник) та відповідачем (Споживач) було укладено договір №2622/1617-КП-33 постачання природного газу (надалі - Договір від 21.10.2016р.); на виконання умов Договору від 31.10.2016р. позивач передав відповідачу у власність природний газ на загальну суму 6252450,53грн. У Договорі від 31.10.2016р. (п.6.1) сторони погодили строк розрахунків до отриманий газ (до 25 числа включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови п.6.1 Договору. З урахуванням суми та строку прострочення основного боргу відповідачем, позивачем були нараховані відповідачу кошти у вищезазначених сумах, які підлягають стягненню у судовому порядку (розрахунок неустойки, трьох процентів річних та інфляційних втрат наданий позивачем в додатки до позовної заяви).

З посиланням на норми ст.ст.509, 526, 530, 610-612, 625, 629, 655, 692 ЦК України, ст.ст.173-175,193,216,230-232 ГК України позивач просив задовольнити позовні вимоги.

19.08.2019р. відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що не мав можливості впливати на строки та повноту оплати природного газу позивача на умовах Договору від 31.10.2016р., оскільки така оплата здійснювалася з банківського рахунку з спеціальним режимом використання (гроші перераховуються автоматично, по мірі їх надходження від споживачів відповідача), тому нарахування заявлених до стягнення з відповідача сум пені, річних та інфляційних за порушення грошового зобов`язання є неправомірним.

Разом з відзивом на позовну заяву, в якості додатку до неї, подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені, яка нарахована за період з 26.11.2016р. по 25.12.2017р.

02.09.2019р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач зазначає наступне:

- в п.10.3. договору №2622/1617-КП-33 від 31.10.2016р. встановлено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з позовом про захист прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних , встановлюється тривалістю 5 років.

- умовами договору №2622/1617-КП-33 від 31.10.2016р. не обмежуються можливості здійснення розрахунків з позивачем лише з рахунків з спеціальним режимом використання, відповідач мав можливість сплатити заборгованість своїми коштами.

10.09.2019 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, які містять доводи, які є аналогічними доводам відзиву на позовну заяву.

10.09.2019р. до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення на 90 % розміру заявленої до стягнення пені у зв`язку з скрутним фінансовим становищем відповідача. Відповідач зазначає, що підприємство є збитковою організацією та стягнення пені у повному обсязі призведе до додаткових збитків та може мати наслідком зрив опалювального сезону та банкрутства підприємства.

18.09.2019 до суду надійшли заперечення позивача на клопотання відповідача про зменшення пені, мотивовані тим, що вказані у клопотанні відповідача обставини не можуть бути підставою для зменшення пені, а також негативними фінансовими результатами господарської діяльності позивача за дев`ять місяців 2019 року (значні за розміром кредиторська та дебіторська заборгованість, короткострокові позики та відстрочені податкові зобов`язання позивача), згідно консолідованого звіту позивача про фінансовий стан за 9 місяців 2019 року.

17.09.2019 до суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача на обґрунтування клопотання про зменшення пені.

18.09.2019 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, а також, клопотання відповідача про зменшення на 90 % розміру заявленої до стягнення пені, у зв`язку з скрутним фінансовим становищем відповідача. Заперечення відповідача на відповідь на відзив містять доводи, які є аналогічними доводам відзиву на позовну заяву.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 17.10.2019р. (суддя Соловйов К.В.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 63459,22грн. пені, 17134,13грн. річних, 49121,74грн інфляційних втрат та 2897,61грн компенсації витрат по сплаті судового збору.

Рішення вмотивоване наступним:

- позивач виконав встановлені для нього договором № 2622/1617-КП-33 від 31.10.2016 постачання природного газу та нормами закону зобов`язання перед відповідачем в частині передачі (поставки) відповідачеві протягом періоду дії даного договору природного газу на загальну суму 6252450,53грн , у зумовлені договором строки та у передбачених договором обсягах, що підтверджується складеними між сторонами даної справи актами , які підписано відповідачем, з скріпленням відповідного підпису посадової особи відповідача відбитком печатки відповідача, без будь-яких зауважень та заперечень. Відповідач не виконав передбачені для нього умовами вказаного договору та нормами закону ( зобов`язання перед позивачем в частині здійснення оплати природного газу позивача на умовах даного договору.

