ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Справа № 903/476/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Полюхович І.Г.

за участю представників сторін:

позивача: Хомич А.В. - адвоката, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АС №1003306 від 16.01.2020 року

відповідача: не з'явився

третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СКІФ" на рішення господарського суду Волинської області, ухваленого 23.10.19р. суддею Вороняк А. С. об 12:02 год. у м.Луцьку, повний текст складено 31.10.19р. у справі № 903/476/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СКІФ"

до відповідача: Ковельської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ по управлінню майном комунальної власності виконавчого комітету Ковельської міської ради

про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СКІФ" звернулось з позовом до Ковельської міської ради, в якій просять визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "СКІФ" право власності на нежитлове приміщення площею 85,6 кв. м., що знаходиться по вул. Заводській, 7 в м. Ковель, Волинської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.04.1999 Мале приватне підприємство "Роман" (далі - МПП "Роман") купило комунальне майно - нежитлове приміщення площею 85,6 кв. м., що знаходиться на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку по вул. Заводській, 7 в м. Ковель, Волинської області. 14.04.1999 МПП "Роман" підписало акт приймання-передачі вказаного приміщення і 15.04.1999 отримало свідоцтво про право власності. 25.01.2018 засновник МПП "Роман" прийняв рішення про припинення МПП "Роман" шляхом його реорганізації (приєднання) у добровільному порядку до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКІФ" (далі - ТОВ "СКІФ"), призначення ліквідатора МПП "Роман", визначення його повноважень та порядку прийняття ним рішень, визначено порядок та строки проведення ліквідаційної процедури МПП "Роман" та організацію виконання рішень прийнятих засновником. 07.11.2018 засновник МПП "Роман" вирішив затвердити передавальний акт по передачі всіх прав та обов'язків, активів та пасивів МПП "Роман" до правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю "СКІФ" та уповноважити голову-комісії з реорганізації підписати передавальний акт. МПП "Роман" були передані основні засоби, а саме нежитлове приміщення по вул. Заводській, 7, м. Ковель (пл. 85,6 кв. м.), нежитлове приміщення, приміщення магазину, пл. 121,5 кв. м., в тому числі вбудовані приміщення - 84,9 кв. м., рампа - 36,6 кв. м, в м. Ковель, вул. Відродження, 14а, вбудовано-прибудоване приміщення магазину заг. площею 549,3 кв. м. в м. Ковель, вул. 40 років Перемоги, 9.

Позивач зазначає, що ТОВ "СКІФ" через відсутність державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення, площею 85,6 кв. м., що знаходиться на першому поверсі п'ятиповерхового будинку по вул. Заводській, 7 у місті Ковель, Волинської області за МПП "Роман" на підставі договору купівлі-продажу №178 від 08.04.1999 посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Хомич В.С. та зареєстрованого за №240 не може зареєструвати за собою право власності на вказане нерухоме майно, яке було передане ТОВ "СКІФ" в результаті приєднання до нього МПП "Роман".

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23 жовтня 2019 року у справі №903/476/19 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СКІФ" до Ковельської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ по управлінню майном комунальної власності виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 2, 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", постанови Верховного суду України від 04.04.2011 у справі №3-18гс11 та від 20.06.2011 у справі №3-54гс11, вказав, що відповідач не оспорює право власності позивача на об'єкт нерухомості (відсутній спір), доказів втрати останнім документа, який засвідчує його право власності на об'єкт нерухомості не подано, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 23 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги та визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "СКІФ" право власності на нежитлове приміщення площею 85,6 кв. м., що знаходиться по вул. Заводській, 7 в м. Ковель, Волинської області.

Так, скаржник зазначає, що судом під час винесення рішення не було враховано факт, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи та довідкою наданою КП «ВОБТІ» була здійснена державна реєстрація приміщення магазину «Продтовари» загальною площею 85,6 кв. м., яке розташоване по вул. Заводській, 7 в м. Ковель, а згідно з договором купівлі-продажу №178 комунального майна - нежитлового приміщення по вул. Заводській, 7 посвідченим приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Хомич В. С. 08 квітня 1999 року та зареєстрованого в реєстрі за №240 було продане комунальне майно - 1 нежитлове приміщення площею 85,6 кв. м., що знаходиться на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку по вул. Заводській, 7.

