Справа № 905/111/15
І. Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
1. 17.09.2018 в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалхолдинг ЛТД" (далі - ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД", боржник) ліквідатор боржника Демчан О. І. подав до Господарського суду Донецької області заяву від 05.09.2018 № 02-01/45-36 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу:
2. Нежилого приміщення від 11.07.2013 (предмет договору - нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 235) (літ. А) загальною площею 217,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, буд . 15-А ), який укладено між ТзОВ "Українські ювеліри" та ТОВ "Рітейл Хаус", посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоєю Л. Г. та зареєстровано в реєстрі за № 1082;
3. Магазину від 15.07.2013 (предмет договору - магазин "Рубін" із скупним пунктом та кіоском (вбудоване приміщення № 03, 04), загальною площею 171,70 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, проспект Леніна, буд. 49, приміщення 03, 04), який укладено між ТОВ "Українські ювеліри" та ТзОВ "Рітейл Хаус", посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк О. С. та зареєстровано в реєстрі за № 925;
2. Обґрунтовуючи заяву, ліквідатор зазначив, що під час виконання ним своїх обов`язків було встановлено, що ТзОВ "Українські ювеліри" (перейменовано в ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД") у період з 01.04.2013 по 31.07.2013 було здійснено відчуження за заниженою вартістю усього належного йому нерухомого майна, за рахунок якого здійснювалася підприємницька діяльність, на користь пов`язаних осіб, єдиним засновником та керівником ТзОВ "Рітейл Хаус" на дату підписання договорів був ОСОБА_1 - син засновника банкрута ОСОБА_2 .
3. У заяві також зазначено про наявність боргу ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД" перед АТ "Сбербанк" на дату укладення оспорюваних договорів у розмірі 30 000 000,00 грн, підтверджену рішенням Господарського суду Донецької області від 24.04.2014 у справі № 905/1246/14, який не погашався боржником після відчуження нерухомого майна.
4. Зміна місцезнаходження ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД" на м. Донецьк після відчуження нерухомого майна та припинення підприємницької діяльності, за посиланням ліквідатора, пов`язане не з виробничою необхідністю такої господарської операції, а з виведенням активів для унеможливлення звернення на них стягнення, що вказує на умисне та свідоме ухилення посадовими особами боржника від фактичного виконання наявних на той час зобов`язань перед АТ "Сбербанк" та приховування активів.
5. Як нормативно-правове обґрунтування поданої заяви ліквідатор визначив частини першу, третю статті 203 та статтю 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки правочини не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
6. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 у справі № 905/111/15 відмовлено у задоволенні усного клопотання представника боржника про витребування у АТ "Сбербанк" виписки за рахунком ТОВ "Рітейл Хаус"; відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О. І. від 05.09.2018 № 02-01/45-36 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежилих приміщень у межах справи № 905/111/15 про банкрутство ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД".
7. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ліквідатором банкрута не доведено фіктивності правочинів, позаяк матеріали справи не містять доказів відсутності у учасників оспорюваних правочинів наміру створення юридичних наслідків, обумовлених ними.
8. Доводи заявника щодо укладення оспорюваних договорів між пов`язаними особами судом не було взято до уваги, оскільки договори купівлі-продажу, укладені між юридичними особами покупця та продавця, не є такими, що укладені пов`язаними між собою особами щодо суб`єктного складу органів управління цих осіб.
9. Також місцевий господарський суд зазначив, що на виконання укладених договорів сторонами були вчинені відповідні дії, а наявність зобов`язань перед іншими кредиторами не забороняє боржнику здійснювати в загальному порядку відчуження власних майнових активів, якщо такі активи не знаходяться під арештом або не існує встановлена законом або судом заборона на таке відчуження.
10. Твердження ліквідатора та кредитора про те, що метою укладання оспорюваних спірних договорів було штучне виведення активів боржника внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів з метою недопущення погашення вимог кредитора судом визнані непідтвердженими та необґрунтованими.