- твердження відповідача про те, що він не мав можливості впливати на строки та повноту оплати природного газу через особливий характер банківського рахунку відхилені судом, оскільки підписавши договір №2622/1617-КП-33 від 31.10.2016 відповідач взяв на себе зобов`язання проводити розрахунки за послуги саме на умовах даного договору. Внесення змін до договору, в частині зміни (збільшення) строку проведення остаточних розрахунків відповідач не ініціював. Докази іншого у справі відсутні.

-відповідач порушив строки оплати природного газу, який був отриманий відповідачем від позивача на підставі договору від 31.10.2016 № 2622/1617-КП-33 постачання природного газу. Через прострочення виконання відповідачем зазначених грошових зобов`язань перед позивачем, у позивача виникло право на нарахування відповідачеві заявлених до стягнення грошових сум пені, інфляційних втрат та річних (3%).

-позовна давність до позовних вимог в частині стягнення пені, що нарахована за період з 26.11.2016 по 25.12.2017, не підлягає застосуванню, оскільки за п.10.3. договору від 31.10.2016 № 2622/1617-КП-33 постачання природного газу, позивач та відповідач дійшли згоди, у відповідності до ч.1 ст.259 Цивільного кодексу України, про збільшення до п`яти років позовної давності, зокрема, в частині вимог щодо стягнення пені.

- у зв`язку з простроченням відповідачем виконання його договірного зобов`язання за договором № 2622/1617-КП-33 від 31.10.2016 постачання природного газу, в частині оплати товару позивача на умовах даного договору, позовні вимоги про стягнення 126918,43грн пені, 17134,13грн річних (3%) та 49121,74грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

-клопотання відповідача про зменшення на 90% суми заявленої до стягнення з нього пені підлягає частковому задоволенню із зменшенням розміру пені на 50 % від заявленої суми (63459,22 грн = 126918,43грн /2). При цьому судом враховано , що відповідач за наслідками своєї господарської діяльності у останні три з половиною роки є збитковим, основним видом діяльності відповідача є централізоване теплопостачання населення, бюджетних організацій та інших споживачів; найбільшу та переважну частину з споживачів послуг відповідача складає населення, заборгованість якого станом на 01.09.2019 становить близько 95млн. грн, що підтверджується довідкою №1138-03-15 від10.09.2019 за підписом заступника директора з обліку та збуту теплової енергії (а.с.104); відшкодування витрат відповідача від надання послуг у значній мірі здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету (з компенсації пільг та субсидій); заборгованість з оплати товару позивача, у зв`язку з наявністю якої нарахована заявлена до стягнення пеня, повністю погашена (сплачена) відповідачем за станом на 01.01.2018р. , рішення у справі приймається напередодні початку відповідачем опалюваного періоду, початок якого обумовлює додаткові витрати відповідача на проведення аварійно-відновлювальних робіт на мережах тощо.

12.11.2019р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга АТ "НАК "Нафтогаз "України" на рішення від 17.10.2019р., в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у сумі 63459,22грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення неустойки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник з посиланням на норми ст.ст. 193, 233 ГК України ,ст.ст. 525,526, 549-551, 599 ЦК України зазначає наступне:

- зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

- суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

-здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, та погодився з умовами щодо порядку і строків виконання грошових зобов`язань, а також погодився з умовами договору щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

- сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а тому вважаємо, що суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.

-у зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, чим порушив умови Договору Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» правомірно нарахувала пеню.

- при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні, об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою.

-в рішенні зазначено, що суд, зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

-нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу.

-господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.

- позивач має значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років.

-несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2019р. (головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді В.В. Бєляновський, Л.О.Будішевська) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; ухвалою від 02.12.2019р. справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

03.12.2019р. від Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" надійшоввідзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, з тих підстав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, винесеним із дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, на підставі всебічного та належного дослідження доказів та фактів, що стосуються спірних відносин, та зазначаючи наступне:

- розрахунки відповідачем проводяться в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. на підставі нормативів перерахування коштів, прийнятих на підставі постанов НКРЕКП. Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що по суті усуває останнього від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача.