Вказує, що згідно із рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №49680607 від 14.11.2019 р. відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на нежитлове приміщення, що розташоване у Волинській області, м. Ковель, вул. Заводська, будинок 7 за суб'єктом: ТОВ «Скіф», податковий номер 13363557 у зв'язку з встановленими наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами.

Скаржник звертає увагу, що враховуючи вказані розбіжності, ТОВ «Скіф» звернулося до приватного нотаріуса Хомич В. С. щодо надання копій документів на підставі яких було посвідчено договір купівлі-продажу №178 комунального майна - нежитлового приміщення по вул. Заводській, 7. 19 листопада 2019 року приватним нотаріусом Хомич В. С. було надано довідку про посвідчений нею 08.04.2019р., Р№240 договір купівлі-продажу з додатками на 9 аркушах. Таким чином, підставою для реєстрації 01 квітня 1999 року нерухомого майна в КП «ВОБТІ» були рішення Ковельської міської ради №14/5 від 18.11.1997 року та наказ №19 від 30.03.1999р..

Згідно з наказом від 30.03.1999р. №19 був визначений спосіб приватизації нежитлового приміщення по вул. Заводській, 7, як викуп.

Проте, 01 квітня 1999 КП «ВОБТІ» здійснило державну реєстрацію вказаного нерухомого майна за Ковельською міською радою, зареєструвавши нерухоме майно - приміщення магазину «Продтовари». Зауважує, що інших приміщень з такою ж площею за вказаною адресою немає.

Звертає увагу, що серед інших документів, які були подані нотаріусу для посвідчення договору, є висновок експерта про вартість об'єкта експертної оцінки від 10.03.1999, який затверджений зав. відділом міської ради, лист зав. відділу про надання реєстраційного посвідчення та довідки-характеристики від 01.04.1999р., №317, сертифікат об'єкту експертної оцінки від 10.03.1999р. та довідка Ковельської державної нотаріальної контори від 08.04.1999 про відсутність арештів (заборон). У всіх вказаних документах зазначається назва нерухомого майна - нежитлове приміщення по вул. Заводській, 7 в м. Ковель.

Разом з тим, в реєстраційному посвідченні від 01.04.1999р. та довідці характеристиці від 02.04.1999р. назва об'єкту нерухомого майна вказана - приміщення магазину «Продтовари».

Вказує, що після посвідчення договору купівлі-продажу було видане розпорядження Ковельського міського голови від 15.04.1999р., №232, яким було вирішено провести державну реєстрацію договору купівлі-продажу №178 від 08.04.1999р. комунального майна - нежитлового приміщення по вул. Заводській, 7 за МПП «Роман».

Звертає увагу, що через допущені КП «ВОБТІ» розбіжності та помилки під час державної реєстрації права власності за Ковельською міською радою та через відсутність державної реєстрації права власності на вказане приміщення за МПП «Роман» на даний час ТОВ «Скіф» не може реалізувати свої права власника, фактично його право власності на нежитлове приміщення в місті Ковель по вул. Заводська, 7 є порушеним та не визнаним.

Суд першої інстанції вказує, що відповідач не оспорює право власності позивача на об'єкт нерухомості (відсутній спір), проте відповідач жодного разу не з'явився на судові засідання, позовні вимоги не визнав, висновок суду, що відповідач не оспорює право власності позивача на вказаний об'єкт не підтверджується жодними доказами.

Відзивів на апеляційну скаргу від відповідача та третьої особи не надійшло, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідач та третя особа не скористалися правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялись заздалегідь та належним чином.