11. Визначені ліквідатором обставини з посиланням на здійснення боржником як до дати, так і після дати продажу об`єктів нерухомості господарсько-фінансових операцій з іншими юридичними особами, в тому числі ТОВ "Висока вежа", які не є сторонами оспорюваних правочинів, для визнання оспорюваних угод недійсними оцінені судом як такі, що мають характер припущень, з посиланням на те, що обставини щодо шахрайських дій та зловмисних намірів можуть бути підтверджені вироком суду у кримінальному провадженні, докази наявності якого відсутні.
12. На твердження ліквідатора про те, що продаж майна банкрута за заниженою вартістю є підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, оскільки таке відчуження мало на меті ухилення від відповідальності перед кредитором АТ "Сбербанк", суд зазначив, що чинне цивільне законодавство України не пов`язує недійсність договору купівлі-продажу із самим лише фактом заниження її вартості (ціни договору).
13. З огляду на недоведеність заявником факту зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочинів, які оскаржуються, та недоведеність ліквідатором порушення своїх прав в аспекті обґрунтування підстав недійсності правочину суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду питання щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності.
14. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 у справі № 905/111/15 залишено без змін.
15. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком Господарського суду Донецької області про відсутність підстав для визнання спірних правочинів недійсними.
16. Залишаючи без змін ухвалу від 12.02.2019 суд апеляційної інстанції зазначив, що спірні договори купівлі-продажу укладено у письмовій формі, з додержання вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договори підписані уповноваженими представниками обох сторін, а оскільки майно, що є предметом договорів купівлі-продажу від 11.07.2013, від 15.07.2013, від 18.07.2013 та від 24.07.2013, було передано продавцем за актами приймання-передачі, право власності на нерухоме майно зареєстровано у встановленому порядку за покупцем, який, у свою чергу, повністю провів розрахунок за договорами від 11.07.2013, від 15.07.2013 та від 24.07.2013.
17. З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що сторони мали на меті при укладанні всіх зазначених правочинів настання юридичних наслідків, які обумовлені даним видом договору, та про відповідність договорів внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них.
18. Доводи заявників про продаж майна за заниженою вартістю визнані судом апеляційної інстанції неспроможними, за відсутності доказів на спростування наявних у матеріалах справи висновків суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість майна, складених станом на 31.05.2013, тобто перед укладенням спірних договорів, які свідчать, що договірна ціна виявилася вищою, ніж оціночна вартість.
19. Відсутність доказів здійснення розрахунку за договором купівлі-продажу від 18.07.2013 як підстава для визнання правочину недійсним колегія суддів апеляційної інстанції відхилила, зауваживши, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою відповідного правового наслідку, а може свідчити про наявність права вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, однак матеріали справи не містять доказів ініціювання ліквідатором питання щодо розірвання зазначеного договору та повернення відчуженого за ним майна до складу ліквідаційної маси банкрута або звернення до суду з вимогою до третіх осіб щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.
20. Доводи заявників апеляційних скарг стосовно того, що вчинення правочинів з відчуження об`єктів нерухомого майна мало справжньою метою виведення всього майна з власності боржника на користь пов`язаної (-их) особи (-іб) у зв`язку із зверненням стягнення на нього за кредитними вимогами, оскільки на момент вчинення правочинів він мав непогашені грошові зобов`язання перед АТ "Сбербанк", апеляційний господарський суд також відхилив, зазначивши, що на час укладення спірних договорів строк повернення кредиту за договором про відкриття кредитної лінії № 234-Н/07 від 28.12.2007 ще не настав, оскільки останнім днем кредитної лінії є 27.12.2013, а матеріали справи не містять доказів перебування майна, що було предметом спірних договорів купівлі-продажу, в заставі чи іпотеці або наявності будь-яких інших обмежень щодо розпорядження ним.
21. Посилання ліквідатора на укладення договорів купівлі продажу на користь пов`язаних осіб колегія суддів також відхилила, зазначивши, зокрема, що незважаючи на однакові прізвища засновників ТОВ "Українські ювеліри" та ТОВ "Рітейл Хаус", матеріали справи не містять доказів наявності родинних зв`язків між ними.
22. Оскільки суд апеляційної інстанції визнав недоведеними ліквідатором обставини заінтересованості ("пов`язаності") сторін спірних правочинів, а також спрямованості їх умислу на виведення активів з власності боржника з метою уникнення відповідальності перед кредитором, а отже, й недійсності (фіктивності) оспорюваних правочинів, і, відповідно, не знайшов підстав для задоволення як його заяви по суті, так і апеляційних скарг, заява про застосування позовної давності ним не розглядалася.
