РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2020Справа № 910/16224/19
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

про стягнення 12 518, 67 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі - відповідач) про стягнення 12 518, 67 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2019 відкрито провадження у справі №910/16224/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

02.12.2019 від МТСБУ на виконання вимог ухвали суду надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.04.2018 між позивачем (страховик) та ТОВ «НІК Оіл» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» №027022/4100/0004001, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України та пов`язані з володінням, користуванням або розпорядженням наземним транспортним засобом «Fiat Doblo», державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п.п. 1.2.7. вказаного договору строк його дії встановлено з 27.04.2018 по 26.04.2019.

Пунктом 1.2.2. договору від 26.04.2018 розмір франшизи (безумовна) становить 0, 5 % від страхової суми, розмір якої визначено п.1.1. , а саме: 211 148, 00 грн.

03.07.2018 о 16.00 год. в м. Чорноморськ по вул. Козацтва, 93 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Fiat Doblo», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, водієм автомобіля «Fiat Doblo», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та водієм автомобіля «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № б/н від 03.07.2018 (європротокол), згідно з яким, ОСОБА_2 визнано винною особою у скоєнні ДТП.

Дослідивши зазначений європротокол, суд зазначає, що європротокол є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № б/н від 03.07.2018 (європротокол) є належним доказом, який підтверджує факт настання дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль марки «Fiat Doblo», державний номер НОМЕР_1 .

04.07.2018 водій автомобіля «Fiat Doblo», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою № 00264786 події, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 00264786 від 17.07.2018 вартість відновлювального ремонту склала 13 899, 22 грн.

Відповідно до рахунку №СЧ-08663 від 11.07.2018, складеного ТОВ «АДІС-Авто» вартість ремонту автомобіля «Fiat Doblo», державний номер НОМЕР_1 становить 13 871, 48 грн.

28.09.2018 позивачем на підставі страхового акту № 00264786 від 17.09.2018 було виплачено страхове відшкодування на рахунок ТОВ «АДІС-Авто» у розмірі 12 815, 74 грн, (за мінусом франшизи 0,5% від страхової суми 211 148, 00 грн = 1 055, 74 грн), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 045509 від 28.09.2018.

Відповідно до ст. 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення у страховика в межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить ст. 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем на підставі полісу № АМ 3880310 з лімітом відповідальності по майну в сумі 100 000,00 грн та франшизою 0 грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , тобто особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

02.10.2018 позивач реалізував своє право кредитора, звернувшись з претензією № 23294 до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди особи, копія якої наявна в матеріалах справи. Факт отримання претензії відповідачем 10.10.2018 підтверджується копією наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 618. Однак, відповідач відповіді на претензію не надав, вимогу позивача залишив без задоволення.

З наданого позивачем розрахунку страхового відшкодування вбачається, що розмір суми, що підлягає стягненню становить 11 815, 74 грн (за вирахуванням франшизи 1000, 00 грн), тоді як судом було зазначено вище, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем на підставі полісу № АМ 3880310 з лімітом відповідальності по майну в сумі 100 000,00 грн та франшизою 0 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, суд встановив, що загальна сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, а саме 12 815, 74 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог, розмір страхового відшкодування підлягає задоволенню в сумі 11 815, 74 грн, за розрахунком позивача.

Крім того, у зв`язку з простроченням виплати відповідачем страхового відшкодування, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 297, 17 грн та інфляційні втрати у розмірі 405,76 грн за період з 11.01.2019 до 12.11.2019.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши перевірку доданого позивачем до позовної заяви розрахунку 3% річних та інфляційні втрати, судом встановлено, що розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 297, 17 грн 3% та 405,76 грн інфляційних втрат за період з 11.01.2019 по 12.11.2019 підлягає задоволенню.

Відповідач письмового відзиву та свого контррозрахунку суми позову не надав, обставин викладених у позові не спростував.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під`їзд, ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 70-А, ідентифікаційний код 20033533) 11 815 (одинадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн 74 коп. страхового відшкодування, 297 (двісті дев`яносто сім) грн 17 коп.- 3% річних, 405 (чотириста п`ять) грн 76 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань