ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2019 р. м. Київ Справа № 911/341/18

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Одеська залізниця", м. Одеса

до Державного підприємства "Київське лісове господарство" Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Стоянка

про стягнення 492512,28 грн.

За участі секретаря судового засідання: Зорі В.С.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Київське лісове господарство" про стягнення 492512,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2016 року Державним підприємством "Київське лісове господарство" було оформлено накладні № 454066, № 454074 на відправку вагонів № 60503760, № 66939158 з вантажем "Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, в`язанок хмизу або в аналогічних видах" зі станції «Трипілля-Дніпровське» до станції «Галац Ларга», Румунська залізниця. 05.01.2017 р. на залізничній станції «Роздільна-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 05.01.2017 р. у справі № 522/312/17-к (1-«кс» 522/350/17) було проведено обшук зазначених вагонів. Для засвідчення факту простою вагонів працівниками станції «Роздільна-Сортувальна» був складений акт загальної форми № 2/П від 06.01.2017 р. та інформовано вантажовідправника шляхом направлення телеграми № 133 від 06.01.2017 р. Також, 02.03.2017 р. направлено телеграму № 87 щодо вжиття заходів по відправленню затриманих вагонів. 01.06.2017 р. на адресу позивача надійшов лист № 4/7575 від 31.05.2017 р. від слідчого управління ГУ Національної поліції в Одеській області, в якому повідомлялось про накладення арешту загалом на 88 вагонів, серед яких і вагони №№ 60503760, 66939158, які з метою недопущення вивозу за межі України необхідно направити одержувачу - ТОВ "Віматекс". 21.06.2017 р. вагони № 60503760 та № 66939158 були переадресовані на адресу ТОВ «Віматекс». Час затримки вагонів на станції «Роздільна-Сортувальна» засвідчений актом загальної форми № 37 від 21.06.2017 р. За час простою вагонів на станційних коліях залізницею було нараховано плату за користування вагонами у сумі 350837,04 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах у сумі 141236,04 грн., збір за телеграфне повідомлення у сумі 439,20 грн., загалом на суму 492512,28 грн., стягнення яких з вантажовідправника і є предметом позову у даній справі.

19.07.2018 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Рішенням господарського суду Київської області від 05.09.2018 р. в позові відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Державного підприємства "Київське лісове господарство" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" плату за користування вагонами в розмірі 350837,04 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах в розмірі 141236,04 грн., збір за повідомлення (телеграфне) в розмірі 439,20 грн. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 7388,00 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.09.2019 р. рішення господарського суду Київської області від 05.09.2018 р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 р. у справі № 911/341/18 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено суддю Рябцеву О.О.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.10.2019 р. прийнято дану справу до провадження судді Рябцевої О.О.; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 22.10.2019 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.11.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.12.2019 р.

09.12.2019 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 911/341/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 757/13751/18-ц за позовом Державного підприємства "Київське лісове господарство" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ісаєнко Оксана Василівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ламан Алла Ігорівна про визнання довіреностей недійсними.

Дане клопотання не задоволено судом з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як вбачається з ухвали Печерського районного суду міста Києва від 23.04.2018 р. предметом позову у справі № 757/13751/18-ц є визнання довіреностей недійсними, а предметом позову у даній справі є стягнення з ДП «Київське лісове господарство» на користь АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" нарахованої плати за користування вагонами у сумі 350837,04 грн., стягнення збору за зберігання вантажу у вагонах у сумі 141236,04 грн., збору за телеграфне повідомлення у сумі 439,20 грн., загалом на суму 492512,28 грн. При цьому, відповідачем не обґрунтовано яким чином наявність чи відсутність рішення Печерського районного суду міста Києва вплине на право позивача на звернення з даним позовом до суду чи на прийняття рішення у даній справі. Отже, суд дійшов висновку, що дана справа може бути розглянута до вирішення справи № 757/13751/18-ц, що розглядається Печерським районним судом міста Києва.

09.12.2019 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій відповідач просить застосувати правові наслідки спливу строку позовної давності у даній справі та відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що враховуючи відсутність в Угоді про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 р. (зі змінами) положень, які встановлюють строки позовної давності щодо позовів поданих перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів, до позовних вимог у даній справі підлягають застосуванню строки позовної давності, встановлені законодавством України (ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України та п. 137 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р.), а саме шестимісячний строк для пред`явлення позову. Актами загальної форми № 2П від 06.01.2017 р. та за актом № 37 від 21.06.2017 р. про закінчення затримки вагонів фактично зафіксовано дату, з якої розпочався перебіг строку позовної давності. Разом з тим, позивачем пред`явлено позов до суду лише 15.02.2018 р., тобто з пропуском строку позовної давності.

23.12.2019 р. на електронну адресу господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання, в якому він просив визнати причини неявки у судове засідання, призначене на 24.12.2019 р., поважними та відкласти розгляд справи. У вказаному клопотанні позивач зазначає, що після одержання ухвали господарського суду Київської області від 10.12.2019 р. у даній справі, він з ЄС «Єдиний реєстр судових рішень України» довідався, що по даній справі було винесено постанову Верховного Суду від 18.09.2019 р. та ухвали господарського суду Київської області від 08.10.2019 р., 22.10.2019 р. та 28.11.2019 р., які, як стверджує позивач, на адресу філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» не надходили.

Вказане клопотання не задоволено судом з огляду на наступне.

Твердження позивача, що вказані ухвали господарського суду Київської області не були отримані регіональною філією «Одеська залізниця» спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що позивач отримував вказані ухвали суду, як за адресою Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5), так і за адресою регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19). Відтак, позивач був обізнаний про новий розгляд справи № 911/341/18.

Таким чином, враховуючи, що це вже четверта неявка в судове засідання належним чином повідомленого представника позивача, то підстави для відкладення судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

У підготовчі засідання 22.10.2019 р., 28.11.2019 р., а також у судові засідання 10.12.2019 р. та 24.12.2019 р. представник позивача не з`явився, хоча про дату, час та місце підготовчих та судових засідань був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень суду №№ 426, 783, 857, 261, 277, 226, 230, 487. При цьому, від позивача неоднаразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчі засідання 22.10.2019 р., 28.11.2019 р., а також у судові засідання 10.12.2019 р. та 24.12.2019 р. представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце підготовчих та судових засідань був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень суду №№ 775, 820, 865, 997, 366, 304, 495.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2016 р. Державним підприємством "Київське лісове господарство" оформлено накладні № 454066, № 454074 на відправлення вагонів № 60503760, № 66939158 зі станції Трипілля-Дніпровське, з яких вбачається, що вагони завантажені наступним вантажем: "Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, в`язанок хмизу або в аналогічних видах" та слідували на станцію Галац Ларга Румунська залізниця для вантажоодержувача СЧ "Пролісок" С.Р.Л.

За клопотаннями слідчого СУ ГУНП в Одеській області у рамках кримінального провадження № 0000238 від 15.09.2016 р. за ознаками кримінальних порушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України (за фактом виготовлення та видачі сертифікатів про проходження лісоматеріалів та виготовлення з них пиломатеріалів та підробних товаро-транспортих накладних з метою здійснення експортних операцій по реалізації половника сосни, що спричиняє значні збитки державі) Приморським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу у справі № 522/312/17-к (1-«кс» 522/350/17) від 05.01.2017 р., якою надано дозвіл на проведення обшуку залізничних вагонів, зокрема, № 60503760, № 66939158 на залізничній станції Роздільна-Сортувальна регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" з метою виявлення та вилучення ділової деревини (кругляк) хвойних порід, експорт якої з 1 січня 2017 року заборонений. В ухвалі Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/312/17 зазначено, що є достатні підстави вважати, що в ході здійснення митного оформлення даної деревини, до митниці невстановленими особами були надані завідомо неправдиві документи. З метою вилучення деревини, що знаходиться у вказаних вагонах для проведення її дослідження та встановлення суми заподіяних збитків на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси 05.01.2017 р. було проведено обшук вказаних вагонів. В ході обшуку з вагонів було вилучено деревину хвойних порід в наступній кількості: з вагону № 60503760 вилучено 38784 кг, з вагону № 66939158 вилучено 38584 кг.

Для засвідчення факту простою вагонів працівниками станції Роздільна-Сортувальна був складений акт загальної форми № 2/М від 06.01.2017 р.

Про факт затримки вагонів станція Роздільна-Сортувальна інформувала вантажовідправника через станцію відправлення Трипілля-Дніпровське, шляхом відправлення телеграми № 133 від 06.01.2017 р.

Також, телеграмою № 87 від 02.03.2017 р. станція Роздільна-Сортувальна просила станцію Трипілля-Дніпровське прийняти міри для вирішення питання щодо відправки затриманих вагонів.

На адресу Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" надійшов лист від Слідчого управління ГУ Національної поліції в Одеській області № 4/7575 від 31.05.2017 р., яким ст. слідчий в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області підполковник поліції Макарова М.М. повідомляла, що в ході досудового розслідування по кримінальним провадженням № 0000238 та № 0000023 з метою встановлення осіб причетних до скоєння правопорушення накладено арешт на залізничні вагони відкритого типу (серед, яких вагони № 60503760, № 66939158), та просила з метою недопущення вивозу за межі України вагонів направити зазначені вагони на ст. «Одеса - Застава-1» Одеської залізниці одержувачу ТОВ "Віматекс".

01.06.2017 р. Регіональною філією "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" було одержано лист ТОВ "Віматекс" № 54-17 від 31.05.2017 р., яким ТОВ "Віматекс" підтверджувало готовність прийняття залізничних вагонів, зокрема, № 60503760, № 66939158 на свою адресу, та гарантувало оплату залізничного тарифу.

21.06.2017 р. вагони № 60503760, № 66939158 були переадресовані на адресу ТОВ "Віматекс", що підтверджується наказом на переадресування вантажів (в ручному режимі) № 311 від 21.06.2017 р.

21.06.2017 р. на станції Роздільна-Сортувальна було складено акт загальної форми № 37 від 21.06.2017 р. Вказаним актом засвідчено, що днем закінчення затримки вагонів є 21.06.2017 р.

22.06.2017 на ст. Одеса-Застава-1 було складено акт приймання-передачі вантажу - паливної деревини, який складений у присутності наступних осіб: начальника станції Роздільна-Сортувальна Кокошко Р.І., начальника станції Одеса-Застава-1 Іванова І.О., директора ТОВ "Віматекс" Вакс М.З., директора ПП ВКФ "Ньюбі" Зайцева A.A., старшого державного інспектора першого відділу оперативного реагування УПМП Сітнікова М.В., яким засвідчено, що вагони № 60503760 - 38784 кг, № 66939158 - 38584 кг, з вантажем - деревина паливна, які знаходились на відповідальному зберіганні у начальника станції Роздільна-Сортувальна Кокошко Р.І., прибули на адресу вантажоодержувача ТОВ "Віматекс" та були передані на відповідальне зберігання ПП ВКФ "Ньюбі".

За час простою вагонів з вини ДП "Київське лісове господарство" на станційних коліях позивача відповідачу нараховано плату за користування вагонами у сумі 350837,04 грн. (з ПДВ), збір за зберігання вантажу у вагонах у сумі 141236,04 грн. (з ПДВ), збір за повідомлення (телеграфне) 439,20 грн. (з ПДВ), що разом складає 492512,28 грн. (з ПДВ).

Листом № 17 від 06.10.2017 р. станція Трипілля-Дніпровське повідомила ДП "Київське лісове господарство", що на підставі актів загальної форми № 2/М від 06.01.2017 р. та № 37 від 21.06.2017 р. станції Роздільна-Сортувальна Регіональної філії «Одеська залізниця», сплаті підлягають кошти у сумі 413020,40 грн. (без ПДВ). Також, просила вирішити питання щодо сплати нарахованих коштів та письмово повідомити про прийняте рішення.

У відповідь на вказаний лист ДП "Київське лісове господарство" листом № 03-814 від 23.10.2017 р. повідомило позивача, що затримка вагонів була здійснена в рамках кримінального провадження та станом на час отримання листа позивача відсутні належні та допустимі докази про наявність порушень зі сторони посадових осіб відповідача.

Відповідач нарахованих позивачем платежів під час затримки вагонів не сплатив.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача 350837,04 грн. плати за користування вагонами, 141236,04 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах, 439,20 грн. збору за телеграфне повідомлення.

Між сторонами спору виникли правовідносини з перевезення залізничним транспортом у міжнародному сполученні вантажу, відправником якого є відповідач.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною другою статті 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Перевезення вантажу залізничним транспортом регулюється Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Враховуючи вимоги Закону України "Про приєднання України до Протоколу від 3 червня 1999 року, що стосується змін Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) від 9 травня 1980 року" та те що, Україна приєдналась 05.06.1992 р. до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 р. при вирішенні спорів, пов`язаних з перевезенням вантажів у міжнародному залізничному сполученні, слід застосовувати приписи Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Конвенції про міжнародні залізничні перевезення.

Оскільки спірні правовідносини сторін виникли з перевезення вантажу у міжнародному сполученні, а тому у даному випадку підлягає застосуванню Угода про міжнародне вантажне сполучення.

Відповідно до параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла з причин, що не залежали від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв`язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Ці витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожного відправлення та підтверджуються відповідними документами. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку, передбаченому статтею 31 Угоди (стаття 32 Угоди).

Згідно з параграфом 1 статті 31 Угоди якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов`язком 1) відправника, який бере участь в перевезенні вантажу перевізником, за виключенням перевізника, який видає вантаж, за перевезення, яке ним здійснюється; 2) отримувача - перевізнику, який видає вантаж за перевезення, яке ним здійснюється.

Провізні платежі та неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якій здійснюється оплата (параграф 5 статті 31 Угоди).

Положеннями статті 119 Статуту залізниць передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 2, 10, 13 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 р. (далі - Правила користування вагонами і контейнерами) за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р. (далі - Правила зберігання вантажів) встановлено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Зазначені норми чинного законодавства передбачають обов`язок вантажовідправників/вантажовласників вносити плату за користування вагонами (стаття 119 Статуту, пункти 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерами), за зберігання вантажу (пункти 8, 9 Правил зберігання вантажів). Також пункт 10 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає обов`язок станції призначення повідомляти вантажовласника про затримку вагонів, а відправник відповідно до положень статей 28, 31, 32 Угоди зобов`язаний оплатити залізниці витрати, понесені у зв`язку із надісланням зазначеного повідомлення.

Пункт 16 Правил користування вагонами, який кореспондується зі статтею 121 Статуту залізниць України, передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. До них віднесено 1) стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також стихійне лихо або аварія на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; 2) подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність; 3) затримка прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці.

Затримка вагонів у зв`язку із затриманням правоохоронними органами, що мало місце у даній справі, не є підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами.

Відповідно до статті 46 Статуту залізниць України вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Частиною першою статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Факт затримки вагонів № 60503760, № 66939158 підтверджується актом загальної форми про затримку вагонів № 2/П від 06.01.2017 р. та актом загальної форми № 37 від 21.06.2017 р. про закінчення затримки даних вагонів.

Пунктом 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р., передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Згідно з пунктом 1.8 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 р. за № 317 за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні. До такої роботи належать, зокрема, інша маневрова робота з вагонами на станціях, під`їзних коліях та інших місцях незагального користування.

Також, відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 р. за № 317 за виконання залізницями послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів, справляються збори згідно з табл. 3 За видачу довідок, пов`язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за них, зокрема телеграфом справляється збір у розмірі 53,00 грн.

Отже, оскільки вагони були затримані у зв`язку із здійсненням обшуку в рамках кримінального провадження, та враховуючи, що зобов`язання з внесення плати за користування вагонами і контейнерами (у разі затримки не з вини залізниці) виникає у відповідача безпосередньо у зв`язку з наявністю факту затримки вагонів та не залежить від наявності чи відсутності вини відповідача у затримці вагонів, то суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування позивачем плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу у вагонах, збору за телеграфне повідомлення.

Скеровуючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18.09.2019 р. вказав, що оскільки спірні правовідносини виникли на ділянці залізниці України, то на спірні правовідносини поширюється дія Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 р.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у вказаній постанові зазначив, що моментом, з якого розпочинається перебіг позовної давності до позовних вимог у цій справі, є день настання події, що стала підставою для подання позову, а саме: день закінчення затримки вагонів (день складання відповідного акта загальної форми про закінчення затримки вагонів), а не день складання кожного окремого акта загальної форми на різні операції, здійснені в межах єдиного періоду часу, протягом якого мала місце затримка вагонів.

З цього приводу судом встановлено наступне.

Як вже зазначалось, оскільки вагони були затримані у зв`язку із здійсненням обшуку в рамках кримінального провадження, та враховуючи, що зобов`язання з внесення плати за користування вагонами і контейнерами (у разі затримки не з вини залізниці) виникає у відповідача безпосередньо у зв`язку з наявністю факту затримки вагонів та не залежить від наявності чи відсутності вини відповідача у затримці вагонів, то суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування позивачем плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу у вагонах, збору за телеграфне повідомлення.

Отже, судом встановлено, що право позивача було порушено.

Як вже зазначалось, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом статті 926 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною шостою статті 315 Господарського кодексу України, позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України (частина 2 статті 10 Цивільного кодексу України).

Спірні правовідносини з перевезення вантажу залізничним транспортом у міжнародному сполученні, що виникли між сторонами у цій справі, регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 р., учасником якої є Україна.

Дія Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення поширюється на більшу кількість ділянок української залізниці (майже на всі лінії залізниці України).

Відповідно до параграфа 1 статті 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення позови до перевізника на підставі цієї Угоди подаються 1) про перевищення строку доставки - протягом двох місяців; 2) за іншими підставами - протягом дев`яти місяців.

Стаття 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення визначає строки давності лише за позовами, поданими до перевізника та не містить положень про строки давності щодо позовів, поданих перевізником (залізницею) до вантажовідправників. Інші положення щодо строків давності, ніж ті, що містяться у статті 48, в Угоді про міжнародне залізничне вантажне сполучення відсутні.

Відповідно до положень статті 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення в чинній редакції при відсутності відповідних положень у даній Угоді застосовується національне законодавство тієї сторони, у якій правочинна особа реалізує свої права.

Враховуючи відсутність в Угоді про міжнародне залізничне вантажне сполучення положень, які б встановлювали строки позовної давності щодо позовів, поданих перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів, до позовних вимог у справі підлягають застосуванню строки позовної давності, встановлені національним законодавством України відповідно до правил статті 5 Угоди.

Згідно із частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Статтею 137 Статуту залізниць України встановлено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Як було зазначено вище, підставою для майнової відповідальності відповідача є акти загальної форми № 2/М від 06.01.2017 р. та № 37 від 21.06.2017 р.

Актом загальної форми № 37 від 21.06.2017 р. засвідчено, що днем закінчення затримки вагонів є 21.06.2017 р.

Згідно з ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Отже, оскільки датою закінчення затримки вагонів є 21.06.2017 р., а перебіг строку позовної давності починається з наступного дня за днем настання такої події, тобто з 22.06.2017 р., то шестимісячний строк для пред`явлення позову сплив 22.12.2017 р.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 16.02.2018 р. (згідно відтиску календарного штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла позовна заява), тобто поза межами строку спеціальної позовної давності, встановленої ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України та ст. 137 Статуту залізниць.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Підстав для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності судом не встановлено.

Отже, враховуючи те, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, то вимоги про стягнення з відповідача нарахованої плати за користування вагонами у сумі 350837,04 грн., нарахованого збору за зберігання вантажу у вагонах у сумі 141236,04 грн. та збору за телеграфне повідомлення у сумі 439,20 грн., загалом на суму 492512,28 грн., задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця".

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" до Державного підприємства "Київське лісове господарство" про стягнення 492512,28 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно з пунктом 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 15.01.2020 р.

Суддя О.О. Рябцева