- у МКП «Херсонтеплоенерго» була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, гарантований постачальник отримує грошовий ресурс для розрахунку з позивачем за природний газ лише після здійснення споживачами природного газу (населенням) повних розрахунків за весь обсяг спожитого газу. Відповідач здійснював розрахунок перед позивачем за умовами договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕКП

-сам відповідач самостійно не мав можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ населенням, оскільки всі кошти, які потрапляли на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого постановами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача.

У зв`язку із перебуванням судді В.В.Бєляновського з 02.01.2020р. по 17.01.2020р. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №8 від 13.01.2020р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/639/19.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - М.А.Мишкіна, судді: Л.О. Будішевська, К.В. Богатир.

Ухвалою від 13.01.2020р. справу прийнято до провадження у зміненому складі суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги МКП «Херсонтеплоенерго» було повідомлене належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2019р. про відкладення розгляду справи на 14.01.2020р.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Судом першої інстанції встановлені, не оспорені учасниками справи, а також підтверджені при апеляційному розгляді справи такі обставини.

31.10.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( наразі - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), (постачальник ) та Міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" (споживач) укладено договір постачання природного газу № 2622/1617-КП-33, відповідно до п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається: за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та інтими споживачами (крім бюджетних устаиов/організацій).

Відповідно до п. 3.4. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла /вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 5.1. Договору ціна на природний газ визначається відповідно до п.5.2 цього Договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання Сторонами відповідних додаткових угод до Договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-еайті Постачальника. У разі зміни ціни Постачальником, така ціна є обов`язковою для Сторін даного Договору. Споживач підписанням Договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.

Згідно п.5.2. Договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01 жовтня 2016 року становить 5 916,00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1 183,20 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 7 099,20 грн.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100- відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природній газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 6.3. Договору платежі за договором здійснюються на поточний рахунок постачальника з урахуванням вимог чинного законодавства щодо відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання підприємствами, що виробляють теплову енергію. В будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору. В платіжних дорученнях Споживач повинен обов`язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Споживача за цим договором, Постачальник зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Споживача, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором.

Відповідно до п. 8.1., 8.2. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. України, а також цим договором. У разі невиконання Споживачем пунктів 6,1. та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується, пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. 10.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися з вимогою про захист своїх прав за даним договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Відповідно до п. 12.1. Договору даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому сторони укладали до договору № 2622/1617-КП-33 додаткові угоди №1 від 31.10.2016р., №2 від 22.11.2016р., №3 від 21.12.2016р., № 4 від 23.01.2017р., №5 від 24.01.2017р., №6 від 24.02.2017р., якими узгоджували актуальну на дату укладання цих угод вартість природного газу, що підлягає поставці.

На виконання умов договору № 2622/1617-КП-33 позивач передав відповідачеві, а відповідач прийняв за актами приймання-передачі природний газ загальною вартістю 6252450,53грн, з урахуванням податку на додану вартість): за актами від 31.10.2016 на суму 170238,82грн, від 30.11.2016 на суму 788895,56грн, від 31.12.2016 на суму 1279632,10грн, від 31.01.2017 на суму 1585935,88грн, від 28.02.2017 на суму 1535621,06грн, від 31.03.2017 на суму 892127,11грн.

Розрахунки за природний газ здійснювалися відповідачем несвоєчасно та не у повному обсязі, зокрема, за зобов`язаннями щодо оплати природного газу за жовтень-грудень 2016 року, за січень-березень 2017 року. У зв`язку з цим, позивачем нараховані відповідачу:

- за зобов`язаннями за жовтень 2016 року 459,87грн пені та 49,27грн річних;

- за зобов`язаннями за листопад 2016 року 3069,81грн пені та 328,92грн річних;

- за зобов`язаннями за грудень 2016 року 6675,21грн пені та 715,21грн річних;

- за зобов`язаннями за січень 2017 року 9584,31грн пені та 1026,89грн річних;

- за зобов`язаннями за лютий 2017 року 16935,67грн пені, 1850,60грн річних, 545,80грн інфляційних втрат;

- за зобов`язаннями за березень 2017 року 90193,56грн пені, 13163,24грн річних, 48575,94грн інфляційних втрат.

