ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2288/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Соловйова Миколи Юрійовича

до Фізичної особи-підприємця Зузенкова Юрія Миколайовича

про стягнення 52 336,48 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Без виклику представників сторін.

обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Соловйова Миколи Юрійовича до Фізичної особи-підприємця Зузенкова Юрія Миколайовича про стягнення 52 336,48 грн. з яких 45 336,00 грн. боргу, 5 530,10 грн. пені, 507,74 грн. 3% річних та 962,64 грн. інфляційних.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, ціна позову у справі № 911/2288/19 не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на 01 січня року, в якому подано відповідну позовну заяву, справа є не складною з огляду на наявні в ній матеріали, суд, в силу ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Київської області від 28.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі № 911/2288/19, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи у встановлений судом строк відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надіслав, доказів повної або часткової сплати ним заборгованості, яка є предметом даного спору, не надав, клопотань про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву від відповідача не надходило, суд вважає, що, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

27.03.2019 року між Фізичною особою-підприємцем Соловйовим Миколою Юрійовичем (далі - позивач, Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Зузенковим Юрієм Миколайовичем (далі - відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки № 1 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає та оплачує Товар (Продукцію) найменування, одиниця виміру, загальна кількість, ціна за одиницю виміру та загальна ціна яких визначена Сторонами в Додатках (Специфікаціях) до Договору, узгоджених обома Сторонами, які є невід`ємною частиною цього Договору. Специфікація вважається узгодженою сторонами якщо: Покупцем проведена оплата згідно рахунку-фактури виставленого на підставі специфікації; Постачальником проведено відвантаження Продукції згідно видаткової накладної.

Ціна за Товар (Продукцію), що постачається по даному Договору, визначається за договірними цінами, погодженими сторонами попередньо та встановлюється в гривнях за одиницю виміру з урахуванням ПДВ, згідно Додатків (Специфікації) до даного Договору, які становлять його невід`ємну частину (п. 2.1 Договору).

Загальна сума Договору складається із сум, вказаних в Додатках (Специфікаціях) до Договору (п. 2.2 Договору).

Оплата Товару (Продукції) здійснюється за загальною ціною товару шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах, які вказані у Додатках (Специфікаціях) до даного Договору (п. 3.1 Договору).

Розвантаження товару (продукції) та інші витрати, пов`язані з розвантаженням, проводяться за рахунок Покупця (п. 8.2 Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін (п. 14.1 Договору).

У разі відсутності до дати закінчення чергового строку дії Договору офіційного письмового повідомлення рекомендованим листом від будь-якої із сторін до іншої сторони про небажання продовжувати договірні відносини, строк дії Договору вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня наступного року включно (п. 14.2 Договору).

Як вбачається з Додатку № 1 до Договору, 27.03.2019 року Сторонами було підписано Специфікацію № 1 до рахунку-фактури № СФ-0000010 на суму 78 200,00 грн., в якій погоджено поставку Товару на загальна суму 68 200,0 грн. та проведення пуско-налагоджувальних робіт на суму 10 000,00 грн.

Пунктом 4 якої Сторони погодили порядок оплати партії Товару - передоплата 40 000,00 грн., наступні 38 200,00 грн. на протязі п`яти днів після пусконалагоджувальних робіт.

Як стверджує позивач, на виконання зобов`язань за Договором 05.04.2019 року на підставі рахунку-фактури № СФ-0000010 від 27.03.2019 року згідно видаткової накладної № РН-0000004 від 05.04.2019 року, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їх печатками, ним було поставлено відповідачу Товар на суму 68 200,00 грн.

Того ж числа, на підставі Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000009 від 05.04.2019 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками, позивачем надані, а відповідачем прийняті, проведені позивачем по рахунку-фактурі № СФ-0000010 від 27.03.2019 року пуско-налагоджувальні роботи на суму 10 000,00 грн.

На виконання умов передбачених п. 4 Специфікації № 1, відповідачем 29.03.2019 року здійснено оплату на суму 30 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 299 від 29.03.2019 року та 04.04.2019 року - на суму 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № @PL533778 від 04.04.2019 року.

Відтак, за відповідачем, у відповідності до п. 4 Специфікації, з 11.04.2019 року рахується заборгованість згідно видаткової накладної № РН-0000004 від 05.04.2019 року в сумі 38 200,00 грн.

Окрім того, 05.04.2019 року підставі Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-00000010 від 05.04.2019 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками, позивачем надані, а відповідачем прийняті, проведені позивачем по рахунку-фактурі № СФ-0000009 від 25.03.2019 року роботи з діагностики гідравлічного обладнання на суму 3 000,00 грн.

В подальшому, згідно видаткової накладної № РН-0000006 від 09.04.2019 року, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їх печатками, позивачем було поставлено відповідачу Товар на суму 4 136,06 грн. на підставі рахунку-фактури № СФ-0000011 від 06.04.2019 року.

Як стверджує позивач, вказані Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-00000010 від 05.04.2019 року на суму 3 000,00 грн. та видаткова накладна № РН-0000006 від 09.04.2019 року на суму 4 136,06 грн. також залишились неоплаченими.

Таким чином, як стверджує позивач, за відповідачем рахується заборгованість в загальній сумі 45 336,06 грн.

У зв`язку з чим, 11.07.2019 року позивачем на адресу відповідача направлено Лист-претензію вих. № 7 від 10.07.2019 року, в якому позивач просить відповідача погасити наявну заборгованість та сплатити нараховані йому інфляційні втрати, 3% річних та пеню, яка отримана відповідачем 12.07.2019 року, однак залишена останнім без відповіді та задоволення.

Відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 45 336,00 грн. боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між сторонами згідно Договору поставки № 1 від 27.03.2019 року, є такими, що випливають з договору поставки та договору про надання послуг, тому до них слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу України.

Договір, укладений між сторонами, є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Приписами ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормою п. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту Договору та погоджених в п. 4 Специфікації № 1 умов, строк оплати на загальну суму 78 200,00 грн. по видатковій накладній № РН-0000004 від 05.04.2019 року та Акті здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000009 від 05.04.2019 року настав 11.04.2019 року, борг по яким на час розгляду спору складає 38 200,00 грн.

Що ж до Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-00000010 від 05.04.2019 року на суму 3 000,00 грн. та видаткової накладної № РН-0000006 від 09.04.2019 року на суму 4 136,06 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, проте неоплачені, суд зазначає наступне.

Зі змісту Договору вбачається, що конкретний строк виконання зобов`язання щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт (наданих послуг) та поставлених товарів сторонами у вказаному договорі не встановлено, специфікації з погодженням строків оплати до вказаних Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) та видаткової накладної на загальну суму 7 136,06 грн. (3 000,00 грн. + 4 136,06 грн.) позивачем не надано, відтак, з огляду на приписи п. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України та претензію, яка отримана відповідачем 12.07.2019 року, щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт (наданих послуг) та поставлених товарів, в тому числі на спірну суму 7 136,06 грн., обов`язок з оплати яких у відповідача настав 13.07.2019 року та сплинув 20.07.2019 року.

Таким чином, судом встановлено факт виконання позивачем прийнятих на себе договірних зобов`язань належним чином, що не заперечується відповідачем, факт несплати відповідачем вартості виконаних позивачем робіт та поставлених товарів на заявлену позивачем загальну суму 45 336,00 грн., відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 45 336,00 грн. боргу є документально підтвердженими та такими, що заявлені правомірно, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача 5 530,10 грн. пені на підставі п. 10.2 Договору за загальний період з 10.04.2019 року по 08.09.2019 року, 507,74 грн. 3% річних за загальний період з 10.04.2019 року по 08.09.2019 року та 962,64 грн. інфляційних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за загальний період березень 2019 року - липень 2019 року

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 10.2 Договору передбачено, що у випадку затримки оплату Товару Покупець за вимогою Постачальника сплачує йому суму заборгованості з урахуванням пені, що обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

Дослідивши надані позивачем розрахунки, судом встановлено, що пеня нарахована за фактичні періоди прострочення платежів, які не перевищують шестимісячного строку нарахування пені передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, тому вимога про стягнення пені правомірна та обґрунтована. 3% річних та інфляційні також нараховані на суми боргу, які існували у відповідний період, та за фактичні періоди прострочення платежів.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, судом було виявлено арифметичні помилки в наданому позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних та помилку в дні з якого позивач починає проводити відповідні нарахування, у зв`язку з чим судом було здійснено правильний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних за заявлений позивачем період на заявлену суму боргу з врахуванням виявлених недоліків, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 5 489,29 грн. пені, 504,01 грн. 3% річних та 225,87 грн. інфляційних.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 51 555,17 грн. з яких: 45 336,00 грн. основного боргу, 5 489,29 грн. пені, 504,01 грн. 3% річних та 225,87 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Також, позивачем в позові заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. На підтвердження чого надав суду Договір б/н від 13.09.2019 року про правову допомогу, укладений з адвокатом Адвокатським бюро «Кулигін і партнери» (далі - Бюро), яким передбачено, що Бюро надає Клієнту (позивачу) правову допомогу із підготування та подачі від імені Клієнта до суду позову, супроводу під час розгляду справи в суді першої інстанції та погодили вартість вказаних робіт, яка є незмінною незалежно від кількості документів, які потрібно буде підготувати в ході розгляду справи, а саме 8 000,00 грн. Факт здійснення відповідних витрат підтверджується платіжним дорученням № 39 від 15.08.2019 року на суму 8 000,00 грн. Також адвокатом надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗР № 21/1282 від 28.11.2017 року Кулигіна Артема Євгеновича та ордер КВ № 716856 від 13.08.2019 року.

Приписами ст. 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з наданих документів вбачається, що відповідачем було понесено витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи у сумі 8 000,00 грн., зазначена сума є документально підтвердженою.

Враховуючи, що позовні вимоги у даній справі задоволені судом частково, судові витрати відповідача на правничу допомогу відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже, позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодування судові витрати на оплату послуг адвоката пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 7 880,58 грн.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 892,33 грн.

Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача в загальній сумі 9 772,91 грн. (1 892,33 грн. судового збору + 7 880,58 грн. витрат на професійну правничу допомогу).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Соловйова Миколи Юрійовича до Фізичної особи-підприємця Зузенкова Юрія Миколайовича про стягнення 52 336,48 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Зузенкова Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Соловйова Миколи Юрійовича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 45 336 (сорок п`ять тисяч триста тридцять шість) грн. 00 коп. основного боргу, 5 489 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) грн. 29 коп. пені, 504 (п`ятсот чотири) грн. 01 коп. 3% річних, 225 (двісті двадцять п`ять) грн. 87 коп. інфляційних та 9 772 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят два) грн. 91 коп. судових витрат.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову Фізичної особи-підприємця Соловйова Миколи Юрійовича до Фізичної особи-підприємця Зузенкова Юрія Миколайовича про стягнення 871,31 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.12.2019 р.

Суддя Т.П. Карпечкін