ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020 м.Дніпро Справа № 908/1591/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Кощеєва І.М., Широбокової Л.П.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: представник не з`явився;

від відповідача: Шумейко І.П., договір про надання правової допомоги від 14.02.2018, додаткова угода №1 від 01.07.2019 та додаткова угода №2 від 05.12.2019, адвокат;

від третьої особи-1: Писаренко С.Ю., ордер АР 1008599 від 17.01.2020, адвокат;

від третьої особи-2: Алуф О.В., довіреність №б/н від 01.07.2019, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2019 (повний текст складений 15.10.2019, суддя Топчій О.А.) у справі №908/1591/19

за позовом: Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, смт.Приазовське, Приазовський район, Запорізька область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс", с.Степанівка Перша, Приазовський район, Запорізька область

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області, с.Степанівка Перша, Приазовський район, Запорізька область

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Геоникс", м.Запоріжжя

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної частки (паю), укладеного між Приазовською районною державною адміністрацією Запорізької області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротіс" щодо оренди невитребуваної земельної частки (паю) розміром 160,4 га, який зареєстрований 18.12.2008 у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Новокостянтинівської сільської ради за №3.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.10.2019 у справі №908/1591/19 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що спірний договір укладений відповідно до чинного на час його укладення законодавства, тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Щодо скасування розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області №566 від 02.09.2008, на підставі якого земельну ділянку надано в оренду, місцевий господарський суд зазначив про відсутність у органів місцевого самоврядування права скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, та про те, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) є необхідним лише в разі виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) за заявами останніх, при наданні в оренду нерозподіленої земельної ділянки проект землеустрою не складається. Оскільки зміна цільового призначення земель у зв`язку з передачею їх в оренду на підставі розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області №566 від 02.09.2008 не проводилась, то і проект відведення вказаної земельної ділянки (на час прийняття спірного розпорядження та укладення договорів оренди земельних часток (паїв)) не повинен був розроблятися.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що в договорі оренди земельної частки (паю) від 18.12.2008 сторони погодили всі істотні умови, дата складання акта встановлення меж в натурі встановлена у рішенні суду у справі №908/2185/13 (підписання акту встановлення меж в натурі не в ту ж дату, що і договір, не свідчить про недійсність договору), факт державної реєстрації договору визнається позивачем у позові (договір оренди зареєстрований в Книзі реєстрації договорів оренди земель спільної часткової власності 18.12.2008 за № 2). Прийняття Приазовською РДА рішення від 21.12.2018 про передачу в оренду іншому суб`єкту земельну ділянку, раніше передану в оренду ТОВ "Агротіс", не віднесена законом до підстав недійсності договору оренди з ТОВ "Агротіс".

Місцевим господарським судом також вказано, що позивачем не визначено, яка саме умова договору оренди (зміст такої умови, або її відсутність) порушує його права, і чим саме, оскільки твердження про відсутність певних істотних умов саме по собі не дає підстави вважати права Приазовської РДА порушеними, відсутність в договорі оренди певних істотних умов не є підставою для визнання його недійсним в цілому, оскільки сторони не позбавлені можливості привести договір у відповідність до вимог чинного законодавства України шляхом внесенні змін до договору, уклавши додаткову угоду.

Оскільки місцевий господарський суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог по суті, у рішенні суду зазначено про незастосування позовної давності.

При розподілі судових витрат місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість покладення на позивача витрат відповідача, понесених на правничу допомогу у сумі 8 500,00 грн.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області звернулася до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2019 у справі №908/1591/19 та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі з покладенням судових витрат на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору, оскільки розпорядженням голови Запорізької ОДА №617 скасовано розпорядження Приазовської РДА №566, на підставі якого укладений договір оренди. Вказує, що оскільки правовий акт органу державної влади, який є обов`язковим для сторін оспорюваного договору, на підставі якого укладений договір, не відповідає вимогам закону (є незаконним), що і стало підставою для його скасування, договір укладений на підставі такого правового акту також є таким, що не відповідає вимогам закону.

Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд, встановивши передачу за спірним договором земельної ділянки, дійшов до помилкового висновку про те, що проект землеустрою такої земельної ділянки не потрібний.

Апелянт не погоджується із місцевим господарським судом про дотримання в момент укладення спірного договору вимог земельного законодавства та звертає увагу на неточності (невідповідність умов договору статті 15 Закону України "Про оренду землі"), дати укладення та державної реєстрації договору, відсутність акту встановлення між земельної ділянки в натурі.

