РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.11.2019Справа № 910/10238/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп"

про розірвання договору поставки та стягнення заборгованості в сумі 295 392,08 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.10.2019),

Представники учасників процесу згідно протоколу від 21.11.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" (далі - відповідач) про розірвання договору поставки та стягнення заборгованості в сумі 280 957,43 грн, з яких 246 400,00 грн складає заборгованість за основним зобов`язанням, 24 714,26 грн - пеня за невчасну поставку товару, 7 736,96 грн - інфляційні збитки та 2 106,21 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 05/03/19 від 05.03.2019 в частині здійснення своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/10238/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 28.08.2019 та встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та інших доказів.

Разом із позовною заявою Товариством до суду була подана заява про забезпечення позову, яка згідно протоколу передачі справи від 06.08.2019 передана на розгляд судді Джарти В. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак" про забезпечення позову у справі № 910/10238/19.

Ухвалою від 28.08.2019 підготовче засідання у справі було відкладено на 18.09.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Джарти В. В. у щорічній відпустці судове засідання, призначене на 18.09.2019 не відбулося та було перенесено на 23.09.2019.

Ухвалою від 23.09.2019 Господарський суд міста Києва продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів до 04.11.2019 та відклав підготовче засідання у справі на 09.10.2019.

07.10.2019 до канцелярії суду представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог.

За результатами підготовчого засідання 09.10.2019 судом було постановлено ухвалу про прийняття до розгляду у межах заявлених позовних вимог з урахуванням збільшення, а саме щодо розірвання договору поставки та стягнення заборгованості в сумі 280 957,43 грн, з яких 246 400,00 грн складає заборгованість за основним зобов`язанням, 42 394,30 грн - пеня за невчасну поставку товару, 2 932,16 грн - інфляційні збитки та 3 665,62 грн - 3% річних. Підготовче засідання у справі відкладено на 30.10.2019.

У підготовче судове засідання 30.10.2019 прибув представник позивача та надав пояснення.

За наслідками підготовчого засідання 30.10.2019 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті в судовому засіданні 21.11.2019.

У призначене судове засідання з`явився представник позивача, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Відповідач не направив свого представника для участі в судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКОТЕХНІК УКРАЇНА ГРУП", як постачальником, був укладений договір поставки № 05/03/19 (надалі-договір), відповідно до положень якого відповідач зобов`язався передати, а позивач прийняти та сплатити вартість обладнання (товару), відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

Відповідно до пункту 2.1. Договору, конкретний асортимент, кількість, ціна, строк передачі, умови передачі та умови оплати Товару наведені в Специфікаціях до Договору. Специфікації є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з пунктом 3.4. Договору, підставою оплати Товару за цим Договором та Специфікаціями до нього є Рахунок на оплату.

Відповідно до п. 3.1. Договору, умови оплати Товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у Специфікації(ях) до Договору.

Згідно умов Специфікації № 1 від 05 березня 2019 року до Договору (надалі - Специфікація), Відповідач передає Позивачу товар, а саме, інвертер марки HUAWEI SUN 2000-36 KTL кількістю 5 шт. та загальною вартістю 492 800,00 гривень.

Відповідно до умов Специфікації, Позивач оплачує 50% попередньої оплати (246 400,00 гривень) протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку на оплату Відповідачем. Ціна Товару, зазначена у Специфікації фіксується строком на 3 (три) дні і є незмінною протягом цього строку.

Окрім того, згідно умов Специфікації Відповідач зобов`язується передати Товар протягом 30 (тридцяти) днів з моменту оплати на умовах EXW м. Київ, вул. Горлівська, 226/228.

Відповідачем виставлено Позивачу Рахунок на оплату № 16 від 05 березня 2019 року (в день підписання Договору) на суму попередньої оплати за Товар (50%), а саме - 246 400,00 гривень, (з ПДВ).

На підставі виставленого рахунку та на виконання умов Договору та Специфікації, 05 березня 2019 року Позивачем перераховано на рахунок Відповідача грошові кошти в загальному розмірі 246 400,00 грн. (двісті сорок шість тисяч чотириста гривень 00 коп.) - попередньої оплати, що відповідає 50% від суми замовлення, зазначеного в Специфікації.

Оплата Позивачем виставленого Відповідачем рахунку підтверджується платіжним дорученням № 17055 від 05 березня 2019 року із зазначення призначення платежу: «оплата за інвертер марки Huawei зг.рах.№16 від 05.03.2019 року., в т.ч. ПДВ 20% 41066.67 грн.».

Додатково оплата Позивачем рахунку підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 3711 за січень 2019 - липень 2019 року, актом звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2019- 24.07.2019.

Однак, після спливу 30 (тридцяти) днів з моменту внесення Позивачем попередньої оплати, Відповідачем товар не поставлено, чим порушено взяті на себе зобов`язання щодо строків поставки Товару, передбачені Договором, Специфікацією та чинним в Україні законодавством.

