ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2020 р. Справа№ 920/816/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019, повний текст якого складено 04.10.2019

у справі № 920/816/19 (суддя Котельницька В.Л.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»

про стягнення 171 386,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення пені в сумі 66 531,93 грн., 3 % річних в сумі 25 957,97 грн. та інфляційних втрат в сумі 78 896,96 грн., нарахованих за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 5165/1617-ТЕ-29 від 10.10.2016.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 26.09.2019, повний текст якого складено 04.10.2019, у справі № 920/816/19 позов задоволено частково до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 1,00 грн. пені, 25 957,97 грн. суму 3% річних, 78 896,96 грн. інфляційних втрат, в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином доведений факт несвоєчасного виконання відповідачем своїх обов`язків за спірним договором в частині своєчасної оплати поставленого газу, з огляду на що правомірним є нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних у заявлених до стягнення сумах, проте, на задоволення заявленого відповідачем клопотання, враховуючи інтереси обох сторін, співмірність неустойки та ступень виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру пені і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, значну заборгованість населення перед відповідачем за споживання теплової енергії, значення діяльності відповідача для підсилення обороноздатності країни, а також те, що заборгованість за спожитий природний газ відповідачем сплачена в повному обсязі, суд першої інстанції зменшив розмір пені до 1,00 грн.

При розгляді спору сторін суд першої інстанції врахував, що:

- при дослідженні наданого позивачем розрахунку пені встановлено, що до нього не включені платежі, які здійснювались відповідачем на виконання Постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 відповідно до п. 8.2 укладеного договору про постачання природного газу;

- у пункті 8.3 договору постачання природного газу сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором. Таким чином суд, перевіривши розрахунки позивача в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, вважає їх обґрунтованими, правомірними та підлягаючими задоволенню;

- за результатом розгляду справи не знайшла підтвердження позиція відповідача щодо недотримання позивачем умов п. 6.3 спірного договору при черговості зарахування коштів, які перераховувались відповідачем у якості оплати вартості поставленого природного газу, оскільки відповідне твердження відповідача спростоване аналізом змісту п.п. 6.1, 6.2 договору, які регламентують порядок оплати за поставлений у межах цього договору природний газ.

Не погоджуючись з рішенням, 22.10.2019 Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19, відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 25 957,97 грн. 3% річних, 78 896,96 грн. інфляційних втрат, в частині стягнення пені в розмірі 1,00 грн. залишити без змін.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на те, що:

- судом першої інстанції не досліджена вина боржника, якої навіть не існувало через наявність заборгованості держави перед відповідачем, оскільки відшкодування субсидій та пільг з боку держави систематично відбувалось з порушенням строків;

- для розрахунку з позивачем відповідачем відкрито поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від населення, відповідно до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2017 № 217, а відтак, відповідач не користувався вказаними грошима, оскільки механізм у вигляді спеціального режиму проведення взаєморозрахунків, фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку із спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача із визначеними нормативами;

- враховуючи, що зобов`язання по перерахуванню коштів не виконано саме з боку держави, позивач має право, а не обов`язок стягувати з відповідача неустойку, інфляційні втрати та 3 % річних;

- у розрахунках штрафних санкцій позивача кошти, отримані по постанові Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, враховані при визначенні штрафних санкцій в розмірах, що не відповідають фактичним сумам, сплаченим відповідачем позивачу в межах даної постанови;

- судом проігноровано, що за умовами спірного договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору, позивач, незалежно від призначення платежу, визначеного відповідачем, у першу чергу погашає витрати позивача, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу - інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи, у третю чергу - основну сума боргу; позивач, отримавши від відповідача кошти та зараховуючи їх як передплату, своїми діями фактично визнав, що відповідач не мав заборгованості за відповідні періоди, а також відповідачу не нараховано неустойку, інфляційні втрати та 3 % річних, оскільки позивачем не відображено відповідних зауважень у Актах приймання-передачі природного газу, не застосовано п. 6.3 Договору та ст. 235 Господарського кодексу України, та не направлено претензії до відповідача щодо порушення строків оплати (ч. 5 п. 7.4 Договору), натомість надмірно сплачені кошти зараховувались у наступний період як це передбачено абзацом другим п. 6.2 Договору;