Апелянт вважає доведеними позовні вимоги, тому рішення місцевого господарського суду про відмову у їх задоволенні, на його думку, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2019 (колегією суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді Подобєд І.М., Широбокова Л.П.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2019 у справі №908/1591/19, розгляд скарги призначений у судове засідання на 23.12.2019.

11.11.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Вважає, що скасування обласною державною адміністрацією у 2018 році акта одноразової дії, на підставі якого у 2008 році був укладений договір оренди, не створює підстав для припинення речових прав орендаря (ТОВ "Агротіс"), оскільки саме в момент вчинення правочину розпорядження №617 не існувало, а розпорядження №566 було чинним.

Відповідач звертає увагу, що в матеріалах справи міститься копія технічної документації про складанню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) колишнього КСП, тобто визначення меж нерозподілених земель відбувалося на підставі технічної документації. Стверджує, що оскільки розмір нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок (паїв) не є сталою, розроблення технічної документації та присвоєння кадастрового номера не потрібне.

Відповідач погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність доведеності порушення прав позивача та звертає увагу на пропуск позовної давності.

22.11.2019 від Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа-1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Погоджується із висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди та недоведеністю позивачем порушення його прав.

06.12.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Геоникс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа-2 просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати з прийняттям нового рішення про задоволення позову. Повністю підтримує доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що на даний час у орендодавця відсутні правові підстави для передачі спірної земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротіс" у зв`язку із скасуванням розпорядження №566 та невідповідністю оспорюваного договору земельному законодавству.

16.12.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Геоникс" на апеляційну скаргу, в якій відповідач не погоджується із доводами третьої особи-2 та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

У судовому засіданні 23.12.2019 оголошувалась перерва до 20.01.2020.

16.01.2020 від Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області надійшло клопотання, в якому апелянт просить розглянути справу без участі його представника та заявляє про підтримання апеляційної скарги у повному обсязі.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2020 визначено для розгляду справи №908/1591/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Широбокова Л.П., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 справу №908/1591/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Широбокова Л.П., Кощеєв І.М.

20.01.2020 до канцелярії Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" про стягнення з Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області на його користь витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області №566 від 02.09.2008 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс" визнано земельні ділянки (паї) загальною площею 188,40 га, у т.ч. 28,00 га (багаторічні), 160,40 га (пасовища) згідно планів-схем, які є невід`ємною частиною цього розпорядження, як невитребувані, з можливістю надання їх в оренду до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Пунктом 2 цього ж розпорядження вирішено надати в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротіс" земельну ділянку площею 28,00 га (багаторічні), невитребувані земельні частки (паї), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради, згідно додатку 1, для товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 160,40 га (пасовища), невитребувані земельні частки (паї), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради, згідно додатку 2, для товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі вказаного розпорядження між Приазовською районної державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротіс" укладений договір оренди земельної частки (паю), за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду невитребувані земельні частки паї розміром 160,40 га (пасовища), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, згідно планів схем, які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що за користування невитребуваними земельними частками сплачується орендна плата у грошовій формі у розмірі за один календарний рік 24060,00 грн., за місяць 2 005,00 грн. на загальну площу.

Договір зареєстрований 18.12.2008 у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Новокостянтинівської сільської ради за №3.

03.07.2018 Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства, за результатами якого винесено припис №31/0/92-18-ДК/0052Пр/03/01-18: у 30-денний термін усунути виявлене правопорушення земельного законодавства шляхом припинення дії розпорядження Приазовської РДА при передачі в оренду ТОВ "Агротіс" земельних часток (паїв). Встановлено порушення вимог ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), оскільки в оренду можуть передаватися саме земельні ділянки, а не земельні частки (паї), та встановлено, що в договорі оренди, в порушення постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073, відсутній запис про здійснення державної реєстрації у відповідному управлінні (відділі) земельних ресурсів, у зв`язку з чим договір є нечинним.

10.07.2018 головою Приазовської РДА прийнято розпорядження № 260 "Про усунення порушень вимог земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі", яким, зокрема, договір оренди від 18.12.2008 про передачу ТОВ "Агротіс" в оренду вищевказаної земельної частки (паю) розміром 160,40 га (пасовища) визнано нечинним, а розпорядження голови Приазовської РДА № 566 від 02.09.2008 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс" таким, що втратило чинність.

