ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3255/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Вечірка І.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2019 (суддя Мілєва І.В.) у справі

за позовом державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом", м. Київ в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", Запорізька область, м. Енергодар

до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини", Дніпропетровська область, м. Дніпро

про стягнення 125 482,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" про стягнення 125 482,54 грн., з яких: 60 520,80 грн. - пеня та 64 961,74 грн. - штраф.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору поставки товару № 651(6)18УК від 09.11.2018, в частині своєчасної поставки товару.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2019 у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" на користь державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" 125 140,48 грн., з яких: 60 178,74 грн. - пеня та 64 961,74 грн. - штраф, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 915,81 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано посиланням на те, що відповідачем не надано доказів поставки товару у встановлений договором строк.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, оскільки розмір штрафних санкцій не є надмірно великими та відповідачем не надано доказів винятковості випадку для зменшення розміру штрафних санкцій.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із згаданим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яку вимагає стягнути позивач, позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (штраф, пеню) в загальній сумі 11 591,92 грн., в решті позовних вимог відмовити.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідач самостійно, добровільно та в повному обсязі виконав зобов`язання з поставки товару по договору. Повне виконання поставки було здійснено задовго до звернення позивача із позовом. Позивач прийняв товар без заперечень або зауважень.

На думку апелянта, матеріали справи містять достатньо підстав для зменшення неустойки.

По-перше, позивачеві не було завдано жодних збитків внаслідок прострочення поставки.

По-друге, позивач суттєво порушив строки розрахунку за поставлений товар, але договором не передбачено жодної відповідальності позивача за прострочення оплати товару.

Також апелянт зазначає, що за умовами п.3.2. договору товар підлягав оплаті протягом 45 календарних днів з дати його поставки. Отже відповідач за власні кошти придбав увесь обсяг товару та відвантажив його позивачеві. Останній ніяких витрат не поніс, доки не отримав товар.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки для забезпечення повного і всебічного з`ясування обставин справи, з урахуванням її складності, суду слід було розглянути справу у судовому засіданні за участі представників сторін.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач зазначає, що укладаючи договір за результатами публічних закупівель, сторони, на власний розсуд, у відповідності до норм закону, дійшли згоди з усіх його положень, в тому числі: щодо обсягу товару, що поставляється; щодо строку поставки товару; щодо відповідальності за порушення передбачених договором строків постачання товару, відтак відповідач прийнявши на себе зобов`язання з поставки товару у визначений договором строк погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення виконання взятих на себе зобов`язань.

Докази укладення сторонами додаткової угоди, якою б вносились зміни до строків поставки товару за договором в матеріалах справи відсутні.

Позивач вважає, що повно з`ясувавши та всебічно дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов законного та обґрунтованого висновку, що розмір штрафних санкцій не є надмірно великим та відповідачем не надано доказів винятковості випадку для зменшення розміру штрафних санкцій, в зв`язку з чим правомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Враховуючи приписи ст.ст.12,247,250 Господарського процесуального кодексу України, беручи до уваги ціну позову, категорію та складність справи, суд правомірно відмовив у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Вечірко І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

09.11.2018 між державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" (постачальник) було укладено договір поставки товару № 651(6)18УК (далі - договір).

Постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити товар на загальну суму 2 573 998,80 грн. з ПДВ (п.1.1 договору).

Строк поставки товару: листопад - грудень 2018р. (п. 1.2 договору).

Покупець має право зменшити обсяг закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу своїх видатків (п. 1.3 договору).

Вартість за договором - 2 144 999,00 грн. Крім того ПДВ - 428 999,80 грн. Разом з ПДВ - 2 573 998,80 грн. (п. 3.1 договору).

Оплата за поставлений товар здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати поставки, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п. 3.2 договору).

Поставка товару відбувається на умовах DDР - м.Енергодар згідно з умовами Інкотермс 2010 (п. 4.1 договору).

Отримувач вантажу - ЗВ ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133 (склад) (п. 4.2 договору).

Поставка товару відбувається в строк згідно з п. 1.2 (п. 4.3 договору).

Товар, що поставляється, повинен супроводжуватись наступними документами: видатковою накладною - 3 шт; рахунком-фактурою; копією супровідного документу на товар, якщо такий документ передбачено (п. 4.4 договору).

У випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за договором сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства (п.7.1 договору).

За порушення зазначених строків постачання або недопоставку товару постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості товару, по якому допущене прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення більш 30 (тридцяти) днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7 % (семи) від вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання (п. 7.2 договору).

Сплата неустойки не звільняє винну сторону від виконання договірних зобов`язань (п. 7.3 договору).

Додатки, доповнення, акти і протоколи, складені після укладення цього договору, що доповнюють або змінюють зміст окремих положень цього договору, дійсні за умови підписання їх уповноваженими особами обох сторін договору (п. 10.1 договору).

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє один рік (п.11.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, строк поставки товару: листопад - грудень 2018 року.