28.12.2019 року на адресу суду від Ковельської міської ради надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду відповідача та третьої особи, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та надала пояснення на обґрунтування свої позиції. Просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 23 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги та визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "СКІФ" право власності на нежитлове приміщення площею 85,6 кв. м., що знаходиться по вул. Заводській, 7 в м. Ковель, Волинської області

Заслухавши пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно з договором купівлі-продажу №178 від 08 квітня 1999 посвідченим приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Хомич В. С. та зареєстрованим за №240 відділ по управлінню майном комунальної власності та післяприватизаційної підтримки підприємств Ковельської міської ради продав, а МПП "Роман" купило комунальне майно - нежитлове приміщення, площею 85,6 кв. м., що знаходиться на першому поверсі п'ятиповерхового будинку по вул. Заводській, 7 у місті Ковель, Волинської області. Договір зареєстрований Ковельською міською радою 15.04.1999, розпорядження №232(а.с.51-52).

Свідоцтвом від 15.04.1999, реєстраційний №2 виданим відділом по управлінню майном комунальної власності та післяприватизаційної підтримки підприємств Ковельської міської ради підтверджується, що нежитлове приміщення по вул. Заводській, 7 у місті Ковель, Волинської області належить МПП "Роман"(а.с.53).

Відповідно до акту приймання-передачі комунального майна від 14.04.1999 відділ по управлінню майном комунальної власності та післяприватизаційної підтримки підприємств Ковельської міської ради передав, а МПП "Роман" прийняло нежитлове приміщення, площею 85,6 кв. м., що знаходиться на першому поверсі п'ятиповерхового будинку по вул. Заводській, 7 у місті Ковель, Волинської області(а.с.54).

Згідно з технічним паспортом складеним Волинським обласним бюро технічної інвентаризації станом на 14.12.1998 нежитлове приміщення в м. Ковель по вул. Заводській, 7, Волинської області було у власності представництва Фонду державного майна України в м. Ковель. Площа нежилих приміщень - 85,6 кв. м(а.55-60).

Технічний паспорт на нежитлове приміщення по вул. Заводська, буд. №7, м. Ковель, Волинська область виготовлений ТзОВ "ЕКСПЕРТНА КОМПАНІЯ "КОНТАКТ" 04.04.2019 на замовлення ТОВ "СКІФ". Загальна площа приміщення 85,6 кв. м.(а.с.61-64)

25.01.2018 засновник МПП "Роман" прийняв рішення про припинення МПП "Роман" шляхом його реорганізації (приєднання) у добровільному порядку до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКІФ" (далі - ТОВ "СКІФ"), призначення ліквідатора МПП "Роман", визначення його повноважень та порядку прийняття ним рішень, визначено порядок та строки проведення ліквідаційної процедури МПП "Роман" та організацію виконання рішень прийнятих засновником(а.с.10-11).

07.11.2018 засновник МПП "Роман" вирішив затвердити передавальний акт по передачі всіх прав та обов'язків, активів та пасивів МПП "Роман" до правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю "СКІФ" та уповноважити голову комісії з реорганізації підписати передавальний акт(а.с.12).

Згідно з додатком до передавального акту МПП "Роман" були передані основні засоби, а саме нежитлове приміщення по вул. Заводській, 7, м. Ковель (пл. 85,6 кв. м.), нежитлове приміщення, приміщення магазину, пл. 121,5 кв. м. в тому числі вбудовані приміщення - 84,9 кв. м., рампа - 36,6 кв. м, в м. Ковель, вул. Відродження, 14а, вбудовано-прибудоване приміщення магазину заг. площею 549,3 кв. м. в м. Ковель, вул. 40 років Перемоги, 9.(а.с.13-15)

07.11.2018 на загальних зборах ТОВ "СКІФ" було вирішено внести зміни до установчих документів ТОВ "СКІФ" пов'язаних з приєднанням МПП "Роман" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярослав" до ТОВ "СКІФ", затвердити статутний капітал та частки учасників ТОВ "СКІФ", затвердити статут в новій редакції.

20.12.2018 державними реєстраторами виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області було зареєстровано право власності ТОВ "СКІФ" на об'єкти нерухомого майна - нежитлове приміщення, приміщення магазину в м. Ковель, вул. Відродження, 14а та вбудовано-прибудоване приміщення магазину в м. Ковель, вул. 40 років Перемоги, 9.