- судом першої інстанції не досліджено питання незаконної ціни на газ. Так, у преамбулі спірного договору зазначено, що його укладено керуючись Законом України «Про ринок природного газу», Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, зміни до якої були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016, яка діяла в період з 30.04.2016 по 01.11.2018 і в період дії якої регульована ціна, за якою позивач постачав природній газ виробникам теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, була визначена на рівні 4 942,00 грн. за 1 000 куб. м. Водночас рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду віл 08.07.2019 по справі № 826/9665/16 постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016. Враховуючи, що штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних визначені позивачем виходячи з ціни газу, яка була встановлена нормативним актом, скасованим в судовому порядку, нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних є незаконним.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2019 справа № 920/816/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 11.11.2019 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 27.11.2019 та роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з рішенням, 29.10.2019 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 66 530,93 грн. скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 66 530,93 грн. задовольнити.

У апеляційній скарзі позивач послався на те, що спірне рішення прийняте з порушення норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 549-552, 599 ЦК України, та процесуального права, ст.ст. 236, 238, 239 ГПК України, без дослідження всіх істотних обставин справи.

У обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що ним, на підставі пункту 8.2 укладеного сторонами договору, було правомірно заявлено до стягнення пеню в розмірі 66 531,93 грн., при цьому судом задоволено лише 66 530,91 грн.; що наданий позивачем розрахунок пені відповідає п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» та положенням п. 6.1 договору, зокрема, щодо строку оплати за отриманий та спожитий природний газ, а саме: остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу; що в мотивувальній частині рішення суд не зазначив підстав зменшення пені, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування при зменшенні пені; що, підписавши договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання в разі несвоєчасної оплати за поставлений природний газ щодо сплати позивачеві пені у визначеному розмірі; що суд першої інстанції не врахував, що ч. 3 ст. 551 ЦК України судам надано право саме зменшити розмір неустойки, а не звільнити від такої сплати, а відтак, господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені до 1,00 грн. не мав права звільніти відповідача від такої сплати взагалі.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 06.11.2019 справа № 920/816/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 11.11.2019 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І. Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19, відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 27.11.2019 та роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

25.11.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач, з посиланням на те, що:

- послуга з централізованого опалення та гарячого водопостачання для відповідача є збитковою;

- позивачем не надано доказів понесення збитків внаслідок прострочення відповідачем зобов`язань з оплати, а відтак, стягнення пені значною мірою втратило своє призначення саме як вид забезпечення у зв`язку з виконанням основного зобов`язання,

просив відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги.

Станом на 13.01.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 920/816/19 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 192 100 грн., і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційними скаргами Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19 відкрито 11.11.2019, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 27.11.2019, апеляційна скарга має бути розглянута по 10.01.2020 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

10.10.2016 позивач як постачальник та відповідач як споживач, керуючись Законом України «Про ринок природного газу», постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період)», іншими нормативно-правовими актами, уклали договір постачання природного газу № 5165/1617-ТЕ-29 (далі Договір) (а.с. 29-37), відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2016-2017 роках природний газ, а відповідач - прийняти та оплатити цей газ на умовах Договору.

За змістом п. 1.2 Договору, газ, що постачається за Договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У п. 2.1 Договору сторони погодили, що позивач передає відповідачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 газ обсягом до 3 500,00 тис. куб.м., та визначили помісячні обсяги поставки газу.

Відповідно до п. 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб.м. газу за Договором становить 4 942,00 грн., крім того ПДВ - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за природній газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.3 Договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від відповідача, погашає вимоги позивача у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного відповідачем: у першу чергу відшкодовуються витрати позивача, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума заборгованості.

Згідно з п. 10.3 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

У п. 12 Договору встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2016 до 31.03.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1 від 23.01.2017 та № 2 від 31.03.2017 (а.с. 38-41 т. 1) сторонами вносились зміни до Договору.

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору позивач за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року передав у власність відповідача природний газ на суму 17 246 848,58 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи копіями Актів приймання-передачі природного газу (а.с. 42-53 т. 1) та сторонами не заперечується.

Як слідує з зазначених Актів приймання-передачі природного газу за вказаний період, а також виписок з банківського рахунку позивача за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року (а.с. 91-250 т. 1, а.с. 1-93 т. 2), відповідач за отриманий за Договором природний газ розрахувався повністю, однак за природний газ, який поставлявся позивачем у період з лютого по вересень 2017 року, - з порушенням встановленого Договором строку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з оплати поставленого позивачем газу у встановлений Договором строк, є підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач нараховує пеню в сумі 66 531,93 грн., 3 % річних в сумі 25 957,97 грн. та інфляційні втрати в сумі 78 896,96 грн. за несвоєчасну оплату відповідачем поставленого в період з лютого 2017 року по вересень 2017 року включно природного газу.