Позивач зазначає, що передбачений договором товар був поставлений відповідачем у встановлені договором строки частково на загальну суму 1 645 973,88 грн. з ПДВ, згідно з видатковими накладними: № ТОВ-002075 від 21.12.2018 на суму 696 194,52 грн. з ПДВ (а.с. 34-36); № ТОВ-002076 от 21.12.2018 на суму 693 893,76 грн. з ПДВ (а.с. 37-38); № ТОВ-002096 від 29.12.2018 на суму 124 132,80 грн. з ПДВ (а.с. 39); № ТОВ-002099 від 29.12.2018 на суму 131 752,80 грн. з ПДВ (а.с. 40).

У період з 26.02.2019 по 22.03.2019 відповідач поставив позивачу товар на суму 928 024,92 грн.: № ТОВ-000206 від 26.02.2019 на суму 585 969,00 грн. з ПДВ (а.с. 41); № ТОВ-000330 від 22.03.2019 на суму 342 055,92 грн. з ПДВ (а.с. 42), тобто із порушенням встановленого договором строку.

Таким чином, як зазначає позивач, загальна вартість товару поставленого із порушенням встановленого договором строку склала 928 024,92 грн.

Враховуючи викладене, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 01.01.2019 по 21.03.2019 у розмірі 60 520,80 грн. та штраф у розмірі 64 961,74 грн.

Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору направив відповідачу претензію № 28-23/1977/230 від 28.01.2019 (а.с. 45-47), в якій вимагав сплатити штрафні санкції та допоставити товар.

Відповідач надав позивачу відповідь на претензію № 1502/4 від 15.02.2019 (а.с. 48), в якій зазначив, що частково не погоджується із вимогою про сплату пені. Адже ситуація з простроченням виникла частково з вини позивача, відповідач діяв добросовісно та доклав усіх можливих у даній ситуації зусиль, щоб виконати свої зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст.219 Господарського кодексу України вищенаведені обставини є підставами для зменшення обсягу відповідальності нашого підприємства. Тому пропонував зафіксувати розмір штрафних санкцій в сумі 10 000,00 грн. Також зазначив, що робить усе можливе, щоб здійснити допоставку до кінця лютого 2019 рок.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 2823/7311/846 від 04.04.2019 (а.с. 49-52), в якій вимагав сплатити штрафні санкції.

В якості доказу направлення відповідачу вказаної претензії позивач надав до суду описи вкладення (а.с. 53-55).

Відповідно до наданих позивачем копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 56-58) відповідач отримав вказану претензію 22.04.2019.

Однак, як зазначає позивач, відповідач штрафні санкції не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши встановлені на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 125 482,54 грн., з яких: 60 520,80 грн. - пеня та 64 961,74 грн. - штраф.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цій строк (термін).

Статтею 664 Цивільного кодексу унормовано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини другої ст. 193, частини першої 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).

У пункті 7.2 договору сторони дійшли згоди, що за порушення зазначених строків постачання або недопоставку товару постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості товару, по якому допущене прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення більш 30 (тридцяти) днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7 % (семи) від вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.

У зв`язку з порушенням відповідачем строку поставки товару, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 01.01.2019 по 21.03.2019 у розмірі 60 520,80 грн. та штраф у розмірі 64 961,74 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, колегія суддів вважає, що розрахунок відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, є обґрунтованим та арифметично вірним.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу до 11 591,92 грн., суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступне.

Зазначене клопотання обґрунтовано посиланням на те, що зобов`язання з поставки товару відповідач виконав в повному обсязі самостійно. Увесь товар, поставлений відповідачем, позивач прийняв без зауважень щодо кількості, якості та асортименту, наразі вже тривалий час позивач цим товаром користується, не було заявлено жодних рекламацій (претензій з приводу неналежної якості) або гарантійних вимог. У позовній заяві відсутні вказівки на будь-які збитки позивача від несвоєчасної поставки товару, а також не надані докази таких збитків. В даній справі має місце суттєва нерівність сторін у договірних відносинах: договором визначено зобов`язання постачальника поставити товар без жодної передоплати, обумовлено відстрочення оплати 45 календарних днів від дати поставки (тобто фактично безоплатний для покупця товарний кредит на 2 місяці), встановлено відповідальність постачальника за прострочення поставки, але при цьому не передбачено жодної відповідальності покупця за прострочення оплати. Позивач повною мірою використав це нерівне становищем, затримавши оплату товару на тривалий строк та на значні суми, а погасивши свою заборгованість, вирішив стягнути з відповідача штрафні санкції за прострочення поставки. Відзначив, що тривалість прострочення оплати, допущена позивачем, є значно більшою, ніж тривалість прострочення поставки.

Відмовляючи у задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" щодо зменшення розміру штрафних санкцій, господарський суд зазначив, що розмір штрафних санкцій не є надмірно великим та відповідачем не надано доказів винятковості випадку для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої неустойки, яка нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно до положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні своєї господарської діяльності, а здійснення поставок товару відповідачем за іншими договорами жодним чином не стосується предмету даного спору та не впливає на результат вирішення цього спору.

