ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2020 р. Справа№ 910/7958/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Євсікова О.О.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача Нежурбіда М.Г. довіреність № 225-КМГ-7660 від 18.12.19

від відповідача не з`явився

прокурор Колодяжна А.В., посвідчення №036177 від 04.11.15

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Сехніашвілі Коби Тенгізовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року (повний текст складено 08.11.2019 р.)

у справі № 910/7958/19 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №8,

в інтересах держави в особі Київської міської ради,

до Фізичної особи-підприємця Сехніашвілі Коби Тенгізовича,

про повернення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог:

1.1. Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №8 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про повернення земельної ділянки (а.с.7-17).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на те, що за результатами проведеного обстеження встановлено ознаки самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,1775 га, що розташована по вул. Зодчих, 3а, у Святошинському районі м. Києва впритул до паркувального майданчика, який закріплений за КП "Київтранспарксервіс" на підставі рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року у справі №910/7958/19 позов задоволено повністю. Зобов`язано ФОП Сехніашвілі К.Т. повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,1775 га, що розташована по вул. Зодчих, 3а, у Святошинському районі м. Києва впритул до паркувального майданчика, який закріплений за КП "Київтранспарксервіс" на підставі рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від паркувального майданчика та паркану. Стягнуто з ФОП Сехніашвілі К.Т. на користь Прокуратури міста Києва судовий збір у розмірі 1921,00 грн. а.с.135-145).

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги:

3.1. ФОП Сехніашвілі К.Т. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій викладено прохання оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

4. Розподіл справи:

4.1. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2019 року, апеляційна скарга ФОП Сехніашвілі К.Т. у судовій справі № 910/7958/19 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Євсіков О.О.

4.2. 04 грудня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сехніашвілі Коби Тенгізовича на рішення Господарського суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року у справі № 910/7958/19 та повідомлено учасників справи про те, що розгляд зазначеної апеляційної скарги відбудеться 14 січня 2020 року.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

5.1. Відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що Акти обстеження земельної ділянки складені з порушенням вимог законодавства, оскільки складені у відповідності до порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 р. №16/890, який не передбачає складення такого виду документу (Замість Акту обстеження має бути Акт перевірки, який має складатись посадовими особами Головного управління земельних ресурсів для поновлення догорів оренди), Акт обстеження не є тим документом, який підтверджує порушення відповідачем вимог земельного законодавства, у посадових осіб були відсутні підстави для складення Актів обстеження на запит місцевої прокуратури.

5.2. У Київської міської ради відсутні підстави для вжиття заходів щодо повернення земельної ділянки, оскільки не підтверджено факт самовільного її зайняття відповідачем та вжиття всіх передбачених Порядком заходів.

5.3. Прокурором не підтверджено наявність підстав для звернення з позовом.

6. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

6.1. Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про те, що ним пред`явлено позов у зв`язку із неналежним здійсненням позивачем захисту інтересів держави, а також про те, що Акти обстеження земельних ділянок складені у відповідності до вимог нормативних документів та є належними доказами.

7. Інші процесуальні дії у справі:

7.1. 02 січня 2020 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи, у якому викладено прохання зупинити апеляційне провадження у справі "№910/7958/19 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Також від відповідача 13.01.2020 р. надійшов лист, у якому він просив задовольнити клопотання про зупинення апеляційного провадження, розглянути зазначене клопотання у судовому засіданні 14.01.2020 р. без його участі та повідомити його про результати у встановленому порядку.

У судовому засіданні 14 січня 2020 року прокурор та представник позивача проти задоволення клопотання про зупинення розгляду справи заперечували.

Розглянувши клопотання про зупинення розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

У клопотанні про зупинення розгляду справи відповідач посилався на п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України та зазначав про подібність правовідносин щодо представництва прокурором інтересів держави у справі №910/7958/19 та № 912/2385/18, яку передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав наявності "виключної правової проблеми щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором".

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі в т.ч. у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 236 ГПК України).