23.11.2018 розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації №617 скасовано ряд розпоряджень голови Приазовської РДА, в тому числі розпорядження від 10.07.2018 № 260 "Про усунення порушень вимог земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі" та розпорядження від 02.09.2008 № 566 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс", на підставі якого 18.12.2008 між Приазовською РДА і ТОВ "Агротіс" було укладено договір оренди земельної частки (паю) розміром 160,40 га.

Приазовська районна державна адміністрація посилається на недодержання в момент його укладення вимог законодавства та скасування підстав для його укладання, тому просить визнати недійсним договір оренди земельної частки (паю) від 18.12.2008.

Предметом спору є визнання недійсним договору оренди земельної частки (паю) від 18.12.2008.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено статтею 215 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частині 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав та із застосуванням наслідків, передбачених законом. Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, та настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" в редакції станом на 11.08.2008 (надалі Закон України "Про оренду землі") відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із статтею 13 зазначеного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 2 Земельного кодексу України об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до частини 1 статті 79 наведеного Кодексу земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Частиною першою статті 2 вказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до пункту 17 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю (пункт 16 Перехідних положень Земельного кодексу України).

За змістом положень Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

Разом із тим на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначено в умовних кадастрових гектарах.

Отже, земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об`єктами земельних відносин і мають різний правовий режим, а договір оренди земельної частки (паю) та договір оренди земельної ділянки є самостійними договорами з різним предметом, оскільки за договором оренди земельної частки (паю) предметом договору є земельна частка (пай), а за договором оренди земельної ділянки предметом є земельна ділянка. У випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), невизначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом. Орендні відносини повинні оформлюватися договором, як у разі оренди земельної частки (паю), так і у випадку земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2010 у справі №6-6200св09 та постанові Верховного Суду від 17.01.2019 у справі №908/1947/16.

Згідно ж із положеннями статті 9 частини 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" у редакції, що діяла на час спірних правовідносин, розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування (ч.2). Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі (ч.3). Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) (ч.4).

Отже, формування земельних ділянок із нерозподілених часток (паїв) здійснюється згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), а результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі.

Відповідно до положень статті 13 цього Закону у тій же редакції, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Таким чином, за змістом положень Закону № 899-IV та Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) є необхідним лише в разі виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) за заявами останніх.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 18.07.2017 у справі № 922/3311/16 та у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №902/568/17.

Нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка має тимчасовий правовий статус, оскільки в будь-який момент власники паїв можуть виділити в натурі належні їм земельні ділянки. При виділенні ділянки в натурі власнику паю складається проект землеустрою. При наданні в оренду нерозподіленої земельної ділянки проект землеустрою не складається.

Отже, доводи Приазовської районної державної адміністрації стосовно того, що передача в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок власників земельних часток (паїв), які не виділені в натурі (на місцевості) цим власникам (пасовища, сіножаті, багаторічні насадження), у порядку встановленому статтею 13 вищевказаного Закону, можлива тільки після розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та її затвердження, є безпідставними.

Матеріалами справи підтверджується, що місце розташування нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки визначено на підставі викопіювань із карти-схеми поділу земель колишнього КСП "Дума Леніна". Довжину меж земельної ділянки, її площу, поворотні точки, відносне розташування меж та суміжних землевласників відображено на кадастрових планах. Вказані документи підписані в.о. начальника Відділу земельних ресурсів у Приазовському районі Запорізької області, а також головою та землевпорядником Новокостянтинівської сільської ради.

Відповідно до частини 3 статті 124 Земельного кодексу України за проектами відведення здійснюється передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам тільки у разі зміни цільового призначенні землі.

За статтею 50 Закону України "Про землеустрій" порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №677, проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно у власність без зміни її цільового призначення.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області №566 від 02.09.2008 земельну ділянку площею 160,40 га (багаторічні), невитребувані земельні частки (паї), розташовану на території Новокостянтинівсаької сільської ради згідно додатку 2 передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротіс" для товарного сільськогосподарського виробництва.

В акті встановлення меж ділянки в натурі зазначено про те, що вказані в натурі межі земельної ділянки площею 160,40 га земель сільськогосподарського призначення вид угідь пасовище, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка розташована на території Новокостянтинівської сільської ради за межами населеного пункту. Зауважень з боку зацікавлених осіб при встановленні меж в натурі не надходило. Ділянка, яка виділена в оренду, може використовуватися тільки за цільовим призначенням.