Між тим, апеляційний суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про відмову у зменшенні розміру штрафних санкцій господарський суд в повній мірі не врахував встановлені фактичні обставини.

З матеріалів справи убачається, що текст договору було підписано сторонами: відповідачем -26.11.2018, позивачем - 27.11.2018. Укладений договір розміщено позивачем в електронній системі закупівель 29.11.2018.

Між тим, відповідно до пункту 1.2 договору строк поставки товару було обумовлено: листопад - грудень 2018 року. Мало місце значне фактичне скорочення строку для виконання поставки. Об`єм товару, який підлягав поставці, складався з 2 255 одиниць продукції 213 позицій (найменувань).

Зміщення строку виконання договору на кінець 2018 року негативно вплинуло на виконання договірних зобов`язань.

Відповідачем у передбачений договором строк поставлено позивачу товару на загальну суму 1645973,88 грн., що становить 63,95% від загального об`єму поставки. Після спливу строку дії укладеного договору товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» самостійно продовжило поставку товару за своїми зобов`язаннями та у продовж двох місяців - у січні і лютому 2019 року виконало їх у повному обсязі відповідно до умов договору.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про ускладнення в господарській діяльності для відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», завдання підприємству збитків внаслідок прострочення виконання зобов`язання з поставки товару відповідачем.

Зазначені факти, на думку апеляційного суду, господарським судом першої інстанції без належного обґрунтування віднесені виключно до звичайних обставин при введенні господарської діяльності відповідачем, яку він здійснює на свій ризик, та не прийняті до уваги.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком господарського суду про неможливість зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки розмір неустойки не є надмірно великим та відповідачем не надано доказів винятковості випадку для зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з наступного.

У рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 викладена правова позиція, згідно якої вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частини 3 статті 509 та частин 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Згідно з положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглядаючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь виконання відповідачем зобов`язання за договором, а саме: після закінчення строку договору товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» продовжено самостійне, у добровільному порядку, виконання зобов`язання за укладеним договором, поставка товару у повному обсязі здійснена у короткий термін ще до звернення позивача із позовом до суду, що підтверджує добросовісність відповідача, який не ухилявся від виконання зобов`язання; причини порушення відповідачем умов договору; відсутність негативних наслідків для позивача через порушення виконання зобов`язання; заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції є надмірно великими.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, тому вважає можливим частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, та зменшити неустойку (штраф, пеню) до 30 %.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 18 156,24 грн. - пені та 19 488,52 грн. - штрафу.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на порушення позивачем строків оплати. Так, з аналізу приписів статей 6, 11, 627 Цивільного кодексу України вбачається, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, при укладенні яких сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої правовідносини на власний розсуд, що узгоджується з передбаченим статтею 627 Цивільного кодексу України принципом свободи договору.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У даному випадку сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а тому з урахуванням частини першої ст.204 Цивільного кодексу України цей правочин є правомірним,

Відповідно до умов спірного договору сторонами не погоджена відповідальність за порушення покупцем строку оплати поставленого товару.

Доказів внесення змін до договору в частині відповідальності за несвоєчасну оплату поставленого товару матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги розрахунок скаржника щодо розміру пені, яка підлягала б стягненню з позивача, у разі встановлення умовами договору відповідальності за порушення строків оплати товару.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права відповідача на участь в судовому засіданні, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.ч.1,2 ст.247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.1 ст.250 Господарського процесуального кодексу України).

З аналізу наведених норм процесуального права, вбачається, що господарські суди, відкриваючи провадження у справі наділені певною дискрецією щодо можливості віднесення того чи іншого спору до категорії малозначних та, відповідно, здійснення судочинства у таких справах за правилами спрощеного провадження. Водночас, таке право суду не є абсолютним.

Особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження визначено ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Наведена норма дозволяє господарському суду здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

З матеріалів справи вбачається, відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з повідомленням сторін в порядку.

Ухвалою господарського суду від 03.09.2019 відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження встановлено ст.252 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до частини 6 статті 252 ГПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Отже, питання про розгляд справи в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, залежить не від волевиявлення осіб, які беруть участь у справі.

В силу положень ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи предмет даного позову, категорію та складність справи, суд першої інстанції правомірно розглянув зазначену справу у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи викладене, встановивши неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів, дійшовши висновку про наявність підстав для зменшення неустойки (штрафу, пені), приходить до висновку про зміну цього рішення відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

4.5 Розподіл судових витрат

Судовий збір в разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2019 у справі №904/3255/19 змінити, виклавши у наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 98, кв. 195, ідентифікаційний код 36641388) на користь державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код ВП 19355964) 37 644,76 грн., з яких: 18 156,24 грн. - пеня та 19 488,52 грн. - штраф, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн., про що видати наказ. В решті позову відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

І.О.Вечірко