Колегія судді зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 30.07.2019 р. у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) та від 15.10.2019 р. у справі №903/129/18 (провадження №12-72гс19) викладено правові висновки щодо застосування ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема щодо здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді, що в свою чергу виключає необхідність зупинення провадження у справі.

Більш того, відповідно до ч. 3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні клопотання відповідача "про зупинення розгляду справи" слід відмовити.

7.2. У судовому засіданні 14 січня 2020 року представник позивача та прокурор надали пояснення, в яких заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

7.3. У судове засідання 14 січня 2020 року відповідач не з`явився, про об`єктивні причини неявки (шляхом самопредставництва або залучення представника) колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за ідентифікатором 614.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов`язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ПОЗИЦІЯ СУДУ

8. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:

8.1. Київською місцевою прокуратурою № 8 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2018 за №0009409 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України та, як зазначає прокурор, виявлено порушення інтересів держави при використанні земельної ділянки територіальної громади міста Києва, що потребує вжиття заходів реагування в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а саме виявлено порушення вимог земельного законодавства при використанні Фізичною особою-підприємцем Сехніашвілі Кобою Тенгізовичем земельної ділянки площею 0,27 га по вул. Зодчих, 3а у Святошинському районі м. Києва для облаштування паркувального майданчика.

8.2. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено обстеження земельної ділянки та складено акти обстеження земельної ділянки від 15.03.2019 № 19-0185-08 та від 20.05.2019 №19-0366-08 (а.с. 23, 24).

За результатами проведення обстеження земельної ділянки встановлено, що згідно з даними міського земельного кадастру земельна ділянка (код ділянки 75:318:0020) площею 0,3762 га обліковується як в`їзд, земельна ділянка (код ділянки: 75:318:0021) площею 1,1382 га обліковується як землі, не надані у власність чи користування на вул. Зодчих у Святошинському районі м. Києва. На вказаних ділянках розміщено майданчик для паркування автомобілів загальною площею 0,27 га по вул. Зодчих, 3-А у Святошинському районі міста Києва, який огороджений парканом та знаходиться під охороною. В акті №19-0366-08 від 20.05.2019 зазначено, що під час обстеження встановлено, що частину земельних ділянок (37 місць для паркування на ділянці площею 0,0925 га) використовує відповідач для експлуатації та обслуговування паркувального майданчика на підставі договору від 30.07.2015, укладеного з КП "Київтранспарксервіс"; на земельних ділянках розташовано споруду для охорони; з наведеного вбачаються ознаки самовільного зайняття частини зазначених земельних ділянок орієнтовною площею 0,1775 га. Додатком до вказаного акту додано план-схему земельної ділянки.

8.3. Рішенням Київської міської ради від 02.07.2015 №667/1531 викладено в новій редакції Таблицю 1 до додатку 5 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві та акцизного податку", в якій визначено перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс". Так, пунктом 13 (Святошинський район) даної таблиці зазначено паркувальний майданчик по вул. Зодчих, 3-А у Святошинському районі міста Києва на 37 паркомісць загальною площею 925 м.кв., у тому числі площа земельної ділянки, відведеної для паркування, 425,5 кв.м. та 46 кв.м. - для безоплатного паркування, з технічним облаштуванням дорожніми знаками.

8.4. Відповідно до розділу XVII "Правила паркування транспортних засобів у м. Києві" Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 р. N 1051/1051, оператор (уповноважена організація) - комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що визначено органом місцевого самоврядування для здійснення організації та експлуатації місць платного паркування транспортних засобів згідно з діючим порядком.

Отже Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" є оператором (уповноваженою організацією) в розумінні Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 р. N 1051/1051.

8.5. 30.07.2015 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем Сехніашвілі Кобою Тенгізовичем (сторона 2) укладено договір №ДНП-2015-07/49 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, відповідно до якого сторона 1 надає стороні 2 право на організацію та експлуатацію 33 місця для платного паркування транспортних засобів, а також 4 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою м. Київ, вул. Зодчих, 3-А в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту (а.с. 25-29).

8.6. Пунктом 1.3. договору визначено, що фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію з моменту підписання договору.

9. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносин:

9.1. У п. 13 (Святошинський район) Таблиці 1 до додатку 5 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві та акцизного податку", у редакції рішення Київської міської ради від 02.07.2015 №667/1531 зазначено паркувальний майданчик по вул. Зодчих, 3-А у Святошинському районі міста Києва на 37 паркомісць загальною площею 925 м.кв., у тому числі площа земельної ділянки, відведеної для паркування, 425,5 кв.м. та 46 кв.м. - для безоплатного паркування, з технічним облаштуванням дорожніми знаками. Вказане рішення знаходиться у вільному доступів в мережі Інтернет на офіційному веб-айті Київської міської ради, відповідно є загальновідомими та в силу ч. 3 ст. 75 ГПК України не потребують доказуванню.

9.2. За укладеним з Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" ФОП Сехніашвілі К.Т. набув право на організацію та експлуатацію 33 місця для платного паркування транспортних засобів, а також 4 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою м. Київ, вул. Зодчих, 3-А в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту (а.с. 25-29).

9.3. За результатами проведення обстеження земельної ділянки Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) складено акти обстеження земельної ділянки від 15.03.2019 № 19-0185-08 та від 20.05.2019 №19-0366-08 у яких встановлено, що згідно з даними міського земельного кадастру земельна ділянка (код ділянки 75:318:0020) площею 0,3762 га обліковується як в`їзд, земельна ділянка (код ділянки: 75:318:0021) площею 1,1382 га обліковується як землі, не надані у власність чи користування на вул. Зодчих у Святошинському районі м. Києва. На вказаних ділянках розміщено майданчик для паркування автомобілів загальною площею 0,27 га по вул. Зодчих, 3-А у Святошинському районі міста Києва, який огороджений парканом та знаходиться під охороною. В акті №19-0366-08 від 20.05.2019 зазначено, що під час обстеження встановлено, що частину земельних ділянок (37 місць для паркування на ділянці площею 0,0925 га, який закріплено за КП "Київтранспарксервіс" та входить до визначеного рішенням КМР від 23.06.201 №242/5629 переліку) використовує відповідач для експлуатації та обслуговування паркувального майданчика на підставі договору від 30.07.2015, укладеного з КП "Київтранспарксервіс"; на земельних ділянках розташовано споруду для охорони; з наведеного вбачаються ознаки самовільного зайняття частини зазначених земельних ділянок орієнтовною площею 0,1775 га (а.с. 23, 24).

10. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

10.1. Враховуючи те, що відповідачем не наведено підстав законності зайняття земельних ділянок площею 0,1775га, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

11. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду:

11.1. Матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем права власності територіальної громади міста Києва на відповідну земельну ділянку.

ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА

12. Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду матеріалів справи:

12.1. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,0925 га (згідно з рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629) на підставі договору №ДНП-2015-07/49 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 30.07.2015, укладеного з Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс".

12.2. За наслідками проведеного Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) обстеження встановлено, що відповідач використовує територію земельної ділянки загальною площею 0,27 га для обслуговування та експлуатації паркувального майданчика, тобто відповідач використовує разом з ділянкою 0,0925 га (за договором), також і ділянку площею 0,1775 га.

12.3. Разом з тим, матеріли справи не містять доказів прийняття Київською міською радою рішень про передачу у користування відповідачу зокрема, спірної ділянки площею 0,1775 га, що розташована по вул. Зодчих, 3-А у Святошинському районі м. Києва, відповідачу Київською міською радою, або доказів інших законних підстав перебування вказаної земельної ділянки у користуванні відповідача, як і доказів того, що вказану земельну ділянку займає не відповідач, а інша особа.

12.4. Оскільки земельна ділянка площею 0, 1775 га за адресою м. Київ, вул. Зодчих, 3-А у Святошинському районі м. Києва самовільно використовується без правовстановлюючих документів відповідачем, така ділянка підлягає поверненню власнику землі - позивачу із приведенням її у придатний для використання стан шляхом звільнення від паркувального майданчику та паркану.

12.5. При цьому, в силу приписів ст. 212 Земельного кодексу України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан здійснюється за рахунок осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

13. Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

13.1. Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

13.2. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ГПК України).

13.3. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 14 ГПК України).

13.4. Відповідно до ст. 79 ГПК України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

13.5. За змістом 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

13.6. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

13.7. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

13.8. Як передбачено ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

13.9. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

13.10. Рішенням Конституційного суду України у справі №1-1/99 від 08.04.1999 визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

13.11. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

13.12. Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6,7,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

13.13. Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

13.14. Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

13.15. За змістом ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

13.16. Як встановлено судом, спір у справі виник у зв`язку з виявленням факту використання відповідачем без документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, земельної ділянки площею 0,1775 га, що розташована по вул. Зодчих, 3а

13.17. Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

13.18. Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено повноваження місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного середовища та зазначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, в тому числі, здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

13.19. Аналогічні положення наведені в ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, делеговані повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

13.20. За змістом ст. 2 Закону України "Про охорону земель" об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

13.21. Статтею 189 Земельного кодексу України та статтею 20 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради.

13.22. За змістом Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року N 16/890, самоврядний контроль за використанням і охороною земель полягає у забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства та включає правові, економічні і соціальні заходи, спрямовані на додержання вимог земельного законодавства. Самоврядний контроль повинен здійснюватись систематично, регулярно і своєчасно, що значно підвищує ефективність та результативність контрольної діяльності. Самоврядний контроль за використанням і охороною земель передбачає постійне спостереження за станом земель, отримання від землекористувачів і землевласників відповідної проміжної та підсумкової інформації про використання земель, аналіз цієї інформації та результатів моніторингу. Усі землі в межах міста Києва є об`єктами самоврядного контролю та охорони.

13.23. Пунктом 10 рішення Київської міської ради від 2 квітня 2015 року N 317/1182 "Про забезпечення недопущення самочинного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок" передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва без відповідних дозвільних документів або виданих з порушенням законодавства чи самовільного зайняття земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідній районній в місті Києві державній адміністрації слід забезпечити складання акта про виявлені порушення.

13.24. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

13.25. Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо (пункт 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" № 6 від 17.05.2011).

13.26. Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

13.27. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України).

13.28. Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

13.29. Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

13.30. Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

13.31. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

13.32. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, згідно з положеннями законодавства України право на землю реалізується шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, отримання заявником дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також про передання у власність чи користування (оренду) визначеної земельної ділянки заявникові, та отримання документів, що посвідчують права заявника на визначену земельну ділянку. Усі перелічені документи можуть свідчити або про вжиття особою заходів до оформлення права на земельну ділянку або про завершення оформлення такого права в установленому законодавством порядку.

13.33. За змістом ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

13.34. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

13.35. За змістом ч. 2 ст. 212 Земельного кодексу України, приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ

14. Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

14.1. Твердження скаржника те, що прокурором не підтверджено наявність підстав для звернення з позовом спростовуються наступним.

Листом від 09.04.2019 №43-1850/4вих-19 прокуратура повідомила Київську міську раду про встановлення в ході досудового розслідування порушення земельного законодавства, просила повідомити про причини не вжиття Київською міською радою заходів, спрямованих на захист інтересів держави, а також про те, чи будуть Київською міською радою вживатись такі заходи (а.с. 19).

Аналогічну вимогу також заявлено в адресованому позивачу листі прокуратури від 08.05.2019 №43-2386/4вих-19 (а.с. 21).

Доказів реагування Київською міською радою на вказані листи в т.ч. шляхом надання відповіді або звернення з відповідним позовом - матеріали справи не містять.

Прокуратура листом від 10.06.2019 №43-2983вих-19 повідомила Київську міську раду про те, що підготовлено позовну заяву у даній справі (а.с. 20).

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що незважаючи на те, що позивачу було відомо про використання відповідачем спірної земельної ділянки без відповідної правової підстави, позивач заходів з повернення земельної ділянки не вживав, що свідчить про неналежне виконання ним обов`язку із захисту інтересів держави.

