ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" січня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3756/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Рога Н. В., розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" (вх.№2-6403/19 від 28.12.2019р.) про забезпечення позову у справі №916/3756/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" (вул.Мясоїдівська, 14, м. Одеса, 65091, код ЄДРПОУ - 19202597)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Алвона пленет» (вул. Пушкінська, 8 , м. Одеса, 65026, код ЄДРПОУ - 39067413)

про стягнення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі- ТОВ) "Таврія-В" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі _ТОВ) «Алвона пленет» про стягнення заборгованості у розмірі 259 642 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.11.2019р. (суддя Шаратов Ю.А.) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/3756/19 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.01.2020р.

28 грудня 2019р. до Господарського суду Одеської області надійшла заява ТОВ "Таврія-В" про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у межах суми стягнення в розмірі 259 642 грн , які знаходяться на розрахунковому рахунку ТОВ «Алвона пленет» () НОМЕР_1 в ПАТ «МТБ БАНК» у м.Чорноморськ, МФО 328168.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 02.01.2020р. у зв`язку із перебуванням судді Шаратова Ю.А. у відпустці з 28.12.2019р. та з 02.01.2020р. по 03.01.2020р. , призначено повторний автоматичний розподіл заяви про забезпечення позову (вх.№2-6403/19 від 28.12.2019р.) по справі №916/3756/19. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 02.01.2020р. заяву ТОВ "Таврія-В" про забезпечення позову (вх.№2-6403/19 від 28.12.2019р.) передано на розгляд судді Рога Н.В.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що ТОВ "Таврія-В" на користь ТОВ «Алвона пленет» було здійснено попередню оплату в сумі 402 548 грн з метою отримання послуг з інформування, оформлення та бронювання послуг авіаційних перевезень, для придбання авіаквитків співробітникам ТОВ "Таврія-В". Однак, з передплачених послуг ТОВ «Алвона пленет» було надано послуги лише на суму 142 906 грн. Отже, сума боргу становить 259 642 грн. Наявність заборгованості, за даними позивача, підтверджується доданими до позовної заяви доказами, а саме: випискою з бухгалтерської документації, рахунками, виставленими відповідачем для оплати, актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), підписаними сторонами без зауважень, платіжними дорученнями щодо перерахування коштів.

Станом на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо надання послуг, керівництво компанії за місцезнаходженням не знаходиться, на телефонні дзвінки не відповідає, претензію залишено без задоволення. Всі працівники ТОВ «Алвона пленет» є звільненими та товариство взагалі не веде господарської діяльності.

Крім того, позивач вказує, що як йому стало відомо з моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень станом на даний час існує декілька відкритих судових проваджень за позовами колишніх працівників ТОВ «Алвона пленет» щодо стягнення з ТОВ «Алвона пленет» заборгованості з заробітної плати, а також проваджень за позовами юридичних осіб щодо стягнення з відповідача заборгованості за ненадані послуги.

За таких обставин, позивач вважає, що усі ці факти свідчать про незадовільний фінансовий стан ТОВ «Алвона пленет», а також про те, що існує реальна загроза невиконання в майбутньому судового рішення у випадку задоволення позовних вимог у даній справі.

Розглянув заяву ТОВ "Таврія-В" про забезпечення позову, виходячи з матеріалів справи, суд дійшов наступного висновку:

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з загальних положень законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з того, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку

обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом Інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Слід зауважити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, поза як це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

За матеріалами справи ТОВ "Таврія-В" на користь ТОВ «Алвона пленет» було здійснено попередню оплату в сумі 402 548 грн з метою отримання послуг з інформування, оформлення та бронювання послуг авіаційних перевезень, для придбання авіаквитків співробітникам ТОВ "Таврія-В". Однак, з передплачених послуг ТОВ «Алвона пленет» було надано послуги лише на суму 142 906 грн . Отже, сума боргу становить 259 642 грн. Наявність заборгованості, за даними позивача, підтверджується доданими до позовної заяви доказами, а саме: випискою з бухгалтерської документації, рахунками, виставленими відповідачем для оплати, актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), підписаними сторонами без зауважень, платіжними дорученнями щодо перерахування коштів .

З доданих до заяви про забезпечення позову документів убачається, що станом на даний час існує декілька судових провадження за позовами колишніх працівників ТОВ «Алвона пленет» щодо стягнення з ТОВ «Алвона пленет» заборгованості з заробітної плати, за позовами юридичних осіб щодо стягнення ТОВ «Алвона пленет» заборгованості за ненадані послуги .

Отже, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів позивача, зокрема, права на здійснення господарської діяльності, відновлення якого у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову буде неможливим, та може призвести до нанесення позивачу збитків, що позбавить Товариство ефективності обраного способу захисту.

Таким чином, оцінюючи подані заявником докази , з урахуванням положень ст.86 ГПК України , наявних матеріалів справи та положень чинного законодавства, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Алвона пленет» у розмірі суми позову - 259 642 грн. в рамках розгляду справи №916/3756/19, є доцільним.

Крім того, оскільки зазначені заходи вживаються судом як засіб забезпечення позову, тобто, виключно до вирішення спору по суті, суд вважає не порушеними інтереси інших осіб.

Згідно із ч.5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню. Частиною 8 ст.140 ГПК України встановлено, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також, не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" (вх.№2-6403/19 від 28.12.2019р.) про забезпечення позову у справі №916/3756/19 - задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти у межах суми стягнення в розмірі 259 642 грн (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот сорок дві гривні ) , які знаходяться на розрахунковому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Алвона пленет» () НОМЕР_1 в ПАТ «МТБ БАНК» у м.Чорноморськ, МФО 328168.

Стягувачем за ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" (вул.Мясоїдівська, 14, м. Одеса, 65091, код ЄДРПОУ - 19202597)

Боржником за ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алвона пленет» (вул. Пушкінська, 8 , м. Одеса, 65026, код ЄДРПОУ - 39067413)

Ухвала підлягає виконанню відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р.

Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання у строк, передбачений ст.12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя Рога Наталія Василівна