ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"15" січня 2020 р. м ХарківСправа № 922/117/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Прикарпаттянафтотрейд" (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21А)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеймс" (61001, м. Харків, проспект Московський, буд. 57)
про стягнення 7308550,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Прикарпаттянафтотрейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеймс" про визнання грошових вимог у розмірі 7418179,00 грн., з яких: 7308550,82 грн. вимоги з повернення сум боржника, 109628,26 грн. витрати зі сплати судового збору та грошові вимоги кредитора включити до реєстру вимог кредиторів.

Дослідивши вищезазначені матеріали позовної заяви, Суд дійшов до висновку про залишення їх без руху, оскільки вони подані без додержання вимог пунктів 2, 8 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), про що суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача та відповідача.

Натомість у даному разі, дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що позовна заява не містить відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача та відповідача.

Крім того, пунктом 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Однак у даному разі, дослідивши матеріали позовної заяви, суд констатує, що позовна заява не містить зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Разом з тим, відповідно до частини 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з частиною 1 ст. 172 ГПК України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Таким чином, належним доказом відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення в цінний лист та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі.

Однак у даному разі, до позовної заяви, всупереч зазначених вище положень пункту 1 частини 1 ст. 164, частини 1 ст. 172 ГПК України, позивачем не додано ані опису вкладення до цінного листа, ані розрахункових документів про направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу відповідача.

При цьому, звертаючись з даним позовом до господарського суду позивачем в пункті 5 додатку до позовної заяви зазначено про подання доказів направлення позовної заяви, втім вказане не відповідає дійсності, оскільки згідно Акту відділу документального забезпечення та контролю. Канцелярії від 14.01.2020 вбачається те, що під час перевірки документів при розкриванні поштового відправлення, яке надійшло від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Прикарпаттянафтотрейд" (вх. №117/20) не виявилося: пункту 5 додатку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд констатує, що позивачем всупереч вимог пункту 1 частини 1 ст. 164, частини 1 ст. 172 ГПК України не додано до позовної заяви належні та допустимі докази направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу відповідача.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Разом із матеріалами позовної заяви позивачем було подано клопотання, в якому позивач просить відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви до винесення рішення у справі.

В обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору позивач посилання на той факт, що на дату подання позову чистий дохід Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Прикарпаттянафтотрейд" від реалізації продукції становить 0,00 грн. Крім того зазначає, що органами Державної виконавчої служби України у рамках відкритих виконавчих проваджень №60583864 від 13.11.2019 на рахунки підприємства накладено арешт. Судовий збір за подання цієї позовної заяви складає 109628,26 грн., що є значною сумою та у зв`язку із важким фінансовим (майновим) становищем Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеймс" перешкоджає сплаті товариством судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Розглянувши клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення по даній справі, суд зазначає про наступне.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір".

Вирішуючи питання щодо сплати судового збору, господарський суд повинен виходити, зокрема, з такого.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102,0 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. На підтвердження свого скрутного матеріального становища позивач не надав жодного фінансового документа чи будь-якого іншого належного та допустимого доказу.

Отже позивачем до клопотання не долучено документів в підтвердження його майнового стану, який суд враховує при вирішенні питання про відстрочення сплати судового збору. Крім того, заявником не наведено та не підтверджено наявність умов для відстрочення сплати судового збору, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір".

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95 від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У цьому випадку необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке визначено ГПК України, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає, що ст. 129 Конституції України закріплено принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому відсутність у нього коштів не може бути безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору. Доказів в підтвердження викладеного, зокрема, важкого фінансового (майнового) становища, позивач суду не надав.

Відтак, враховуючи вищевказане, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору.

Одночасно, суд звертає увагу позивача на те, що подані останнім докази не відповідають вимогам статті 91 ГПК України, частини другої статті 164 ГПК України (копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення) та приписам пункту 5.27 Державної Уніфікованої системи документації ДСТУ 4163-2003 (відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів: Згідно з оригіналом, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії; засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки юридичної особи).

У даному разі, з матеріалів позовної заяви вбачається, що подані в обґрунтування позовних вимог копії доказів були засвідчені позивачем без дотримання вищевказаних вимог, оскільки не містять таких обов`язкових відміток про засвідчення копії документа як "назва посади" та "дата засвідчення копії".

Згідно з вимогами статті 174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовна заява на підставі ст. 174 ГПК України підлягає залишенню без руху для усунення вищезазначених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 162, 164, 172, 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Визначити позивачеві наступний спосіб усунення недоліків:

- зазначити номери засобів зв`язку, відомі офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти позивача та відповідача;

- зазначити про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви;

- подати докази направлення на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів;

- подати докази сплати судового збору за подання даного позову у встановлених порядку та розмірі;

- надати додатки до позовної заяви, посвідчені у відповідності до приписів абзацу 2 частини п`ятої статті 91 ГПК України та пункту 5.27 Державної Уніфікованої системи документації ДСТУ 4163-2003.

3. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення копії даної ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

4. Зобов`язати позивача у випадку виправлення зазначених у цій ухвалі недоліків та подання нових доказів невідкладно надіслати відповідні документи відповідачу. Докази про це надати суду.

5. Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (ч. 4 ст. 174 ГПК України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Ухвалу підписано 15.01.2020 р.

Суддя Г.І. Сальнікова