При вирішенні спору щодо стягнення з відповідача заявлених позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат слід врахувати таке.

Статтею 12 ГК України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Наведене регулювання реалізовано шляхом прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі Постанова КМ України № 20) «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (вказана постанова була чинною у період проведення спірних розрахунків - примітка суду), який визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).

За змістом вказаної постанови, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ПАТ «Укртрансгаз», Державне підприємство «Енергоринок», виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів, а учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

Тобто сторони у справі не могли ухилитися від підписання спільних протокольних рішень та не скористатися коштами субвенцій з державного бюджету при наявності у покупця газу боргу за нього, який планувався державою до погашення за правилами вказаного Порядку.

З матеріалів справи слідує, що для забезпечення проведення розрахунків із позивачем, на виконання Постанови КМ України № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області, Департаментом фінансів Сумської облдержадміністрації, позивачем та відповідачем були підписані спільні протокольні рішення:

- № 2653 від 07.11.2016 на суму 183 434,13 грн. (за період жовтень 2015 року - травень 2016 року);

- № 2654 від 07.11.2016 на суму 1 103 832,99 грн. (за період жовтень 2015 року - жовтень 2016 року);

- № 3021 від 07.12.2016 на суму 2 350 733,47 грн. (за період січень 2016 року - листопад 2016 року);

- № 17 від 11.01.2017 на суму 2 793 847,02 грн. (за період березень 2016 року - грудень 2016 року);

- № 740 від 07.02.2017 на суму 3 172 188,76 грн. (за період листопад 2016 року - січень 2017 року);

- № 1450 від 06.03.2017 на суму 2 500 000,00 грн. (за період грудень 2016 року - лютий 2017 року);

- № 2532 від 05.05.2017 на суму 350 000,00 грн. (за період грудень 2016 року - квітень 2017 року);

- № 2838 від 06.07.2017 на суму 29 264,81 грн. (за період квітень 2017 року - травень 2017 року);

- № 3436 від 08.09.2017 на суму 200 000,00 грн. (за період травень 2017 року - серпень 2017 року);

- № 3635 від 06.10.2017 на суму 100 000,00 грн. (за період вересень 2017 року);

- № 3437 від 08.09.2017 на суму 900 000,00 грн. (за період травень 2017 року - серпень 2017 року) (а.с. 117-179 т. 2),

якими, з метою погашення заборгованості відповідача перед позивачем за Договором, сторонами цих протокольних рішень погоджено порядок сплати коштів позивачу за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам в якості розрахунків за поставлений протягом вказаних вище періодів природний газ.

Зі змісту вказаних протокольних рішень слідує, що розрахунків за спірні періоди стосуються протокольні рішення № 1450 від 06.03.2017, № 2532 від 05.05.2017, № 2838 від 06.07.2017, № 3436 від 08.09.2017, № 3635 від 06.10.2017, № 3437 від 08.09.2017 на загальну суму 900 000,00 грн.

Щодо вимог про стягнення пені слід зазначити таке.

Згідно з п. 8.2 Договору, у разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1 Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення;

Нарахування пені не здійснюється позивачем на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

З розрахунків позивача слідує, що позивач не нараховує пеню на суми оплат, проведених відповідачем згідно з Постановою КМ України № 20, що суми заборгованості та періоди існування відповідного боргу підтверджуються наявними в матеріалах справи документальними доказами, період нарахування відповідає спірному періоду, сам розрахунок виконаний з урахуванням умов п. 6.1 Договору щодо строків внесення оплати поставленого позивачем природного газу і є арифметично вірним, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 66 531,93 грн.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру присудженої до стягнення пені до 1,00 грн. з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності законодавчо встановленого переліку обставин, за яких суд може скористатися таким правом, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу, та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦК України, до загальних засад цивільного законодавства відносяться, зокрема, справедливість, добросовісність, розумність.