Оскільки зміна цільового призначення земель у зв`язку з передачею їх Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротіс" на підставі розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області №566 від 02.09.2008 не проводилась, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що проект відведення вказаної земельної ділянки (на час прийняття спірного розпорядження та укладення договорів оренди земельних часток (паїв)) не повинен був розроблятися та відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що проект землеустрою такої земельної ділянки не потрібний.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції станом на 18.12.2008) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Так, в договорі оренди земельної частки (паю) від 18.12.2008 сторони погодили всі істотні умови, зокрема: в пункті "Предмет договору" вказано площу земельної ділянки в гектарах (а не в умовних кадастрових гектарах, про що зазначає позивач); умови використання земельної ділянки передбачені в п. 2.1 договору: "для товарного сільськогосподарського виробництва"; умови збереження стану об`єкта оренди - в п. 3 договору: "сторони зобов`язуються: Орендар: ... не допускати погіршення екологічного стану й родючості земельної ділянки; умови передачі земельної ділянки орендарю - в пункті "Предмет договору": "згідно планів-схем, які є невід`ємною частиною цього договору"; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві - в п. 3 договору: "сторони зобов`язуються: Орендар: після закінчення терміну договору оренди повернути Орендодавцю орендовані землі в стані, придатному для використання за цільовим призначенням"; обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки немає, тому вони не були зазначені (адже закон передбачав зазначення лише існуючих обмежень/обтяжень); сторона, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди, визначена законом, а саме ст. 11 Закону України "Про оренду землі" (в чинній станом на 18.12.2008 редакції), де зазначено, що такий ризик несе орендодавець, якщо інше не передбачено договором оренди землі; факт приймання-передачі земельної ділянки відображено в пункті "Предмет договору", де містяться слова "передає" і "приймає", а не "зобов`язується передати" і "зобов`язується прийняти"; тобто, приймання-передача земельної ділянки закріплена в самому договорі.

Щодо дати складання акта встановлення меж ділянки в натурі, то вона встановлена рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.05.2014 у справі №908/2185/13, в якому зазначено, що у 2008 році був розроблений акт встановлення меж ділянки в натурі, який складений на підставі розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації №566 від 02.09.2008 щодо визначення в натурі межі земельної ділянки площею 160,40 га земель сільськогосподарського призначення, вид угідь пасовище, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Підписання акту встановлення меж в натурі не в ту ж дату, що і договір, не свідчить про недійсність договору, оскільки законом не встановлено обов`язку підписувати акт і договір в один і той же день.

Щодо розміру орендної плати, то він встановлений в п. 2.2 договору, а саме - за один календарний рік 24060,00 грн., за місяць 2005,00 грн. В тому ж пункті передбачено індексацію орендної плати та її перегляд кожні 3 роки. Протягом дії договору оренди, орендодавець не звертався із претензіями щодо неналежного, на його думку, розміру орендної плати.

Відповідно до частини 2 статті 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з приписами п. п. 2, 3, 12 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 № 2073 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи.

Згідно з листом Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області від 26.07.2018 № 102, договір оренди зареєстрований в Книзі реєстрації договорів оренди земель спільної часткової власності 18.12.2008 за № 2.

Таким чином, державна реєстрація договору оренди відбулася у відповідності до п/п 2 п. "б" ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР в редакції, що була чинною на час укладення спірного договору, яка передбачала, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належало таке повноваження, як реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі, що спростовує доводи апелянта про відсутність державної реєстрації спірного договору оренди.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого господарського суду щодо дотримання вимог Закону України "Про оренду землі" під час укладення договору, що спростовує доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Як зазначено в рішенні місцевого господарського суду, позивачем не доведено порушення прав Приазовської районної державної адміністрації оспорюваним договором оренди.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справах №№ 6-27цс14, 6-119цс14, 6-110цс14 сама по собі відсутність в договорі оренди певних істотних умов не є підставою для недійсності договору оренди, оскільки особа, яка оспорює договір оренди, повинна довести порушення своїх прав.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що Приазовською районною державною адміністрацією не визначено, яка саме умова договору оренди (зміст такої умови, або її відсутність) порушує її права, і чим саме, а твердження про відсутність певних істотних умов саме по собі не дає підстави вважати права Приазовської районної державної адміністрації порушеними.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що оскільки правовий акт органу державної влади, який є обов`язковим для сторін оспорюваного договору, на підставі якого укладений договір, не відповідає вимогам закону (є незаконним), що і стало підставою для його скасування, договір укладений на підставі такого правового акту також є таким, що не відповідає вимогам закону.

