ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019м. ДніпроСправа № 904/4212/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від позивача: Хомутов Г.В.;

від відповідача: Іващенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни (м. Запоріжжя)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" (м. Дніпро)

про стягнення коштів, сплачених відповідачу як аванс, у зв`язку з його відмовою в укладенні договору купівлі-продажу у розмірі 584 040 грн. 00 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Хільченко Юлія Михайлівна (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" (далі - відповідач) кошти, сплачені відповідачу як аванс, у зв`язку з його відмовою в укладенні договору купівлі-продажу, у розмірі 584 040 грн. 00 коп.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 760 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

21.11.2017 на підтвердження домовленості між позивачем та відповідачем про використання подарункових карт відповідача "Comfy", відповідач надіслав позивачу рахунок-фактуру № СФКІС від 21.11.2017 для переказу відповідачу коштів на загальну суму 1 197 840 грн. 00 коп. за 322 подарункові карти "Comfy", який 26.12.2017 був оплачений позивачем.

27.12.2017 відповідач передав позивачу 322 карти, що підтверджується видатковою накладною № РНКІС-000001723 від 27.12.2017.

В подальшому, протягом 2018 року позивачем було використано 165 карт для придбання товарів у магазинах відповідача. Іншою частиною карток у кількості 157 штук позивач скористатися не зміг, оскільки у них закінчився строк дії. Повернути кошти відповідач також відмовився, обґрунтовуючи це тим, що кошти за карти не повертаються. Позивач зазначає, що сума, яка була сплачена позивачем за 157 карт (3 720,00 грн. х 157 = 584 040,00 грн.), є залишком невикористаного позивачем авансового платежу, що був отриманий відповідачем, та становить 584 040 грн. 00 коп.

Як вказує позивач, відповідач відмовився укладати з позивачем договори купівлі-продажу товарів, чим позбавив позивача можливості скористатися 157 картами (які ще не були використані позивачем) і, відповідно, залишком невикористаного авансового платежу, що був отриманий відповідачем.

Ухвалою суду від 23.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 16.10.2019.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 43861/19 від 26.09.2019), в якому він просив суд дозволити йому взяти участь у засіданні, призначеному на 16.10.2019, в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 27.09.2019 вказане клопотання позивача було задоволено та доручено Апеляційному суду Запорізької області організувати в приміщенні цього ж суду участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 46214/19 від 10.10.2019), в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне:

- позивачем надана невірна оцінка правовідносинам, що склалися між сторонами, а саме: безпідставно заперечується факт укладення попереднього договору між позивачем та відповідачем. Як зазначено в позовній заяві позивачем, він звернувся до відповідача з наміром придбати у відповідача будь-який товар, що пропонується ним для продажу в магазинах торгової марки "Сomfy", тобто позивач звернувся до відповідача як до особи, що здійснює роздрібну торгівлю побутовою технікою та іншими товарами через мережу магазинів. Таким чином, саме за укладенням договору роздрібної купівлі-продажу позивач звертався до відповідача. Тобто, фактично, сторони погодились укласти попередній договір про укладення в майбутньому договору роздрібної купівлі-продажу товару. На підтвердження факту укладення такого попереднього договору позивач сплатив грошові кошти, а відповідач передав позивачу 322 подарункові картки. Таким чином, на підставі статей 207, 635, 698 Цивільного кодексу України сторонами був укладений попередній договір із зобов`язанням сторін укласти основний договір роздрібної купівлі-продажу товару в мережі магазинів відповідача. Так, дії для укладення основного договору купівлі-продажу мали бути вчинені саме позивачем, шляхом звернення до будь-якого магазину відповідача протягом строку дії попереднього договору. Відповідач не відмовляв позивачу ані в укладенні договору купівлі-продажу, ані в можливості використати отримані позивачем подарункові карти. Всупереч погодженим умовам, саме позивач не звернувся до відповідача за укладенням основного договору купівлі-продажу товарів протягом одного року щодо 157 подарункових карток;

- відповідач не заперечує проти твердження позивача в частині того, що перераховані позивачем грошові кошти в сумі 584 040 грн. 00 коп. не є дарунком позивача відповідачу. Проте не погоджується з твердженням, що вказана сума є авансами за договорами купівлі-продажу товарів, що не були укладені. Таким чином, у спірних правовідносинах сума, сплачена позивачем, є саме завдатком за попереднім договором; підтверджує зобов`язання позивача в майбутньому придбати товар в мережі магазинів відповідача та є забезпеченням цього зобов`язання. Оскільки позивачем не виконаний обов`язок щодо укладення частини договорів купівлі-продажу товарів - він не звернувся до магазинів відповідача за придбанням товарів, завдаток, як це передбачено частиною 1 статті 571 Цивільного кодексу України, залишився у відповідача;

- позивачем невірно визначена правова природа Правил використання подарункового сертифікату. Позивач особисто отримав у відповідача подарункові картки в кількості 322 одиниці за видатковою накладною, про що свідчить його підпис та печатка на зазначеній накладній. Відповідач наголошує, що на кожній подарунковій картці, що були отримані позивачем, нанесені істотні умови їх використання, а саме: строк дії подарункової картки становить 1 рік з дати її придбання та активації. Таким чином, здійснення позивачем оплати, прийняття подарункових карток, разом з "Правилами придбання та використання подарункової картки Сomfy", що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.comfy.ua., а також частково на самих подарункових картках, в їх сукупності визначають істотні умови договору приєднання та підтверджують факт його укладення між позивачем та відповідачем;

- крім того, відповідач зауважує, що на кожне звернення позивача ним була надана повна та обґрунтована відповідь по суті заявлених вимог з посиланням на фактичні обставини правовідносин, що склалися; відповіді надавались у найкоротші строки. У зв`язку з чим, посилання позивача на порушення відповідачем принципів клієнтоорієнтованості відповідач вважає безпідставними. Більше того, відповідачем була надана можливість використати подарункові картки вже після закінчення одного року після їх активації, що встановлений Правилами їх використання;

- відповідач зауважує, що для підготовки відзиву на позов, представництва інтересів відповідача в суді, він уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Іващенко Т.В. № 04/01 від 27.09.2019. Подібний позов є першим в практиці господарської діяльності відповідача. За весь час використання подарункових карток та здійснення торгівельної діяльності позивачем суб`єкти господарювання позовні заяви з таким предметом та підставами не подавали. Подання такого позову, з огляду на його безпідставність, має негативні наслідки для ділової репутації відповідача, яка є важливою складовою його ділової практики. Даними обставинами обумовлена складність даної справи для відповідача та, відповідно, розмір витрат відповідача на правничу допомогу. Таким чином, враховуючи складність справи, непрогнозовану кількість судових засідань та документів, що мають бути підготовлені по справі, докази витрат на правничу допомогу відповідача будуть подані відповідачем протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у справі.

У судове засідання 16.10.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Враховуючи, що встановлений Господарським процесуальним кодексом шістдесятиденний строк проведення підготовчого провадження закінчувався 22.11.2019, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України (зокрема, подання до суду додаткових доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень), та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, а також для належної підготовки справи для розгляду по суті; ухвалою суду від 16.10.2019 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а саме: по 22.12.2019 включно та відкладено підготовче засідання на 03.12.2019.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду № 47062/19 від 16.10.2019), яке в подальшому надійшло в оригіналі (вх. суду № 47505/19 від 18.10.2019), в якому він просив суд дозволити йому взяти участь у засіданні, призначеному на 03.12.2019, в режимі відеоконференції та доручити Запорізькому апеляційному суду, а у разі відсутності можливості - Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя або Господарському суду Запорізької області, забезпечити проведення у своєму приміщенні відеоконференції для участі позивача в судовому засіданні у цій справі.

Ухвалою суду від 16.10.2019 вказане клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції було задоволено; доручено Запорізькому апеляційному суду організувати участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. суду № 49376/19 від 29.10.2019), в якій він просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на наступне:

- попередній договір між позивачем і відповідачем не укладався. Посилаючись на те, що видаткова накладна є попереднім договором, відповідач ігнорує вимоги статті 182 Господарського кодексу України. Тобто, попередній договір обов`язково має містити умови про предмет та інші істотні умови основного договору. Проте, ні видаткова накладна, ні інші документи, передані відповідачем позивачу, не містять істотних умов договору купівлі-продажу товарів, зокрема, найменування і характеристики товару, його ціну, ні умов його укладення;

- отже, позивач (як майбутній покупець) і відповідач (як майбутній продавець) лише намагались укласти попередній договір купівлі-продажу товарів, посилання відповідача на видаткову накладну, як на попередній договір, є безпідставним та ґрунтується виключно на його власних припущеннях;

- у матеріалах справи відсутній попередній договір у формі єдиного документу. Проте відповідач намагається різні документи (первинний документ - видаткову накладну, свої правила користування картами) видати за попередній договір, що суперечить частині 2 статті 182 Господарського кодексу України;

- відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, завдаток відноситься до одного із способів забезпечення виконання зобов`язання, оформлення якого, відповідно до частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України, допускається виключно у письмовій формі, недотримання якої, відповідно до частини 2 статті 547 Цивільного кодексу України, зумовлює нікчемність правочину;

- відповідач не надав укладеного із позивачем письмового договору завдатку. Відсутність такого доказу зумовлена тим, що між позивачем і відповідачем ніколи не укладалось такого договору;

- позивач дізнався про наявність у відповідача певних Правил в момент, коли йому в магазині відповідача було повідомлено про закінчення строку дії Карти, тобто у лютому 2019 року, та міг дізнатися лише після отримання карт, на яких вказано, що умови користування картою викладені на веб-сайті відповідача;

- відповідач не надав жодного доказу того, що в грудні 2017 року на його веб-сайті були дійсно розміщені Правила, і саме така їх редакція, яку він додав до свого відзиву, а не будь-яка інша;

- враховуючи факт того, що між позивачем і відповідачем не укладалось попереднього договору з приводу укладання протягом 1 року основного договору купівлі-продажу, твердження відповідача про порушення позивачем своїх зобов`язань є безпідставним. Натомість, враховуючи, що між позивачем і відповідачем не укладалось договору завдатку, відмова відповідача у поверненні частини невикористаного авансу, сплаченого позивачем, є порушенням прав позивача.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь (вх. суду № 50674/19 від 05.11.2019), в яких він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне:

- дійсно в період з 27.12.2017 по 27.12.2018 частина подарункових карт була надана до магазинів відповідача. Проте, слід зауважити, що облік подарункових карт ведеться за серійними номерами, нанесеними на ці картки, тому було встановлено, що 165 карт з числа карт, переданих позивачу, були пред`явлені до магазинів протягом строку дії карт, тобто карти були використані до 27.12.2018. Щодо можливості використання 157 карт позивач звернувся у лютому 2018 року, тобто після спливу строку дії цих карт;

- використавши частину отриманих подарункових карток та придбавши товари в мережі магазинів відповідача, позивач такими діями підтвердив факт укладення договорів. Таким чином, як зазначав відповідач у відзиві, позивач та відповідач погодилися в майбутньому укласти договори роздрібної купівлі-продажу товарів (погодили предмет, ціну, умови придбання), тобто уклали попередній договір роздрібної купівлі-продажу товарів;

- надавши позивачу рахунок на оплату подарункових карт, відповідач запропонував йому приєднатися до вказаних правил. Здійснивши оплату за рахунком, позивач приєднався до вказаних правил, тим самим уклавши попередній договір роздрібної купівлі-продажу товарів. Таким чином, правила, рахунок, платіжне доручення про оплату подарункових карток за рахунком та видаткова накладна в сукупності свідчать про укладення попереднього договору роздрібної купівлі-продажу товарів у письмовій формі;

- відповідач вказував, і це повністю відповідає викладеній вище позиції, що згадані Правила є за своєю правовою природою договором приєднання, а оплата та отримання подарункових карт свідчить про приєднання до цих Правил та, відповідно, укладення попереднього договору роздрібної купівлі-продажу товарів;

- позивач зазначає, що сплачені грошові кошти не могли бути завдатком, оскільки на дату здійснення платежу не існувало основного договору купівлі-продажу. Проте, статтями 546, 570, 571 Цивільного кодексу України не встановлено, що завдатком може забезпечуватися виконання зобов`язання тільки за основним договором. Також не встановлено заборони на забезпечення завдатком виконання зобов`язань за попереднім договором. Попередній договір роздрібної купівлі-продажу товарів містить прямі зобов`язання позивача придбати в мережі магазинів відповідача товар та сплатити за нього грошові кошти;

- перераховані позивачем грошові кошти не є завдатком та позивач не наводить норми права, які б надавали йому право вимагати повернення цих грошових коштів;

- між сторонами був укладений попередній договір роздрібної купівлі-продажу товарів у формі договору приєднання, умовами якого передбачено, якщо основний договір роздрібної купівлі-продажу утримувачем подарункової картки Comfy не був укладений в період строку дії подарункової картки Comfy та/або утримувач подарункової картки до спливу строку дії подарункової картки не використав залишок номіналу подарункової картки Comfy, то відповідно, завдаток або його частина залишається в розпорядження власника і поверненню не підлягає;

- положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України не визначено правовий статус авансу, його правова природа, умови надання та повернення. Вимагаючи повернення грошових коштів, позивач не зазначає правових підстав своїх вимог, тобто конкретні норми права, які б встановлювали обов`язок відповідача повернути зазначені грошові кошти позивачу та, відповідно, надавали позивачу право вимагати їх повернення.

У підготовче засідання 03.12.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 03.12.2019 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У зв`язку з виконанням завдань підготовчого провадження, ухвалою суду від 03.12.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; вирішено розпочати її розгляд по суті у загальному позовному провадженні та призначити судове засідання на 23.12.2019.

Від позивача надійшли письмові пояснення (вх. суду № 59842/19 від 23.12.2019), в яких він зазначив таке:

- позивач не приєднувався до будь-яких Правил відповідача, у тому числі тих, що надані відповідачем до матеріалів справи; доказів, які б підтверджували протилежне, до матеріалів справи не надано, отже вказані правила не є обов`язковими для відповідача;

- з наявних у справі доказів слідує наявність 4 різних редакцій Правил відповідача і відповідач не надав доказів, які саме Правила діяли в період отримання позивачем рахунку, його оплати і отримання подарункових карт;

- доводи відповідача про те, що текст Правил є договором і що позивач до них приєднався, є необґрунтованими і не доведеними належними доказами;

- оскільки подарунковою карткою могла розрахуватися будь-яка особа, то між сторонами не було укладено попередній договір, оскільки стороною основного договору могла бути будь-яка особа і уклавши попередній договір, позивач не міг створити обов`язок для третьої особи;

- довід відповідача, що у сукупності Правила, рахунок відповідача, платіжне доручення про оплату позивачем подарункових карт та видаткова накладна свідчать про укладання попереднього договору між позивачем і відповідачем, є безпідставним, оскільки в обґрунтування цього відповідач посилається на умови Правил, застосування яких у цій справі неможливо з причин, наведених вище;

- стверджуючи, що суттєві умови подарункових карток щодо строку їх дії розміщені на них самих, відповідач не пояснює, чому в подарункових картах не зазначено головного наслідку закінчення такого строку - що по закінчені строків їх дії сплачені за них кошти не повертаються;

- у подарункових картах відповідач зазначив не ті правила, які він надав суду і в яких він в односторонньому порядку звільнив сам себе від обов`язку повернення сплачених позивачем коштів;

- стверджуючи про відсутність нормативного обґрунтування вимог позивача щодо повернення відповідачем коштів, відповідач не наводить підстав, які дозволяють йому утримувати сплачений позивачем аванс за товари, від укладання договорів купівлі-продажу яких відповідач відмовляється;

- позивач перерахував відповідачу кошти без укладання будь-яких попередніх договорів чи договорів приєднання;

- сплачені кошти були саме авансом, а не завдатком, оскільки жодних зобов`язань перед відповідачем позивач не мав, а відтак і забезпечувати завдатком позивача нема чого;

- відмова відповідача повернути кошти обґрунтована посиланням тільки на Правила, які не визнані та не підписані позивачем, він до них не приєднався, але в них відповідач без будь-яких пояснень сам звільнив себе від обов`язку повернення коштів.

Від позивача електронною поштою надійшли два листи (вх. суду № 59897/19 від 23.12.2019, вх. суду № 59900/19 від 23.12.2019), до яких він долучив примірний договір про визнання електронних документів.

У судове засідання 23.12.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 23.12.2019 виклав зміст позовних вимог, навів доводи в їх обґрунтування; звернув увагу на обставини, викладені у відповіді на відзив та письмових поясненнях позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.12.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 03.12.2019 наголошено на тому, що ними повідомлені суду всі обставини та долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів..

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 23.12.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням між сторонами договору, його правової природи, наявність порушень обов`язків за вказаним договором, наявність підстав для повернення отриманих за ним грошових коштів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд виходить із того, що для надання документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські відносини, що виникли за конкретним правочином, укладеним між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем - Фізичною особою-підприємцем Хільченко Юлією Михайлівною та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" було досягнуто домовленості щодо придбання позивачем у відповідача подарункових карток Comfy у кількості 322 шт., загальна вартість яких складає 1 197 840 грн. 00 коп.

Так, відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру № СФКІС від 21.11.2017 на оплату подарункових карток Comfy у кількості 322 шт. на загальну суму 1 197 840 грн. 00 коп. (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2017 позивачем було оплачено вказаний рахунок, що підтверджується банківською випискою, в якій наявна інформація, що 26.12.2017 позивачем був здійснений платіж на користь відповідача на суму 1 197 840 грн. 00 коп. з призначенням платежу "сплата за подарункові карти Comfy згідно рахунку № СФКІС- від 21.11.2017, у т.ч. ПДВ - 199 640 грн." (а.с.18).

В подальшому, за видатковою накладною № РНКІС-000001723 від 27.12.2017 відповідачем було передано позивачу подарункові карти Comfy у кількості 322 шт. на загальну суму 1 197 840 грн. 00 коп. (а.с.17).

Як зазначено у позовній заяві, протягом 2018 року позивачем було використано 165 карт для придбання товарів у магазинах відповідача. Однак, 07.02.2019 в магазині "Соmfy", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, будинок 33, позивач намагався придбати мобільний телефон з використанням Карти, проте відповідач відмовив позивачу в придбанні вказаного товару, мотивуючи це тим, що строк дії Карти закінчився 27.12.2018, на підтвердження чого видав позивачу службовий чек від 07.02.2019 (а.с.19). Повернути кошти представник відповідача також відмовився, обґрунтовуючи це тим, що кошти за Карти не повертаються. В подальшому, позивачем на веб-сайті відповідача за унікальним номером, який складається з 19 цифр та нанесений на кожну карту, був перевірений строк дії Карт, що залишилися невикористаними (в кількості 157 шт.) і було з`ясовано, що у всіх них закінчився строк дії (але не 27.12.2018, як вказано у службовому чеку, а 31.12.2018).

У зв`язку з вказаними обставинами, позивач звернувся до відповідача із вимогою про поновлення дії подарункових карт для можливості придбання за них товарів в магазинах ТОВ "Комфі Трейд" від 20.02.2019, в якій вимагав протягом 10 днів видати йому нові подарункові Карти номінальною вартістю 628 000 грн. 00 коп. або поновити дію тих, що залишилися невикористаними, для можливості придбання за них товарів в магазинах ТОВ "Комфі Трейд" (а.с.21).

На вказану вимогу відповідачем було надано відповідь за вих. № 000508/12-00/19 від 14.03.2019, в якій відповідач вказав наступне:

- відповідно до Правил придбання подарункової карти Соmfу, затверджених Наказом ТОВ "Комфі Трейд" № 01/04-88 від 01.04.2011 (далі - Правила) Подарункову карту Соmfy можна придбати та використати в мережі супермаркетів побутової техніки та електроніки у відповідності до положень дійсних правил. Активація Подарункової карти Соmfy та/або її використання означає безумовну згоду Утримувача Подарункової карти Соmfy з дійсними правилами. Отже, порядок придбання, активації та використання подарункової карти регулюється даними Правилами. З Правилами Ви маєте можливість ознайомитись за посиланням https://comfy.ua/gift_card.html;

- згідно з пунктом 5 Правил строк дії Подарункової карти Соmfy становить один рік з моменту її активації, яка здійснюється власником в момент внесення покупцем передоплати (завдатку) шляхом придбання Подарункової карти Соmfy. Отже, оплата покупцем вартості подарункової карти є моментом її активації;

- на придбаних подарункових картах (на пластиковому носії карти) вказано, що подарункова карта діє один рік з дати її придбання;

- ФОП Хільченко Ю.М. придбала (оплатила), а отже активувала подарункові карти у кількості 157 шт. номінальною вартістю 628 000 грн. 00 коп. (залишок відповідно за вимогою) 26.12.2017, фактичне отримання карт - 27.12.2017. Строк дії подарункових карт за вимогою закінчився 27.12.2018;

- дійсно, ТОВ "Комфі Трейд" надало право утримувачам подарункових карт скористатись можливістю продовжити строк їх дії до 31.12.2018. Надання такої можливості є виявом лояльності до клієнтів. Тобто, ФОП Хільченко Ю.М. мала право скористатись залишком подарункових карт після закінченню строку їх дії - з 28.12.2018 до 31.12.2018;

- однак, ФОП Хільченко ІО.М. звернулась до ТОВ "Комфі Трейд" для використання залишку подарункових карт 07.02.2019;

- даний строк звернення значно перевищує як строк закінчення строку дії подарункових карт 27.12.2018, так і продовжений їх строк - до 31.12.2018;

- на підставі вищезазначеного, ТОВ "Комфі Трейд" відмовив позивачу у задоволенні вимог щодо видачі нових подарункових карт номінальною вартість 628 000 грн. 00 коп. та поновленні строку дії 157 шт. подарункових карт номінальною вартість 628 000 грн. 00 коп. (а.с.22-23).

Після отримання вказаної відповіді, позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення коштів у сумі 584 040 грн. 00 коп. від 15.04.2019, в якій вимагав повернути кошти в сумі 584 040 грн. 00 коп., сплачені ТОВ "Комфі Трейд" за 157 подарункових карт "Сomfy", протягом 7 дні із дня отримання вимоги (а.с.24).

На вказану вимогу відповідачем було надано відповідь за вих. № 000718/12-00/19 від 24.04.2019, в якій відповідач вказав наступне:

- відповідно до Правил придбання подарункової карти Сomfy, затверджених Наказом ТОВ "Комфі Трейд" № 01/04-88 від 01.04.2011 (далі - Правила) Подарункову карту Сomfy можна придбати та використати в мережі супермаркетів побутової техніки та електроніки у відповідності до положень дійсних правил. Активація Подарункової карти Сomfy та/або її використання означає безумовну згоду утримувача Подарункової карти Сomfy з дійсними правилами;

- згідно з пунктом 5 Правил строк дії Подарункової карти Соmfy становить один рік з моменту її активації, яка здійснюється власником в момент внесення покупцем передоплати (завдатку) шляхом придбання Подарункової карти Соmfy;

- за пунктом 12 Правил, якщо основний договір роздрібної купівлі-продажу Утримувачем Подарункової карти Соmfy не був укладений в період строку дії Подарункової карти Соmfy та/або утримувач Подарункової карти Соmfy до спливу строку дії Подарункової карти Соmfy не використав залишок номіналу Подарункової карти Соmfy, то, відповідно, завдаток або його частина залишається в розпорядженні ТОВ "Комфі Трейд" і поверненню не підлягає;

- відповідно до пункту 13 Правил подарункова карта Соmfy поверненню та/або обміну на грошові кошти не підлягає;

- на підставі вищезазначеного ТОВ "Комфі Трейд" відмовив у задоволенні вимог про повернення коштів у сумі 584 040 грн. 00 коп. за сплачені подарункові карти у кількості 157 шт. (а.с.25-26).

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що відповідач відмовився укладати з ним договори купівлі-продажу товарів, чим позбавив позивача можливості скористатися 157 картами і, відповідно, залишком невикористаного авансового платежу, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача суму невикористаного позивачем авансу в сумі 584 040 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

При цьому, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 1 та 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір купівлі-продажу від 26.12.2018 як належну підставу, у розумінні норм статті11 названого Кодексу, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Варто зазначити, що частинами 1, 3 статті 635 Цивільного кодексу України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази того, що сплачена позивачем сума, в тому числі, - 584 040 грн. 00 коп. є завдатком.

До правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі, підлягає застосуванню норма частини 2 статті 570 Цивільного кодексу України, яка встановлює презумпцію авансу. При цьому, суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання.

Отже, встановлення вини будь-кого із сторін правового значення в даному випадку не має, тоді як визначальним є сам факт отримання грошових коштів, сплачених як аванс.

Вищевказане узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25.09.2013 № 6-83ц13, від 13.02.2012 № 6-176цс12.

В той же час, правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу обігу подарункових карток Comfy врегульовані Правилами придбання та використання Подарункової карти Comfy (далі - Правила), які розміщені на сайті Comfy.ua за посиланням http://comfy.ua/gift_card.html.

При цьому, господарським судом відхиляються посилання позивача на те, що вказані Правила не є обов`язковими для позивача, оскільки він до них не приєднувався, з огляду на слідуюче.

В матеріалах справи наявний зразок Подарункової карти Comfy (а.с.20, 71), який у кількості 322 шт. було придбано позивачем у відповідача, та частина з яких не була використана позивача впродовж строку їх дії, та за які позивач вимагає у даній справі повернути грошові кошти.

Так, на кожній з отриманих Подарункових карток Comfy міститься наступна інформація:

- умови користування дійсною Подарунковою картою викладені на: comfy.ua/gift_card;

- правила користування Подарунковою картою Comfy є обов`язковими для сторін та діють протягом строку дії цієї картки. В Правила можуть вноситись зміни без додаткового попередження утримувачів Подарункових карт Comfy. Подарункова карта Comfy є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд". Будь-які побажання щодо удосконалення подарункової карти або скарги на цей продукт Ви зможете надсилати на електронну адресу . Строк дії дійсної Подарункової карти Comfy становить 1 рік з дати її придбання та активації. Інформацію, стосовно карти, можна отримати за номером 0-800-303-505.

Таким чином, посилання позивача на те, що він не був обізнаний із Правилами, а також дізнався, що строк дії Подарункових карт Comfy встановлено в 1 рік лише 07.02.2019 (в момент відмови продажу за простроченою подарунковою картою), не відповідають дійсності, оскільки вся необхідна інформація, як про наявність Правил обігу таких карток, так і про строк їх дії була у доступній та зрозумілій формі та у повному обсязі доведена до позивача, шляхом нанесення її на кожну з придбаних Подарункових карт Comfy, а у випадку наявності питань, позивачу було запропоновано звернутися за номером телефону 0-800-303-505.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази наявності будь-яких претензій позивача в момент отримання Подарункових карт Comfy під час підписання видаткової накладної №РНКІС-000001723 від 27.12.2017, за якою відповідачем було передано позивачу подарункові карти Comfy у кількості 322 шт. на загальну суму 1 197 840 грн. 00 коп. (а.с.17).

Статтею 666 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Так, матеріали справи не містять, а сторонами у справі не надано доказів:

- звернення позивача до відповідача з вимогою надати документи, що стосуються Подарункових карток Comfy у кількості 322 шт. на загальну суму 1 197 840 грн. 00 коп. та підлягають переданню разом з ними, встановивши при цьому, розумний строк для їх передання;

- відмови відповідача від договору купівлі-продажу;

- доказів повного повернення отриманих 27.12.2017 Подарункових карток Comfy у кількості 322 шт. на загальну суму 1 197 840 грн. 00 коп.;

- відмови від прийняття Подарункових карток Comfy у кількості 322 шт. на загальну суму 1 197 840 грн. 00 коп. чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі. В даному випадку ознайомлення позивача із Правилами придбання та використання Подарункової карти Comfy та висловлення незгоди з їх умовами, зокрема, і строком дії кожної з отриманої за видатковою накладною № РНКІС-000001723 від 27.12.2017 карткою.

Одночасно суд зазначає, що відсутність підпису позивача на Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними. Свій підпис відповідач поставив саме у видатковій накладній № РНКІС-000001723 від 27.12.2017, чим засвідчив те, що він повністю згодний з умовами використання отриманих за нею Подарункових карток Comfy.

Таким чином, господарський суд приходить до висновку, що позивач був обізнаним із наявністю Правил та в момент отримання 27.12.2017 подарункових карток Comfy у кількості 322 шт. на загальну суму 1 197 840 грн. 00 коп. висловив згоду з їх змістом.

Крім того, судом відхиляються посилання позивача на те, що вказані Правила змінюються відповідачем в односторонньому порядку і відповідачем не доведено, що саме долучена до матеріалів справи редакція Правил діяла в момент укладення договору між позивачем та відповідачем, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною 1 статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до норма статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, позивачем не надано доказів того, що під час отримання спірних Подарункових карток Comfy та підписання ним видаткової накладної № РНКІС-000001723 від 27.12.2017 діяли якісь інші Правила, ніж ті, на які посилається відповідач.

Посилання позивача на відсутність доказів в підтвердження обставин розміщення Правил на офіційному веб-сайті ТОВ "Комфі Трейд" в момент укладення договору є необґрунтованими, не підтверджені жодними доказами, а є лише власними припущеннями позивача, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Як вказує відповідач, останні зміни до Правил вносилися ним 26.01.2017, отже до моменту укладення договору з позивачем, і з цього часу діють Правила, затверджені Наказом ТОВ "Комфі Трейд" від 26.01.2017. Більше того, строк дії Подарункової карти Comfy, який є головною причиною спору у даній справі, у всіх редакціях Правил становив один рік з моменту активації, а в даному випадку, позивачем оспорюється не сам факт правомірності встановлення такого строку дії Карток, а доводиться факт необзінаності та незгоди позивача із такими умовами.