З матеріалів справи слідує, що несвоєчасне перерахування відповідачем позивачу коштів є наслідком несвоєчасного розрахунку з відповідачем споживачів - фізичних осіб, та що, з огляду на визначений законодавством порядок розрахунків (для розрахунку з позивачем відповідачем відкрито поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від населення - примітка суду), відповідач не користувався вказаними грошима, оскільки механізм у вигляді спеціального режиму проведення взаєморозрахунків фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку із спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача із визначеними нормативами.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення відповідача, і при цьому причинами прострочення виконання зобов`язання відповідачем є обставини, які перебувають поза його волею, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем, не може відповідати критеріям розумності та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано скористався наданим суду законом правом і зменшив присуджену до стягнення пеню до 1,00 грн.

Щодо обставин, на які послався позивач у заперечення рішення суду першої інстанції в цій частині, слід зазначити таке.

Позивач, зазначивши в описовій частині апеляційної скарги, що судом першої інстанції з заявленої позивачем до стягнення пені в розмірі 66 531,93 грн. задоволено 66 530,91 грн., у прохальній її частині просить суд апеляційної інстанції скасувати оспорене рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 66 530,93 грн. і прийняти нове рішення, яким вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 66 530,93 грн. задовольнити.

Колегія суддів вважає таким, що не відповідає дійсності, твердження позивача про те, що судом першої інстанції з заявленої до стягнення пені в розмірі 66 531,93 грн. задоволено 66 530,91 грн., оскільки, вирішуючи спір в частині стягнення пені, суд першої інстанції, встановивши в мотивувальній частині рішення, що «Розрахунок пені позивачем здійснено у відповідності до вимог статті 232 Господарського кодексу України, та з наступного дня, від дня простроченого основного зобов`язання, з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»» та «Судом при дослідженні наданого позивачем розрахунку пені встановлено, що до нього не включені платежі, які здійснювались відповідачем на виконання Постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 відповідно до п. 8.2 укладеного договору про постачання природного газу.», визнав правомірними вимоги позивача про стягнення пені в заявленому позивачем до стягнення розмірі, але «… враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки та ступеню виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру пені і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, значну заборгованість населення перед відповідачем за споживання теплової енергії, значення діяльності відповідача для підсилення обороноздатності країни, а також те, що заборгованість за спожитий природний газ відповідачем сплачена в повному обсязі…» дійшов висновку про доцільність зменшення розміру пені до 1,00 грн.

Отже, суд першої інстанції, визнавши законними та обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 66 531,93 грн., вирішив зменшити розмір вказаних вимог до 1,00 грн. з підстав, які виклав у рішенні, що не свідчить про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення пені в сумі 66 530,91 грн., а свідчить про зменшення правомірно заявленої до стягнення пені в сумі 66 531,91 грн. на суму 66 530,91 грн., тобто до 1,00 грн., що підтверджуються як змістом мотивувальної частини рішення, так і змістом його резолютивної частини, згідно з якою з відповідача на користь позивача стягнуто 1,00 грн. пені.

Вказаних обставин не спростовує наявна в мотивувальній частині рішення описка, що суд «…вважає за доцільне зменшити розмір пені на до 1,00 грн.», на що послався позивач, стверджуючи, що суд першої інстанції задовольнив вимоги в частині стягнення пені в сумі 66 530,91 грн.

За таких обставин, думка позивача про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо зменшення пені до 1,00 грн. звільнив відповідача від такої сплати взагалі, визнається колегією суддів хибною.

Посилання позивача на те, що в мотивувальній частині рішення суд не зазначив підстав зменшення пені, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування при зменшенні пені, спростовуються змістом мотивувальної частини рішення і до уваги колегією суддів не приймаються.

Щодо вимог в частині стягнення 3 % річних в сумі 25 957,97 грн. та інфляційні втрати в сумі 78 896,96 грн. за несвоєчасну оплату поставленого в період з лютого 2017 року по вересень 2017 року включно природного газу слід зазначити таке.

З розрахунків позивача слідує, що позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати, в тому числі, на суми оплат, проведених відповідачем згідно з Постановою КМ України № 20.

У пункті 6.1 Договору (абзац 3) сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за Договором.

У пункті 11.3 Договору сторони погодили такий порядок внесення змін до Договору:

1) усі зміни і доповнення до Договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до Договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 11.5 та 11.6 Договору;

2) сторони погодили, що зміни до Договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до Договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за Договором;

3) договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до Договору та може бути застосований до відносин за Договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до Договору;

4) будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:

не можуть бути використані для внесення змін до Договору;

можуть бути застосовані до відносин за Договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до Договору.

У пункті 8.3 Договору сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє відповідача від обов`язку сплатити на користь позивача платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за Договором.