Як зазначає позивач, за станом на 01.01.2018р. відповідачем оплачено отриманий на підставі договору від 31.10.2016 № 2622/1617-КП-33 поставлений природний газ.

Оскільки відповідачем проводилася оплата поставленого природного газу несвоєчасно та з порушеннями встановленого договором строку, позивач нарахував 126918,43грн пені, 17134,13грн. 3% річних та 49121,74грн інфляційних втрат, які відповідачем в добровільному порядку не сплачено.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині незадоволення вимог про стягнення пені у сумі 63 459,22грн., отже переглядається судом апеляційної інстанції в цих межах.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із ст.ст.526,525, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" протягом жовтня 2016 року - березня 2017 року був поставлений МКП «Херсонтеплоенерго» природний газ на загальну суму 6 252 450,53грн.

Таким чином, у відповідності до п.6.1 Договору № 2622/1617-КП-33 постачання позивачем відповідачу природного газу є підставою виникнення у МКП «Херсонтеплоенерго» зобов`язання остаточно розрахуватись за фактично отриманий газ до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язання з боку МКП «Херсонтеплоенерго» . Факт порушення строків оплати відповідачем не заперечується.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що МКП «Херсонтеплоенерго» свої зобов`язання за договором щодо оплати за одержаний газ виконало у повному обсязі та оплатило ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вартість поставленого природного газу за актами приймання-передачі в сумі 6 252 450,53грн., проте з порушенням строку оплати згідно із п.6.1 Договору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.8.2 Договору № 2622/1617-КП-33 у разі невиконання Споживачем пунктів 6,1. та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується, пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч.2 ст.343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ст.ст.1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Оскільки в Договорі № 2622/1617-КП-33 не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В додатки до позовної заяви ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надано розрахунок пені, 3% річних та інфляційних МКП «Херсонтеплоенерго» за Договором від 2622/1617-КП-33, відповідно до якого пеня за період з 17.02.2015р. по 31.12.2017р. складає 126 918.43грн., 3% річних -17 134,13грн., інфляційні втрати- 49 121,74грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком місцевого господарського суду про його правильність, відповідність умовам Договору від 31.10.2016р. та чинному законодавству, а отже - і обґрунтованість позовних вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення пені.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені, належної до стягнення з відповідача, на 50% (до 63459,22грн.) з огляду такого.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зміст ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018р. у справі №67/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст.3, ч3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на прострочену заборгованість на підставі договору господарський суд вірно врахував , що відповідач за наслідками своєї господарської діяльності є збитковим, що підтверджується копіями балансу відповідача на 31.12.2016, 31.12.2017, на 31.12.2018 та на 30.06.2019, із звітами про фінансові результати за 2016, 2017, 2018 роки та за перше півріччя 2019 року та що основним видом діяльності відповідача є централізоване теплопостачання населення, бюджетних організацій та інших споживачів; найбільшу та переважну частину з споживачів послуг відповідача складає населення, заборгованість якого станом на 01.09.2019 становить близько 95млн. грн, ; відшкодування витрат відповідача від надання послуг у значній мірі здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету (з компенсації пільг та субсидій); заборгованість з оплати товару позивача, у зв`язку з наявністю якої нарахована заявлена до стягнення пеня, повністю погашена (сплачена) відповідачем ; рішення у справі приймається напередодні початку відповідачем опалюваного періоду, початок якого обумовлює додаткові витрати відповідача на проведення аварійно-відновлювальних робіт на мережах тощо.

Поряд з цими обставинами колегія суддів приймає до уваги також ту обставину, що відповідач є комунальним підприємством та існує спеціальний режим використання підприємством коштів, проведення розрахунків в тому числі і з постачальником природного газу. До того ж, відповідно до умов Договору № 2622/1617-КП-33 відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами( крім бюджетних установ/організацій).

Аргументи скаржника стосовно того, що господарським судом не досліджено питання, чи були заподіяні позивачу збитки внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань та не було оцінено розмір таких збитків, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не наводились відомості та докази щодо понесених збитків, їх розмір, настання для позивача негативних наслідків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх обов`язків, тощо, тому суд першої інстанції не повинен був з`ясовувати це питання за відсутності будь-якого обґрунтування з посиланням на докази з боку позивача.