При цьому, у вказаних Правилах зазначено наступне:

- строк дії Подарункової карти Comfy становить один рік з моменту її активації, яка здійснюється Власником в момент внесення покупцем передоплати (завдатку) шляхом придбання Подарункової карти Comfy. Неактивована Подарункова карта Comfy є недійсною та не приймається до оплати (не може бути використана) і підлягає безоплатному вилученню Власником;

- активація Подарункової карти Comfy та/або її використання означає безумовну згоду Утримувача Подарункової карти Comfy з дійсними правилами;

- придбання Подарункової карти Comfy свідчить про укладення між Власником та Утримувачем попереднього договору з зобов`язанням протягом строку дії Подарункової карти Comfy укласти основний договір роздрібної купівлі-продажу товарів з асортименту і за цінами, представленими в торгових залах будь-якого з супермаркетів побутової техніки та електроніки "Comfy" на день укладання роздрібного договору купівлі-продажу;

- використання Утримувачем Подарункової карти Comfy здійснюється до повного використання її номіналу, але виключно протягом строку дії Подарункової карти Comfy;

- сума внесених покупцем Подарункової карти Comfy грошових коштів становить номінал Подарункової карти Comfy і є завдатком, який у разі укладання основного договору роздрібної купівлі-продажу зараховується в рахунок оплати за придбані товари;

- якщо основний договір роздрібної купівлі-продажу Утримувачем Подарункової карти Comfy не був укладений в період строку дії Подарункової карти Comfy та/або Утримувач Подарункової карти Comfy до спливу строку дії Подарункової карти Comfy не використав залишок номіналу Подарункової карти Comfy, то, відповідно, завдаток або його частина залишається в розпорядженні Власника і поверненню не підлягає;

- Подарункова карта Comfy поверненню та/або обміну на грошові кошти не підлягає (а.с.68-69).

Отже, зі змісту зазначених Правил вбачається, що вони не містять умов щодо можливості повернення грошових коштів, сплачених за Подарункові карти Comfy, у яких закінчився строк дії, а навпаки вказані Правила передбачають, що в такому випадку сплачені позивачем кошти відповідачем не повертаються.

Отже, зобов`язання ТОВ "Комфі Трейд" обмежуються строком дії Подарункової карти Comfy, яка має бути використана протягом одного року з моменту її придбання та активації.

Подарункові карти Comfy у кількості 322 шт. були отримані позивачем 27.12.2017, отже, строк їх дії закінчився 27.12.2018.

Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина 2 статті 635 Цивільного кодексу України).

Для вирішення спору про повернення авансу та відшкодування збитків, завданих одній із сторін попереднього договору, суд має встановити причину неукладення основного договору, чи мало місце необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення договору, а також з`ясувати умови відповідальності, які були встановлені попереднім договором.

Разом із тим, при розгляді справи не встановлено ухилення відповідача укласти основний договір протягом строку дії Подарункових карток Comfy, навпаки, самим позивачем підтверджено, що він протягом цього строку не звертався до відповідача з пропозицією укласти договір роздрібної купівлі-продажу та підтверджено, що з такою пропозицією він звернувся до відповідача лише 07.02.2019, отже через півтора місяці з моменту закінчення строку дії таких карток.

Тому відсутні передбачені частиною 2 статті 635 Цивільного кодексу України підстави для повернення авансу.

З приписів частини 2 статті 635 Цивільного кодексу України витікає, що сума передоплати (авансу) залишається у продавця лише у разі невиконання умов цього договору з вини покупця. Отже законом передбачена можливість продавця не повертати покупцю кошти у разі відмови останнього укласти основний договір. У даному випадку аналогічні положення містяться також і у Правилах, в яких зазначено, таке: якщо основний договір роздрібної купівлі-продажу Утримувачем Подарункової карти Comfy не був укладений в період строку дії Подарункової карти Comfy то завдаток залишається в розпорядженні Власника і поверненню не підлягає.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, господарський суд виходив також із слідуючого.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивачем у даній справі не доведено, що протягом строку дії Подарункових карток Comfy (в період з 28.12.2017 по 27.12.2018) на суму 584 040 грн. 00 коп. відповідачем було відмовлено в укладенні договору/договорів роздрібної купівлі-продажу, чим було порушено умови укладеного між сторонами договору.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд також відзначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.111950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З урахуванням вказаного, суд відзначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для стягнення з відповідача коштів, сплачених як аванс, у зв`язку з його відмовою в укладенні договору купівлі-продажу, у розмірі 584 040 грн. 00 коп., у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 8 760 грн. 60 коп. покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 13, 14, 20, 42, 73-74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" про стягнення коштів, сплачених відповідачу як аванс, у зв`язку з його відмовою в укладенні договору купівлі-продажу у розмірі 584 040 грн. 00 коп. - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати позивача покласти на Фізичну особу - підприємця Хільченко Юлію Михайлівну.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.12.2019.

Суддя Ю.В. Фещенко