Враховуючи вказані умови Договору, суд першої інстанції, перевіривши відповідні розрахунки, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 25 957,97 грн. та інфляційні втрати в сумі 78 896,96 грн. за несвоєчасну оплату поставленого в період з лютого 2017 року по вересень 2017 року включно природного газу є обґрунтованими та правомірними і задовольнив вимоги позивача в цій частині в повному обсязі.

Колегія суддів не може повністю погодитись з рішенням суду першої інстанції в цій частині з огляду на таке.

З урахуванням того, що спільні протокольні рішення на підставі Порядку по Постанові КМ України № 20 стосувалися встановлення спеціального порядку погашення боргу за газ за Договором, і сторони справи не могли ухилитися від писання спільних протокольних рішень і виконання постанови при умові наявності боргу відповідача перед позивачем за газ, то тим самим Постанова КМ України № 20 фактично змінювала умови договірних відносин між сторонами, які діяли до часу підписання спільних протокольних рішень, а підписання вказаних спільних протокольних рішень засвідчує згоду їх учасників на встановлення нових умов проведення розрахунків за газ за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного) застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Вказаних правових висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 31.05.2018 у справі № 924/296/18, Верховний Суд - у справах № 906/790/16, № 905/1100/18.

Отже, якщо сторони стають учасниками розрахунків на підставі спільних протокольних рішень, порядок розрахунку на підставі вказаних рішень сторони змінити не можуть, а тому застосування до відповідача встановленої Договором відповідальності щодо грошових зобов`язань перед позивачем в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, є таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Як слідує з матеріалів справи, розрахунки 3 % річних за травень (1 895,19 грн.), червень (1 234,12 грн.), серпень (4 780,23 грн.) та вересень (4 260,99 грн.) 2017 року проводились за відсутності підписаних щодо вказаних періодів спільних протокольних рішень і визнаються судом правильними.

Водночас розрахунки за лютий, березень, квітень та липень 2017 року, незважаючи на наявні підписані спільні протокольні рішення, проводились позивачем без врахування порядку розрахунку на підставі вказаних спільних протокольних рішень враховуючи суми коштів субвенцій з державного бюджету, що є неправомірним, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за вказані періоди підлягають задоволенню за розрахунком колегії суддів в загальному розмірі 7 700,52 грн.