Щодо державної реєстрації права власності за ТОВ "СКІФ" на нежитлового приміщення по вул. Заводській, 7, м. Ковель, Волинської області, то державний реєстратор повідомив, що на вказаний об'єкт відсутня державна реєстрація права власності за МПП "Роман" і тому здійснити державну реєстрацію прав на підставі поданих документів неможливо(а.с.65-67).

На даний час МПП "Роман" не може здійснити державну реєстрацію права власності нежитлового приміщення по вул. Заводській, 7, м. Ковель, Волинської області на підставі наявних документів, оскільки дана юридична особа припинена в результаті реорганізації, а ТОВ "СКІФ", прийнявши вказане нерухоме майно, обмежене в можливості зареєструвати своє право власності на даний об'єкт і в повній мірі використовувати вказане нерухоме майно, що і слугувало необхідністю звернення до суду.

Правовою підставою щодо реалізації захисту свого права позивачем обрано ст.392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), згідно якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно статті 13 Конвенції "Про захист прав і основоположних свобод людини", кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. ст. 15, 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 ст. 13 ЦК України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

На даний час реєстрація об'єктів нерухомості проводиться відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

При цьому, як було зазначено представником апелянта в судовому засіданні 20.01.2020 року вони зверталися до державного реєстратора для реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, по вул. Заводській 7, м. Ковель, проте їм було відмовлено і таку відмову вони не оскаржували.

Крім того, за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Таким чином, позов про визнання права власності може пред`являти виключно власник такого майна. Відповідний позов пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами.

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту належності йому спірного майна на праві власності.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій від третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК України є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, в даному випадку ТОВ «СКІФ» заявлено вимогу про визнання права власності на нерухоме майно.

При цьому, як убачається із матеріалів справи, а також з інвентарної справи, та не заперечується і самим апелянтом, МПП «Роман», яке у подальшому 08.11.2018 року було припинено, не зареєстрував у встановленому порядку своє право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, по вул. Заводській 7, м. Ковель, на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.1999 року №178, посвідченим приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Хомич В.С. та зареєстрованим за №240.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі №6-244цс14, від 24.06.2015 № 6-318цс15, від 02.12.2015 у справі № 6-1732цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 року у справі №910/18384/15.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ «СКІФ» при зверненні з даним позовом не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 73-77 ГПК України, на підтвердження факту державної реєстрації нерухомого майна - нежитлове приміщення, по вул. Заводській 7, м. Ковель, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", як і не надано доказів про порушення, оспорювання чи невизнання відповідачем майнових прав ТОВ «СКІФ» на вказане нерухоме майно.

При цьому, доводи позивача про те, що оскільки відповідач не з'являвся в судові засідання, не визнавав позову, а тому факт неоспорення права власності на вказаний об'єкт нерухомості - нежитлове приміщення, по вул. Заводській 7, м. Ковель не підтверджується жодними доказами відхиляється судом апеляційної інстанції, оскільки як убачається із матеріалів справи, позивачем, також, в силу ст.ст.73-77 ГПК України не доведено факту оспорення відповідачем його прав, та не подано будь яких підтверджуючих доказів. Крім того, судова колегія звертає увагу, що участь особи в судовому засіданні, якщо її участь не визнавалася судом обв'язкою та подання відзиву є правом особи та не може бути беззаперечним доказом на підтвердження того, що відповідач оспорює право власності на об'єкт нерухомості - нежитлове приміщення, по вул. Заводській 7, м. Ковель.

Враховуючи викладене та встановивши відсутність між позивачем та відповідачем спору про право власності, апеляційний суд прийшов висновку, що в даному випадку відсутні підстави для захисту прав ТОВ «СКІФ» шляхом визнання за ним права власності на спірний об'єкт нерухомості на підставі ст. 392 ЦК України.

Відтак, з огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «СКІФ» про визнання за ним права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, по вул. Заводській 7, м. Ковель.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 23.10.2019р. у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СКІФ" на рішення господарського суду Волинської області від 23.10.19р. у справі №903/476/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 23.10.19р. у справі №903/476/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу №903/476/19 повернути до господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "21" січня 2020 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.