Відповідно до ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Згідно ч.1, п.5 ч.3, ч.6 ст.162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

За відсутності будь-якого обґрунтування наявності збитків та їх співвідношення із нарахованими штрафними санкціями в позовній заяві скаржник безпідставно покладає на господарський суд обов`язок з`ясування обставин, що не входили до предмета доказування за змістом ч.2 ст.76 ГПК України.

Слід враховувати, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що господарським судом вірно задоволено частково клопотання відповідача та зменшено штрафні санкції на 50%, чим забезпечується дотримання принципу збалансованості інтересів сторін.

Відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на викладені в постанові Верховного Суду від 04.04.2018р. у справі №908/1453/14 загальні висновки про необхідність об`єктивної оцінки того, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання), оскільки винятковість випадків для визначення підстав зменшення розміру стягуваної пені має встановлюватися та оцінюватися господарським судом у залежності від конкретних фактичних обставин кожної розглядуваної справи, які у справі №908/1453/14 та розглядуваній справі не є ідентичними.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що господарський суд за результатами оцінки в сукупності всіх наявних у справі матеріалів дійшов вірного висновку про можливість зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені на 50%.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на неправильне застосування закріпленої у ст.233 ГК України норми щодо права на зменшення розміру штрафної санкції, оскільки суд першої інстанції в достатній мірі з`ясував всі обставини, передбачені зазначеною нормою, зокрема правильно встановив, що даний випадок може вважатись винятковим для зменшення пені.

Також колегією суддів не приймаються посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на висловлену в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/1010/16 правову позицію про те, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо, оскільки з постанови Верховного Суду у справі №922/1010/16 вбачається, що питання про зменшення розміру стягуваної пені відповідачем (боржником) не порушувалося та судами не вирішувалося, а часткова відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення 8057005,76 грн. пені мотивована тим, що продавець має право на нарахування пені за період з 20.07.2015 по 02.11.2015, а нарахування позивачем пені за більший період (з 20.01.2015 по 02.11.2015) не відповідає приписам частини 6 статті 232 ГК України у частині 6-місячного строку нарахування пені та умовам договору №13-229-Н.

Таким чином предмет, підстави позову та фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у справах №922/1010/16 і №923/639/19 не є однаковими, а самі правовідносини у вказаних справах не є подібними, що виключає застосування висновків у справі №922/1010/16 до спірних правовідносин за участю АТ "НАК "Нафтогаз України" та МКП «Херсонтеплоенерго» .

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення від 17.10.2019р. в частині визначення належної до стягнення пені шляхом зменшення її розміру на 50% до суми 63459,22 грн. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні, доводи апеляційної скарги загалом не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині зменшення розміру пені, оскільки зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів.

Приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій , враховуючи, що збиткова господарська діяльність боржника значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов`язань категорією населення за отримані послуги з централізованого опалення, наявність такої заборгованості не залежить від заявника, а зумовлена неналежним виконанням зобов`язань з боку споживачів послуг боржника господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50%.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50% та стягнення з відповідача 63459,22грн. пені, 17134,13грн. річних, 49121,74грн інфляційних втрат.

Відповідно до п.2 част.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

За змістом п.4 част.1 ст.277 ГПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Згідно з част.4 ст.277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

В резолютивній частині оскаржуваного рішення відсутній висновок про часткову відмову у позові щодо заявленої вимоги про стягнення пені (у сумі 63459,22 грн.), що є порушенням норми п.1 ч.5 ст. 238 ГПК України, яке призвело до помилкового задоволення позовних вимог повністю, виходячи із змісту резолютивної частини рішення.

За таких обставинрішення слід змінити, доповнивши резолютивну частину висновком про часткове задоволення позову та відмову у задоволенні позову в частині стягнення 63 459,22 грн. пені.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на АТ "НАК "Нафтогаз України", оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 277, 281-284,286-288 ГПК України,

колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 17.10.2019р. у справі №923/639/19 змінити, виклавши пункт 1 резолютивної частини в наступній редакції:

«Позов задовольни частково»,

та доповнивши резолютивну частину рішення пунктом 3 наступного змісту:

«У задоволенні позову в частині стягнення 63 459,22 грн. пені відмовити.»

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20 січня 2020 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.О. Будішевська