Сума боргу, щодо якої нараховується 3 % річних грн.Період прострочки Кількість днів прострочки3% річних Сума 3 % річних
лютий 201772 177,8828.03.201728.03.2017135,93
55 317,5229.03.201729.03.2017134,55
40 976,1030.03.201730.03.2017133,37
30 582,1631.03.201702.04.2017337,54
22 552,5203.04.201703.04.2017131,85
16 608,5104.04.201704.04.2017131,37
9 683,7105.04.201705.04.2017130,80
5 705,2406.04.201706.04.2017130,47
3 474,7407.04.201709.04.2017330,86
березень 201788 564,6626.04.201726.04.2017137,28
838 755,2227.04.201727.04.20171368,94
829 581,9328.04.201702.05.201753340,92
806 424,6903.05.201703.05.20171366,28
800 281,1304.05.201709.05.201763394,66
797 846,9810.05.201710.05.20171365,58
780 294,8511.05.201711.05.20171364,13
775 913,6212.05.201712.05.20171363,77
765 577,3213.05.201714.05.201723125,85
758 032,7215.05.201715.05.20171362,30
739 523,1316.05.201716.05.20171360,78
734 848,4917.05.201717.05.20171360,40
728 136,0418.05.201718.05.20171359,85
717 357,2619.05.201721.05.201733176,88
704 217,3222.05.201722.05.20171357,88
674 608,1423.05.201723.05.20171355,45
660 099,9624.05.201724.05.20171354,25
631 605,0425.05.201725.05.20171351,91
612 009,3126.05.201728.05.201733150,91
598 678,0729.05.201729.05.20171349,21
588 290,0530.05.201730.05.20171348,35
581 715,8631.05.201731.05.20171347,81
577 040,4601.06.201701.06.20171347,43
576 806,1102.06.201705.06.201743189,63
576 735,6406.06.201706.06.20171347,40
575 005,5307.06.201707.06.20171347,26
573 403,5108.06.201708.06.20171347,13
569 101,0109.06.201711.06.201733140,33
541 486,2112.06.201712.06.20171344,51
503 827,9313.06.201713.06.20171341,41
474 204,9514.06.201714.06.20171338,98
455 900,7515.06.201715.06.20171337,47
429 477,2816.06.201718.06.201733105,90
399 053,2919.06.201719.06.20171332,80
350 692,8220.06.201720.06.20171328,82
303 992,1621.06.201721.06.20171324,99
244 054,8522.06.201722.06.20171320,06
188 723,8923.06.201725.06.20173346,53
133 174,1326.06.201728.06.20173332,84
66 083,1429.06.201729.06.2017135,43
43 915,2130.06.201702.07.20173310,83
29 249,9003.07.201703.07.2017132,40
10 936,8304.07.201704.07.2017130,90
6 500,9205.07.201705.07.2017130,53
3 555,9806.07.201706.07.2017130,29
квітень 2017500 997,0027.05.201706.07.8,29
484 823,8707.07.201709.07.201733119,55
480 340,1810.07.201710.07.20171339,48
463 946,2311.07.201711.07.20171338,13
411 936,6012.07.201713.07.20172367,72
424 653,6813.07.201713.07.20171334,90
401 213,3814.07.201716.07.20173398,93
383 699,8617.07.201717.07.20171331,54
357 141,3618.07.201718.07.20171329,35
308 612,9419.07.201719.07.20171325,37
277 557,5220.07.201720.07.20171322,81
243 885,8321.07.201723.07.20173360,14
206 443,2824.07.201724.07.20171316,97
139 592,8225.07.201725.07.20171311,47
81 138,8426.07.201726.07.2017136,67
46 693,8527.07.201727.07.2017133,84
26 799,6128.07.201730.07.2017336,61
13 897,1631.07.201731.07.2017131,14
липень 2017281 676,3329.08.201721.09.,64
276 308,0922.09.201724.09.20173368,13
253 766,7225.09.201725.09.20171320,86
202 982,4726.09.201726.09.20171316,68
180 409,3027.09.201727.09.20171314,83
166 615,4428.09.201728.09.20171313,69
158 575,6629.09.201701.10.20173339,10
150 854,0302.10.201702.10.20171312,40
147 257,6803.10.201703.10.20171312,10
146 394,4004.10.201704.10.20171312,03
144 515,7205.10.201705.10.20171311,88
144 490,7306.10.201708.10.20173335,63
143 194,9309.10.201709.10.20171311,77
127 709,4610.10.201710.10.20171310,50
122 214,5011.10.201707.11.,26
121 356,2708.11.201728.02.27,12
Всього7 700,52

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню за уточненим розрахунком колегії суддів в сумі 19 871,05 грн. (1 895,19+1 234,12+4 780,23+4 260,99 грн.+7 700,52). Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо розміру інфляційних втрат слід зазначити таке.

Розрахунки позивача інфляційних втрат за травень (870,95 грн.), серпень (20 822,56 грн.) та вересень 2017 (17 832,57 грн.) років є вірними, оскільки у вказаних місяцях не здійснювалась компенсація за газ за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

Щодо інфляційних втрат, нарахованих за березень, квітень та липень 2017 року, то вказані вимоги підлягають задоволенню за уточненим розрахунком суду з тих підстав, що вимоги про стягнення 3% річних.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.05.2017 - 31.05..861.0137562.31589278.17
01.06.2017 - 30.06.201743915.211.016702.6444617.85
01.06.2017 - 30.06.1.0168015.95509012.95
01.07.2017 - 31.07.201713897.161.00227.7913924.95
01.10.2017 - 31.10..501.0121466.57123681.07
01.11.2017 - 28.02..271.0445301.54126657.81

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню за уточненим розрахунком колегії суддів в сумі 62 601,63 грн. (870,95 + 20 822,56 + 17 832,57 + 7 562,31 + 702,64 + 8 015,95 + 27,79 + 1 466,57 + 5 301,54). Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо посилань відповідача на те, що у простроченні зобов`язань щодо оплати поставленого газу відсутня його вина з тих підстав, що:

- судом першої інстанції не досліджена вина боржника, якої навіть не існувало через наявність заборгованості держави перед відповідачем, оскільки відшкодування субсидій та пільг з боку держави систематично відбувалось з порушенням строків;

- для розрахунку з позивачем відповідачем відкрито поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від населення, відповідно до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2017 № 217, а відтак, відповідач не користувався вказаними грошима, оскільки механізм у вигляді спеціального режиму проведення взаєморозрахунків, фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку із спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача із визначеними нормативами,

колегія суддів зазначає таке.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 вказаного Кодексу встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 1 ст. 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В даному випадку за умовами Договору боржником є саме відповідач, а отже, він має зобов`язання вчинити на користь позивача (кредитора) дії по оплаті поставленого газу та, відповідно, має нести встановлену Договором та законодавством відповідальність за порушення вказаного зобов`язання.