Короткий зміст вимог та аргументи касаційної скарги
23. Ліквідатор ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД" Демчан О. І. (скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 в частині розгляду заяви ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О. І. від 05.09.2018 № 02-01/45-36 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нежилих приміщень у справі № 905/111/15 з проханням їх скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.
24. Обгрунтовуючи підстави для скасування судових рішень, касатор посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме статей 234, 651, частини третьої статті 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 86, 238, 282 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
25. Касатор зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, дійшли помилкових висновків про те, що наведені заявником обставини в їх сукупності не є підставами для визнання договорів недійсними, а саме обставини стосовно: відсутності оплати за спірними правочинами від 18.07.2013 та заходів продавця щодо стягнення дебіторської заборгованості; наявності обов`язку продавця сплачувати кошти за кредитним договором на користь АТ "Сбербанк" на момент відчуження нерухомого майна; пов`язаності посадових особі продавця та покупця; відсутності економічного ефекту для господарської діяльності продавця від укладення зазначених правочинів та фактично порушення п. 9.1 Статуту підприємства.
26. Також у касаційній скарзі звернуто увагу на те, що після надходження коштів від реалізації майна їх у той же день перераховували на рахунок ТОВ "Висока вежа", що могло свідчити про їх виведення на підконтрольну особу з метою ухилення від сплати кредиту на користь АТ "Сбербанк", однак суди не задовольнили клопотання про витребування банківських виписок щодо руху коштів за рахунками ТОВ "Рітейл Хаус", ТОВ "Висока вежа" та АТ "Сбербанк".
Доводи інших учасників справи
27. Від сторін та учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надійшли.
Позиція Верховного Суду
28. 17.10.2019 у цій справі більшістю голосів колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду прийнята постанова, якою касаційну скаргу ліквідатора ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД" Демчана О. І. залишено без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 в частині розгляду заяви ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О. І. від 05.09.2018 № 02-01/45-36 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежилих приміщень у справі № 905/111/15 залишено без змін.
29. Верховний Суд погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій справі, оскільки заявником не доведено належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідача укладенням спірних правочинів, а також того, що в момент вчинення правочинів стороною (сторонами) не додержано встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину.
30. Доводи касаційної скарги про те, що досліджуючи обставини непроведення оплати за договором від 18.07.2013, суди неправильно застосували положення статей 651, 692 ЦК України, колегією суддів відхилені, оскільки невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним.
31. Доводи скаржника про наявність обставин пов`язаності посадових осіб, які є сторонами спірних правочинів не були прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки встановлених обставин, позаяк зазначені обставини були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, який зазначеної пов`язаності не встановив.
ІІ. Підстави для висловлення окремої думки та мотиви, якими вона обґрунтована
35. При прийнятті зазначеної постанови від 17.10.2019 з наведеними у ній висновками не погоджуюсь та відповідно до частини третьої статті 34 ГПК України висловлюю окрему думку щодо ухваленої постанови з огляду на таке.
36. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
37. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
38. Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
39. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
40. Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.
41. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову), є предмет і підстава.
42. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
43. Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини становлять юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.
44. Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
45. Судами у цій справі розглядалася заява ліквідатора ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД" - арбітражного керуючого Демчана О. І. від 05.09.2018 № 02-01/45-36 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежилих приміщень у межах справи № 905/111/15 про банкрутство, яка обґрунтована із посиланням на приписи статті 234 ЦК України вчиненням оспорюваних правочинів щодо продажу всього наявного у боржника майна за заниженою вартістю на користь заінтересованих осіб з метою виведення активів для унеможливлення звернення на них стягнення та ухилення від фактичного виконання наявних на той час зобов`язань перед АТ "Сбербанк" тощо.
46. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.
47. За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
48. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.
49. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята статті 203 ЦК України).
50. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
51. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
52. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
53. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
54. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
55. Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
56. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
57. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 зазначено, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
58. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17 зроблено висновок щодо характеристики фіктивного правочину про те, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочин
60. Також Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, визначена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, встановлена статтею 228 ЦК України.
61. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду на підставі встановлених судами обставин про відчуження особою належного їй майна при обізнаності про наявність вироку суду, що набрав законної сили, яким, стягнуто зокрема, з неї на користь банку кошти, погодилася з висновками судів про те, що боржник міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання зазначеного судового рішення.
62. Крім того, Велика Палата Верховного Суду визнала обґрунтованим висновок судів про визнання недійсними оспорюваних правочинів на підставі статті 234 ЦК України, з`ясувавши, що при укладенні оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених зазначеними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому вироку суду про стягнення коштів.
63. Отже, правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
64. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання з повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
65. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
66. Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).
67. До того ж та обставина, що правочини з третьою особою, за якими боржник відчужив майно, реально виконані, не виключає тієї обставини, що вони спрямовані на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, можуть бути визнані недійсними з огляду на викладене вище.
68. Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
70. Водночас, ухвалюючи судові рішення у цій справі щодо відмови у задоволенні заяви про визнання недійсними правочинів, суди попередніх інстанцій послалися, зокрема, на недоведеність спрямованості умислу сторін оспорюваних правочинів на виведення активів з власності боржника з метою уникнення відповідальності перед кредитором та факту пов`язаності засновників сторін оспорюваних договорів, відмовивши до того ж ухвалами від 29.11.2018, від 24.01.2019, від 12.02.2019, від 09.04.2019 у задоволенні клопотань про витребування банківських виписок щодо руху коштів за рахунками ТОВ "Рітейл Хаус", ТОВ "Висока вежа" та АТ "Сбербанк".
71. Обмежившись лише цими обґрунтуваннями, місцевий господарський суд разом із судом апеляційної інстанції залишили поза увагою наскрізні протягом усього розгляду справи доводи та аргументи заявника, наведені ним на обґрунтування заявлених вимог.
72. З аналізу доводів касаційної скарги та змісту судових рішень вбачається, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заяви про визнання недійсними правочинів зроблені всупереч приписам статті 86 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності.
74. Так, у касаційній скарзі зазначено про те, що посадові особи, які підписували оскаржувані правочини ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ), згідно з витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які долучено до заяви від 05.09.2018 № 02-01/45-36, мають не тільки спільне прізвище та співвідносне з іменем керівника ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД" (Володимир) по батькові у керівника ТОВ "Рітейл Хаус" (Володимирович), а й мають однакову адресу проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 33-40, 41-45, т. 7).
74. Відхиляючи клопотання про витребування доказів, які неодноразово подавалися заявником, суди попередніх інстанцій зазначали про те, що з`ясування таких обставин в даному випадку виходить за межі предмета спору та доказування.
75. Водночас в контексті обставин цієї справи слід звернути увагу на те, що доводи ліквідатора ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД", якими обґрунтовується заява про визнання недійсними правочинів, а саме:
- відчуження за період з 01.04.2013 по 31.07.2013 усього належного продавцю майна на користь пов`язаних осіб за заниженою вартістю;
- перерахунок коштів, отриманих від ТОВ "Рітейл Хаус" на рахунок ТОВ "Висока вежа", у повному обсязі у той же день без наміру їх використання в господарській діяльності ТзОВ "Укрметалхолдинг ЛТД" та без їх спрямування на погашення заборгованості за кредитом за наявності у нього зобов`язання з повернення тіла кредиту в розмірі 30 000 000,00 грн на момент такого відчуження;
- зміна місцезнаходження на м. Донецьк та припинення господарської діяльності, -
на мою думку, вочевидь свідчать про недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, а тому оспорювані правочини могли бути визнані судами недійсними з підстав їх фіктивності, оскільки вбачається, що їх правова мета спрямована на виведення ліквідних активів для уникнення сплати боргу і є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочинами.
76. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
77. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").
78. Більш того, у визначенні справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі "Станкевич проти Польщі").
79. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення ЄСПЛ у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
80. Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").
81 У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
82. Не з`ясувавши відповідних обставин, не дослідивши пов`язані з ними докази, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 86, частини п`ятої статті 236 ГПК України, щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду заяви про визнання недійсними правочинів.
Суддя Верховного Суду О. О. Банасько