Позивачем з метою досудового врегулювання спору 04 червня 2019 року на адресу Відповідача цінним листом з описом вкладення направлена Претензія №04/06/19-1 щодо невиконання умов договору поставки № 05/03/19 від 05 березня 2019 року з проханням виконати умови Договору та негайно поставити Товар. Зазначену претензію Відповідач відмовився отримувати, (підтверджується Витягом із офіційного веб-сайту Укрпошти ukrposhta.ua).

Надалі Позивачем направлено повторну Претензію від 17.07.2019 №17/07/2019-12 щодо невиконання умов Договору (надалі - Претензія) в якій зазначено, станом на 17 липня 2019 року загальна прострочена заборгованість Відповідача складає 280 957,43 грн. (двісті вісімдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім гривень 43 копійки), з яких: 246 400,00 грн. - основне зобов`язання, 24 714,26 грн. - пеня за невчасну поставку Товару, 7 736,96 грн. - інфляційні збитки, 2 106,21 грн. - 3% річних. Також Претензією повідомлено Відповідача про дострокове розірвання Договору.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення із даним позовом до суду, в межах якого Товариство просить суд розірвати договір та стягнути з відповідача 246 400,00 грн попередньої оплати, 42 394,30 грн пені за несвоєчасну поставку, 2 932,16 грн інфляційних збитків та 3 665,62 грн три проценти річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що протягом обумовленого договором строку товар на адресу Товариства від відповідача поставлений не був.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Отже, приписи статті 651 Цивільного кодексу України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу суддівського розсуду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 по справі № 908/491/17.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у справі № 924/522/17 від 13.02.2018.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, суд відзначає, що приписами частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ГПК України).

Керуючись вищевикладеними приписами чинного законодавства, беручи до уваги, що умовами укладеного договору був передбачений обов`язок відповідача своєчасно поставити товар, який був порушений відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав з якими законодавець пов`язує можливість розірвання договору за рішенням суду на підставі положень статті 651 ЦК України. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню

Можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у направленій претензії від 04.06.2019Товариство вимагало у відповідача поставки товару. У подальшому 17.07.2019 позивачем була скерована претензія, в якій Товариство відмовилось від договору та просило здійснити повернення сплачених грошових коштів.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вказане, беручи до уваги той факт, що Товариство, як покупець, здійснило попередню оплату, товар не отримало та відмовилось від договору, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 246 400.00 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 42 394,30 грн пені за несвоєчасну поставку, 3 665,62 грн трьох процентів річних та 2 932,16 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України).

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктами 5.4 договору передбачено, що у випадку порушення постачальником строків поставки товару, його якості та гарантійних зобов`язань, обумовлених у специфікації до договору, постачальник сплачує покупцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми специфікації, за якою відбулось прострочення строків поставки товару, його якості та гарантійних зобов`язань.

Судом встановлено, що відповідачем у встановлений строк свого обов`язку з поставки товару не виконано, чим допущено прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені в розмірі, передбаченому пунктом 5.4 договору.

Разом з тим, беручи до уваги той факт, що відповідальність відповідача у вигляді сплати пені настає за несвоєчасну поставку товару, а 17.07.2019 Товариство направило претензію в якій відмовилось від договору та просило повернути грошові кошти (отримана претензія 25.07.2019), період нарахування пені обмежується таким часовим проміжком 05.04.2019-25.07.2019.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені, суд вважає дану вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 26 557,19 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Суд відзначає, що законодавцем передбачено нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової боргу у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, яке у відповідача перед позивачем виникло саме після отримання претензії від 17.07.2019 - тобто після того, як Товариство відмовилось від договору та просило повернути грошові кошти. Таким чином період нарахування трьох процентів річних обмежується часовими проміжками - 27.07.2019-02.10.2019.

Щодо заявленого позивачем до стягнення інфляційного збільшення суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (підпункт 3.2 пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць. Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Отже, право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції у межах заявленого позову виникає у Товариства виключно за повні місяці - а саме за серпень 2019 та вересень 2019.

Здійснивши перерахунок заявлених компенсаційних витрат за вказані вище періоди, суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1 377,14 три проценти річних та 980,43 грн інфляційних втрат.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

За приписами статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за результатами вирішення спору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" про розірвання договору поставки та стягнення заборгованості в сумі 295 392,08 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.10.2019) задовольнити частково.

2. Договір поставки № 05/03/19 від 05.03.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" розірвати.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехнік Україна Груп" (02121, місто Київ, Дарницький район, вулиця Горлівська, будинок 226/228; ідентифікаційний код 39932701) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перфект Пак" (78405, Івано-Франківська область, місто Надвірна, вулиця Комунальна, будинок 2; ідентифікаційний код 37711540) 246 400,00 грн (двісті сорок шість тисяч чотириста гривень 00 копійок) попередньої оплати, 26 557,19 грн (двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят сім гривень 19 копійок) пені, три проценти річних у розмірі 1 377,14 грн (одна тисяча триста сімдесят сім гривень 14 копійок), інфляційні втрати у розмірі 980,43 грн (дев`ятсот вісімдесят гривень 43 копійки) та судовий збір у розмірі 6 050,72 грн (шість тисяч п`ятдесят гривень 72 копійки).

4. У іншій частині в позові відмовити.

5. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20.01.2020.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