Щодо посилань відповідача на те, що:

- судом проігноровано, що за умовами спірного договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору, позивач, незалежно від призначення платежу, визначеного відповідачем, у першу чергу погашає витрати позивача, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу - інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи, у третю чергу - основну сума боргу; що позивач, отримавши від відповідача кошти та зараховуючи їх як передплату, своїми діями фактично визнав, що відповідач не мав заборгованості за відповідні періоди, а також відповідачу не нараховано неустойку, інфляційні втрати та 3 % річних, оскільки позивачем не відображено відповідних зауважень у Актах приймання-передачі природного газу, не застосовано п. 6.3 Договору та ст. 235 Господарського кодексу України, та не направлено претензії до відповідача щодо порушення строків оплати (ч. 5 п. 7.4 Договору), натомість надмірно сплачені кошти зараховувались у наступний період як це передбачено абзацом другим п. 6.2 Договору,

колегія суддів зазначає про те, що недотримання позивачем порядку зарахування коштів, визначеного Договором, а саме, зарахування їх в першу чергу в рахунок оплати основного боргу, не може свідчити про відсутність несвоєчасної оплати відповідачем отриманого у попередні періоди газу та, відповідно, позбавити позивача права нарахувати пеню, 3 % річних та інфляційні втрати на несвоєчасно сплачені відповідачем суми.

Щодо посилань відповідача на те, що судом першої інстанції не досліджено питання незаконної ціни на газ; що у преамбулі спірного договору зазначено, що його укладено керуючись Законом України «Про ринок природного газу», Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, зміни до якої були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016, яка діяла в період з 30.04.2016 по 01.11.2018 і в період дії якої регульована ціна, за якою позивач постачав природній газ виробникам теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, була визначена на рівні 4 942,00 грн. за 1 000 куб. м. Водночас рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду віл 08.07.2019 по справі № 826/9665/16, постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016. Враховуючи, що штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних визначені позивачем виходячи з ціни газу, яка була встановлена нормативним актом, скасованим в судовому порядку, нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних є незаконним, слід зазначити, що:

- в п. 5.2 Договору сторонами визначено, що ціна за 1 000 куб.м. природного газу за цим договором становить 4 942,00 грн. (5 930,40 грн. за 1 000 куб. м. з ПДВ);

- сторонами зміни до Договору не вносились, а відтак, нарахування плати за поставлений газ виходячи саме з умов Договору є правомірним.

До того ж, колегія суддів зазначає про те, що відповідачем природній газ купувався для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання теплової енергії населенню, а відтак, тарифи, за якими він постачав теплову енергію з спірного природного газу населенню, були обраховані виходячи саме з тієї ціни на газ, яка визначена Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, зміни до якої були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016, так само, як і субсидії, які державою відповідачу компенсувались виходячи саме з такої ціни на газ.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19 підлягає зміні, позов задовольняється частково до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 1,00 грн., 3 % річних в сумі 19 871,05 грн. та інфляційні втрати в сумі 62 601,63 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору, а саме:

- судові витрати позивача по сплаті судового збору за звернення з позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з врахуванням суми пені до її зменшення судом;

- судові витрати позивача по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою - на позивача;

- судові витрати відповідача по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з врахуванням суми пені до її зменшення судом.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19 змінити.

4. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Сумської області від 26.09.2019 у справі № 920/816/19 в такій редакції:

« 2. Стягнути з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (41601, Сумська область, м. Конотоп, вул. Рябошапка, 25; ідентифікаційний код 12602750) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 1 (одна) грн., 3 % річних в сумі 19 871 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят одна) грн. 05 коп., інфляційні втрати в сумі 62 601 (шістдесят дві тисячі шістсот одна) 63 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 235 (дві тисячі двісті тридцять п`ять) грн. 07 коп.».

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (41601, Сумська область, м. Конотоп, вул. Рябошапка, 25; ідентифікаційний код 12602750) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 503 (п`ятсот три) грн. 60 коп.

6. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Сумської області

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/816/19.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк