ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

м. Черкаси справа № 925/811/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Дяченко Т.В. за участю представників: позивача не з`явився, відповідача Мікрюкова М.В. особисто, Гричаненка О.М. адвоката, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом приватної організації Українська ліга авторських і суміжних прав до фізичної особи-підприємця Мікрюкова Дмитра Вадимовича про стягнення 12805, 16 гривень,-

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 12805 грн. 16 коп. заборгованості по договору №КБР-04/05/11 від 01.05.2011 з урахуванням пені, річних та інфляційних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 01.05.2011 між сторонами був укладений договір, за умовами якого позивач надав позивачу право (невиключну ліцензію) здійснювати публічне виконання оприлюднених музичних творів, фонограм, а також зафіксованих у фонограмах виконань, публічну демонстрацію відеограм, сплачуючи позивачу винагороду (роялті) відповідно до цього Договору та Закону України «Про авторське право і суміжні права». Строк дії цього Договору був визначений у п.4.1 до 31.12.2011.

Позивач зазначив, що п.4.2 цього Договору передбачено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п.4.1 дати припинення дії Договору, то дія Договору вважається продовженою ще на один календарний рік і так кожного разу.

Позивач вказав на те, що жодна із сторін не повідомляла іншу сторону про припинення протягом місяця до завершення строку дії Договору на поточний момент, і тому строк дії Договору, на думку позивача, визначається періодом з 01.05.2011 по 31.12.2018.

Загальна сума щомісячної винагороди (п.1.2 Додатку №2 до Договору) з дня набуття чинності Договору складала 600 грн., виплату якої відповідач мав здійснювати за період з 01 травня по 31 серпня кожного року.

Позивач вважає, що відповідач мав здійснити платежі в розмірі 600 грн. за 31 місяць, але оплатив лише 16 місяців в розмірі 9600 грн.

Позивач станом на 26.06.2018 вирахував загальну заборгованість відповідача , яка складалась із сум: боргу 9000 грн., втрат внаслідок інфляції 1990,70 грн., 3% річних 446,32 грн. та 1368,14 грн. пені, а всього 12 805,16 грн.

В подальшому позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача за період з травня 2016 р. по липень 2018 р. 8071,11 грн., що складаються із: 6600 грн. боргу, 969,49 втрат внаслідок інфляції, 226,96 грн. 3% річних та 274,66 грн. пені.

Відповідач у відзиві на позов заявлені вимоги не визнав, просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до заявлених позивачем вимог. Також відповідач зазначив, що 09.02.2016 ним на адресу позивача було направлено заяву про розірвання договору і просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач у відповіді на відзив заперечував проти доводів відповідача та просив суд заявлені ним зменшені вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 09.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, через засоби електронної пошти 18.06.2019 надіслав до суду клопотання, в якому просив суд перенести розгляд справи на іншу дату посилаючись на об`єктивні причини можливості з`явитися вчасно у судове засідання.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти заявлених позивачем вимог заперечували та просили суд у їх задоволенні відмовити.

Доказів про поважність причини нез`явлення представника позивач до суду не надав.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

Суд, вислухавши представників відповідача, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача винагороди (Роялті) та господарські санкції за не належне виконання умов договору щодо здійснення використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання.

Позивачем подана до суду копія Договору від 01.05.2011 № КБР-04/05/11(далі - Договір) Преамбула якого визначає, що УЛАСП є організацією, що має повноваження надавати дозвіл на використання об`єктів авторського та здійснювати збір винагороди (роялті) за використання об`єктів суміжних прав способом публічного виконання на підставі Свідоцтва реєстрацію в якості колективного управління майновими правами суб`єктів авторського права, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України за № 19/2011 від 24.01.2011 та Договору доручення № ЛУ-01/20/11 від 20.01.2011 з єдиною в Україні уповноваженою організацією колективного управління по збору і розподілу винагороди за використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, та зафіксованих в них виконань ОП «Українська ліга музичних прав»

П.2.1 Договору передбачає, що Фізична особа підприємець Мікрюков Д.В. (Користувач) здійснює публічне виконання оприлюднених музичних творів, фонограм, а також зафіксованих у фонограмах виконань, публічну демонстрацію відеограм, а також зафіксованих у відеограмах (невиключну ліцензію) на таке виконання. Користувач зобов`язався виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП відповідно до цього Договору та Закону.

За умовами п.2.3 Користувач зобов`язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену Сторонами у відповідних додатках до цього Договору не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів до початку місяця, за який здійснюється платіж.

Платіж за дні, з яких складається залишок місяця, в якому укладено Договір, здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього Договору.

П.2.5 Договору визначено, що сторони підтверджують сплату та збір винагороди (роялті) шляхом підписання Акту про виплату роялті.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем відповідно до умов вказаного Договору позивачу були перераховані грошові кошти:

- 30.03.2015 в сумі 600 грн.;

- 02.06.2015 в сумі 2400 грн.;

- 24.07.2015 в сумі 600 грн.;

- 25.08.2015 в сумі 600 грн.;

- 23.10.2015 в сумі 600 грн., а всього на суму 4800 грн., що підтверджується наданими відповідачем та дослідженими в судовому засіданні платіжними документами (квитанціями про сплату послуг).

Відповідно до п.4.2 Договору у випадку, якщо жодна із Сторін не повідомить письмово іншу Сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п.4.1. дати припинення дії Договору, він вважається пролонгованим ще на один календарний рік і так кожного разу. Таке повідомлення має бути надіслане засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є квитанція відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому Договорі поштових реквізитів Сторони на адресу якої направлено листа.

Судом встановлено, що 09.02.2016 відповідач направив позивачу заяву про розірвання вказаного Договору, що підтверджується поштовою квитанцією про відправлення. Ця заява відповідача залишена позивачем без реагування.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

За змістом ст.426 ЦК України, способи використання об`єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Положеннями ст.1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що організацією колективного управління (організацією колективного управління майновими правами) є організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку.

Ст.7 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Суб`єктами суміжних прав є: виконавці творів, їх спадкоємці та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо виконань; виробники фонограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо фонограм; виробники відеограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо відеограм; організації мовлення та їх правонаступники (ст.36 Закону).

Стаття 45 Закону встановлює такі способи управління майновими правами суб`єктів авторського права і суміжних прав: особисто, через свого повіреного або через організацію колективного управління.

Право суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління передбачено також ч.1 ст.47 Закону.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про авторське право і суміжні права", повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі. На основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Ст.188 Господарського кодексу України визначений порядок зміни та розірвання господарських договорів:

Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобовґязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ч.1 ст. 604 ЦК України передбачає припинення зобов`язання за домовленістю сторін.

Ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст.651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

П.4.2 Договору сторони узгодили, що у випадку, якщо жодна із Сторін не повідомить письмово іншу Сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п.4.1. дати припинення дії Договору, він вважається пролонгованим ще на один календарний рік і так кожного разу. Таке повідомлення має бути надіслане засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є квитанція відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому Договорі поштових реквізитів Сторони на адресу якої направлено листа.

Відповідно до умов 4.2. вказаного Договору 09.02.2016 відповідач направив позивачу заяву про розірвання вказаного Договору, що підтверджується поштовою квитанцією про відправлення. Тобто належний доказ направлення відповідачем повідомлення позивачу про припинення договірних правовідносин між сторонами в письмовій формі суд оцінює як підставу для припинення грошових зобов`язань по цьому Договору.

Відтак, Договір №КБР-04/05/11 від 01.05.2011 вважається припиненим з лютого місяця 2016 року і підстави для стягнення позивачем з відповідача нарахованих сум у вигляді боргу, пені, втрат внаслідок інфляції та 3% річних відсутні.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 28.12.2019.

СУДДЯ К.І.Довгань