УХВАЛА

м. Київ

16.01.2020Справа № 910/471/20
Суддя Сташків Р.Б., розглянувши заяву АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» про забезпечення позову у справі за позовом АТ «ДТЕК Донецькі електромережі»

до Державного підприємства «Енергоринок» про зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» (далі - Позивач, Заявник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов`язання ДП «Енергоринок» (далі - Відповідач) виконати умови пункту 6.5 договору від 19.08.2008 щодо зарахування здійснених Позивачем оплат понад повну поточну вартість електроенергії куплену в жовтні-грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 №4863/01 на загальну суму 209714665,80 грн., у рахунок погашення заборгованості за договором від 19.08.2008 №4863/01, з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав, а саме у грудень 2014 року. Разом з позовом від Позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій Позивач просить суд:

- зупинити дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Краматорський міський ВДВС Головного ТУЮ у Донецькій області щодо примусового виконання наказу №908/999/15-г про примусове стягнення заборгованості з Позивача на користь Відповідача, в частині стягнення 209714665,80 грн.;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Краматорський міський ВДВС Головного ТУЮ у Донецькій області зняти арешт з коштів та майна Позивача щодо примусового виконання наказу №908/999/15-г, про примусове стягнення заборгованості з Позивача на користь Відповідача, на суму 209714665,80 грн.;

- заборонити Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які виконавчі дії, направлені на виконання наказу №908/999/15-г від 03.09.2015 про стягнення з Позивача на користь Відповідача 787763908,93 грн. основного боргу, пені в розмірі 1268621,44 грн., 254139,76 грн. штрафу, 22409695,17 грн. інфляційних нарахувань, 1582487,43 грн. 3% річних та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 72068 грн. 24 коп., в частині стягнення 209714665,80 грн.;

- заборонити Акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» вчиняти будь-які дії направленні на виконання вимог органів ДВС та приватних виконавців щодо примусового стягнення з Позивача за виконавчим документом №908/999/15-г, включаючи накладати арешти, здійснювати примусове виконання шляхом списання коштів за платіжними вимогами та іншими платіжними документами, тощо в частині стягнення 209714665,80 грн.;

- заборонити Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» вчиняти будь-які дії направленні на виконання вимог органів ДВС та приватних виконавців щодо примусового стягнення з Позивача за виконавчим документом №908/999/15-г, включаючи накладати арешти, здійснювати примусове виконання шляхом списання коштів за платіжними вимогами та іншими платіжними документами, тощо в частині стягнення 209714665,80 грн.

Заяву про забезпечення позову Позивач обґрунтовує тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться зведене виконавче провадження №59957236 з виконання наказів виданих Господарським судом Донецької області по справах: №905/707/16, 905/2882/17, 905/453/17, №905/1563/16 та Господарським судом Запорізької області у справі № 908/999/15-г. Зокрема, у зведене виконавче провадження №59957236 було об`єднано виконавчі провадження: №52485608, №58295613, №55985946, №52990675 та 51833760.

Позивач посилається, що постановою від 12.09.2019 у виконавчому провадженні №52480608, відкритому на виконання судових наказів у справах №905/707/16, 908/999/15-г був накладений арешт на грошові кошти боржника у межах суми стягнення 885617550,36грн. Предметом розгляду у справі 908/999/15-г була заборгованість за куплену у вересні-грудні 2014 року електричну енергію.

У подальшому, у справі №910/13267/18 Господарського суду міста Києва остаточним рішенням (постанова Верховного Суду від 10.09.2019) було визнано недійсним з моменту вчинення односторонній правочин ДП «Енергоринок» щодо зарахування здійснених АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» оплат понад повну поточну вартість електроенергії, купленої в жовтні-грудні 2017 року та липні 2018 року за договором купівлі-продажу електроенергії від 19.08.2008 №4863/01 на загальну суму 209714665,80 грн., в рахунок оплати заборгованості, що виникла за договором купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії №11296/01 від 12.06.2015.

Позивач зауважує, що при цьому не вирішеним залишилось питання щодо зобов`язання ДП «Енергоринок» виконати умови пункту 6.5 договору купівлі-продажу електричної енергії від 19.08.2008 №4863/01 - зарахувати кошти за куплену у жовтні-грудні 2017 року, липні 2018 року електроенергію за договором від 19.08.2008 на загальну суму 209714665,80 грн. у рахунок погашення заборгованості за даним договором, з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав, оскільки дана вимога не розглядалась судом по суті, і саме такий позов заявив до суду Позивач у даному спорі у справі №910/471/20, оскільки листи-вимоги Позивача про здійснення зарахування Відповідач добровільно не виконує.

З огляду на наведене, на думку Позивача, у випадку невжиття заявлених ним заходів забезпечення позову (зупинення дій виконавців, заборону їм вчиняти дії та зняття арешту з коштів у виконавчому провадженні з виконання наказу №908/999/15-г від 03.09.2015, а також, про заборону банкам вчиняти будь-які дії, направленні на виконання вимог виконавців щодо примусового стягнення за вказаним виконавчим документом) буде неможливо виконати рішення суду в випадку задоволення позову у даній справі про зарахування 209714665,80 грн. у рахунок погашення заборгованості за договором від 19.08.2008 №4863/01 з найдавнішим терміном її виникнення, строк оплати якої настав, а саме у грудень 2014 року.

Позивач обґрунтовує це тим, що особа, на користь якої стягнуто вказані кошти, та до якої заявлено позов про їх зарахування у інший період, ніж вони є зарахованими, є повністю неплатоспроможною, тому невжиття заходів призведе до неможливості реституції та повернення незаконно стягнутих грошових коштів з Позивача, зокрема, враховуючи і ту обставину, що у зв`язку з реорганізацією Відповідача у нього будуть відсутні правонаступники за цим зобов`язанням.

Тому Позивач вважає, що слід не допустити примусового стягнення з нього заборгованості на користь Відповідача за судовим рішенням у справі № 908/999/15-г, для чого вжити заявлені ним заходи забезпечення.

Позивач також зауважує, що продовження такого примусового стягнення призведе до негативних наслідків для працівників підприємства та Донецької області в цілому, і до припинення розподілу електричної енергії та постачання питної води Донецької області, що призведе до підвищення соціальної напруги, комунального колапсу у всіх населених пунктах Донецької області, екологічної катастрофи, масового невдоволення та необхідності негайного реагування та вирішення зазначених проблем.

Відповідач проти задоволення заяви категорично заперечує, вказуючи на неприпустимість вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Так, відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №324 на базі ДП «Енергоринок» було утворено два нових державних підприємства: ДП «Гарантований покупець» та ДП «Оператор ринку», які є новими учасниками ринку електричної енергії, відповідно до його нової моделі. Згідно з п. 2 указаної постанови новостворені підприємства є правонаступниками майна, прав та обов`язків державного підприємства «Енергоринок» відповідно до розподільчих балансів, за винятком кредиторської та дебіторської заборгованості за електричну енергію.

На примусовому виконання у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження №59957236 з примусового виконання виконавчих документів, де боржником виступає ПАТ «ДТЕК Донецькі електромережі», до складу якого входить і виконавче провадження №51833760 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №908/999/15-г.

Позивач вважає, що у випадку допущення примусового стягнення з АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» заборгованості на користь Відповідача за вказаним судовим рішенням, в подальшому у Позивача буде фактично відсутня можливість повернути ці кошти у зв`язку із відсутністю правонаступників «Енергоринок» у цій частині його зобов`язань.

Суд зазначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Але Позивач не надав доказів на доведення ймовірного ухилення Відповідача від виконання рішення у даній справі, у разі задоволення позову.

Таким чином, Позивачем не доведено, що зупинення виконання рішення суду, за якими встановлено стягнення, у тому числі, заборона банкам виконувати вимоги виконавця про списання коштів, буде ефективним захистом прав Позивача у даній справі.

Окремо, суд зазначає, що відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004р. заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997р.). Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009р. Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, положення ст. 34 указаного Закону не передбачають можливості зупинення виконавчого провадження на підставі судового рішення в рамках забезпечення позову.

Натомість, бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення може бути предметом оскарження відповідно до приписів ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», чим спростовуються доводи Позивача, що права та обов`язки Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Краматорського міського ВДВС Головного ТУЮ у Донецькій області оскаржуваною ухвалою не порушені.

Підсумовуючи наведене, Позивачем не доведено перед судом, що зупинення дії рішення суду у іншій справі не може забезпечити ефективний захист прав Позивача у даній справі. При цьому, забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили, є недопустимим.

З огляду на наведене вище, підстав для задоволення заяви про забезпечення позову суд на даний час не вбачає, тому у задоволенні заяви відмовляє.

У зв`язку з відмовою у задоволенні заяви, сплачена Позивачем сума судового збору за її подання відноситься на Позивача та йому не відшкодовується.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Р.Б. Сташків