Між тим, апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами апелянта, оскільки Запорізька обласна державна адміністрація в своєму листі від 19.03.2019 № 02789/08-49 вказує, що розпорядження № 617 було прийнято не з метою зміни або припинення прав та обов`язків ТОВ "Агротіс" в договірних відносинах з Приазовською райдержадміністрацією", отже, наявність вказаного розпорядження не є підставою визнавати договір оренди недійсним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Матеріалами справи підтверджується, що підставою скасування розпорядження № 566 від 02.09.2008 стало недотримання вимог земельного законодавства саме органом державної влади - Приазовською районною державною адміністрацією.

Апеляційний господарський суд враховує рішення Європейського суду у справі "Рисовський проти України", де висловлена позиція про те, що державні органи, які не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним оспорюваного договору оренди.

Оскільки місцевим господарським судом не встановлено порушення прав позивача та наявності підстав для визнання договору недійсним, ним правильно відмовлено в позові з підстав його необґрунтованості, у зв`язку з чим питання про застосування строків позовної давності, про що заявлено відповідачем в своїй заяві, судом не розглядалося.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За містом ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

14.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротіс" та Адвокатським об`єднанням "Гладкий, Яценко та Партнери" укладено договір про надання правової (професійної правничої) допомоги. 01.07.2019 підписана додаткова угода № 1 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 14.02.2018.

Відповідно до п. 1.1. договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу (далі - правова допомога) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань (п. 1.1.1); складення позовних заяв, скарг, адвокатських запитів, процесуальних та інших документів правового характеру (п.1.1.2); представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п.1.1.4).

Згідно п.1.2 договору сторони підтверджують, що представляти інтереси Клієнта без додаткових повноважень мають право усі учасники Адвокатського об`єднання.

Відповідно до п. 4.1 договору розмір гонорару становить 1000 грн. за 1 годину наданої правової допомоги.

Гонорар сплачується Клієнтом у готівковій або безготівковій формі на підставі підписаних сторонами актів здачі-прийняття наданих послуг, в яких сторони визначають перелік наданих послуг, суму витрачених Адвокатським об`єднанням годин (станом на день підписання акта) і загальний розмір гонорару (п. 4.2. договору).

Правову допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, Клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу суми, яка зазначається в рахунку та акті здачі-прийняття наданих послуг в гривні без ПДВ (п. 4.3. договору).

Представництво відповідача у даній справі здійснювалось адвокатом Шумейком Іваном Павловичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002116 від 09.04.2019, ордер на надання правової допомоги серії ЗП № 127892 від 13.06.2019).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат відповідачем надано засвідчену копію акту здачі прийняття наданих послуг №247 від 01.07.2019, згідно з якими розмір гонорару за представництво інтересів відповідача у справі № 908/1591/19 склав 8500 грн. За платіжним дорученнями від 02.07.2019 № 1098 на підставі рахунка № 247 від 01.07.2019 вказану суму перераховано відповідачем Адвокатському об`єднанню Гладкий, Яценко та Партнери.

Акт здачі прийняття наданих послуг містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням, та здійснених відповідачем витрат, зокрема, на виконання умов договору Адвокатське об`єднання надало, а Клієнт прийняв наступні юридичні послуги (правову допомогу):

- вивчення позовної заяви з доданими до неї документами та надання консультації щодо способу захисту прав Клієнта;

- складання відзиву на позовну заяву в господарській справі №908/1591/19;

- складання заяви про застосування позовної давності в господарській справі №908/1591/19.

З огляду на критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, що наведені у частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи складність та обставини справи, обсяг виконаних робіт (наданих послуг), апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на правничу допомогу в розмірі 8 500 грн. та відхиляє доводи апелянта стосовно неврахування принципу співмірності під час розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2019 у справі №908/1591/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2019 у справі №908/1591/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти Приазовську районну державну адміністрацію Запорізької області.

Призначити судове засідання по розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" стосовно розподілу витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження справи №908/1591/19 на 03.02.2020 о 15 год 45 хв. Явка учасників судового процесу в судове засідання не є обов`язковою.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 21.01.2020).

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Л.П. Широбокова