Отже, у цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у потребі відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади), повернення землі у комунальну власність та відновлення порушеного порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, дотримання принципу раціонального використання землі, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 р. у справі №903/129/18 (провадження №12-72гс19).

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено порушення інтересів держави у сфері управління та контролю за охороною земель, а також не вчинення позивачем дій щодо відновлення прав на земельну ділянку шляхом звернення до суду самостійно, про що прокурором також вказано у пред`явленому позові, колегія суддів зазначає, що прокурором доведено наявність підстав для звернення прокурором з даним позовом до суду.

14.2. Твердження позивача про те, що Акти обстеження земельної ділянки складені з порушенням вимог законодавства, також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

14.3. Пунктом 3.2. Порядку передбачено, що посадові особи Головного управління мають право: вимагати в усній чи письмовій формі від громадян і керівників юридичних осіб усунення порушень земельного законодавства, встановлювати терміни для усунення виявлених порушень; обстежувати земельні ділянки, в тому числі ті, що перебувають у власності та користуванні юридичних чи фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок дотримання вимог земельного законодавства та подавати в установленому порядку матеріали про результати перевірок до відповідних органів для притягнення винних осіб до відповідальності, а також подавати зібрані документи до Київської міської ради.

Відповідно до п. 2.6. Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві у разі неможливості своєчасного повідомлення юридичних чи фізичних осіб про проведення позапланової перевірки (обмежений термін на її проведення тощо) вона проводиться без попереднього повідомлення за наявності таких обставин в т.ч. отримання доручення від органів прокуратури

Типової форми складеного за результатами перевірки акту Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві не визначає. Разом з тим, наявні у матеріалах справи Акти обстеження земельної ділянки за змістом відповідають обов`язковим реквізитам складеного за результатами перевірки документу, що встановлені п. 6.2. Порядку.

Вказане свідчить про те, що Акти обстеження складені відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві.

При цьому, суд першої інстанції відхиляючи твердження відповідача, щодо відсутності підстав для врахування зазначений Актів у якості доказів вірно враховував висновки Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі №910/19726/17, де в основу висновків про самовільне зайняття земельної ділянки покладено в т.ч. обставини, встановлені Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в акті обстеження земельної ділянки.

Матеріалами справи підтверджується, що ділянка (яка охоплює як ділянку за договором №ДНП-2015-07/49, так і спірну земельну ділянку) загалом огороджена єдиним парканом і на ній знаходиться спільна споруда для охорони.

Не повідомлення Департаментом відповідача про результати перевірки факту виявленого порушення не спростовують.

Крім того, матеріали справи не містять доказів оскарження та скасування Актів обстеження земельної ділянки, що в свою чергу свідчить про те, що вони є чинними та створюють відповідні правові наслідки.

Не містять матеріали справи і доказів на підтвердження законності підстав зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Разом з тим, правом витребування відповідного майна з чужого незаконного володіння наділений саме власник такого майна, яким у даному випадку є територіальна громада м. Києва, право власності від імені якої здійснює Київська міська рада.

Вказаним в т.ч. спростовуються твердження скаржника про відсутність у Київської міської ради підстав для вжиття заходів щодо повернення земельної ділянки.

ВИСНОВКИ

15. Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

15.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним, - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтоване, - прийняте на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

15.2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року у справі №910/7958/19 залишити без змін.

15.3. Апеляційну скаргу скаргою Фізичної особи-підприємця Сехніашвілі Коби Тенгізовича на рішення Господарського суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року у справі № 910/7958/19 залишити без задоволення.

16. Розподіл судових витрат:

16.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись п. 3, 4 ст. 13, ст.ст. 74, 86, 129, 207, 236, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу скаргою Фізичної особи-підприємця Сехніашвілі Коби Тенгізовича на рішення Господарського суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року у справі № 910/7958/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року у справі №910/7958/19 залишити без змін.

3. Судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покласти на Фізичну особу-підприємця Сехніашвілі Кобу Тенгізовича.

4. Справу №910/7958/19 направити на розгляду до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 16.01.2020 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.О. Євсіков

О.В. Агрикова