ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"17" грудня 2019 р. Справа № 911/1195/18
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
за позовом Національного банку України
до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк
про звернення стягнення на предмет іпотеки
за участю представника відповідача: Переяславська М.В. (довіреність №38 від 21.12.2018)
Рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2018 у справі №911/1195/18 позов Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю, в рахунок часткового погашення заборгованості Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк за кредитним договором №19 від 03.03.2009 (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в сумі заборгованості 2 674 478 038 (два мільярди шістсот сімдесят чотири мільйони чотириста сімдесят вісім тисяч тридцять вісім) грн 00 коп, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №15 від 16.03.2009, укладеним між Національним банком України та ЗАТ Комерційний банк Приватбанк, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі за №473, а саме на наступне нерухоме майно:

- нежиле приміщення офісного призначення блок А суспільно-торгового центру, площею 1673,1 кв. м., що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Євпаторія, проспект Перемоги, будинок 4-а, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. за реєстраційним номером №1350, на користь Національного Банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ідентифікаційний код 00032106); встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, за початковою ціною 21 857 077 (двадцять один мільйон вісімсот п`ятдесят сім тисяч сімдесят сім) грн 65 коп.

23.11.2018 на виконання вищевказаного рішення Господарським судом Київської області видано наказ.

25.11.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон надійшла скарга на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А., що виявились у винесенні останнім 11.10.2019 постанови про арешт майна боржника у ВП №60294222, яку скаржник просить суд визнати неправомірною та скасувати.

Зі змісту скарги слідує, що 11.10.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах ВП №60294222 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно боржника у межах суми звернення стягнення 2 674 478 038,00 грн, що не відповідає вимогам законодавства.

Вказані обставини відповідач обгрунтовує тим, що обрана державним виконавцем для розрахунку виконавчого збору сума заборгованості у розмірі 2 674 478 038,00 грн не є сумою, що підлягає стягненню з ТОВ «Фінілон», оскільки за виконавчим провадженням має бути здійснено звернення стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки), як наслідок сума заборгованості має бути визначена від вартості предмета іпотеки, а зазначена у п. 1 постанови про арешт майна боржника загальна сума звернення стягнення у розмірі 2 674 478 038,00 грн визначена державними виконавцем неправомірно.

Окрім того, в обгрунтування поданої скарги боржник зазначив, що майно, на яке оскаржуваною постановою накладено арешт, знаходиться на тимчасово окупованій території, а тому, на думку скаржника, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» наявна заборона з приводу вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

В розрізі вказаних вище обставин боржник зауважив, що державний виконавець про вказані обставини заборони звернення стягнення на майно знав, попри те відкрив виконавче провадження та виніс постанову про накладення арешту і, надалі, повернув виконавчий документ стягувачу з тих же підстав заборони звернення стягнення на майно, що перебуває на тимчасово окупованій території, як наслідок, на думку скаржника, виконавець фактично не здійснював виконавих дій та фактично не виконав рішення суду, а вказані обставини додатково підтверджують незаконність дій виконавця стосовно винесення постанови про арешт майна боржника.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.12.2019 вищезазначену скаргу прийнято та призначено до розгляду на 17.12.2019, а також витребувано, зокрема, від боржника оригінал конверту, у якому надійшла оскаржувана постанова, та/або належні і допустимі докази отримання ТОВ Фінансова компанія Фінілон 13.11.2019 постанови про арешт майна боржника ВП№60294222 від 11.10.2019, як-то довідка/лист від ПАТ «Укрпошта».

11.12.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ Фінансова компанія Фінілон надійшли письмові пояснення щодо отримання скаржником 13.11.2019 постанови про арешт майна боржника ВП№60294222 від 11.10.2019.

У судове засідання 17.12.2019 представники стягувача, третьої особи та державний виконавець не з`явилися про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до приписів ст. ст. 339 та 343 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Дослідивши та перевіривши подані до скарги докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. ст. 18, 27, 48, 56 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон України Про виконавче провадження) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З наявних в матеріалах справи документів слідує, що державним виконавцем у виконавчому провадженні №60294222 при примусовому виконанні рішення суду у даній справі 11.10.2019 винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на належне боржнику майно: нежиле приміщення офісного призначення блок А суспільно-торгового центру, площею 1673,1 кв. м., що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Євпаторія, проспект Перемоги, будинок 4-а, в межах суми звернення стягнення 2 674 478 038,00 грн.

Поряд з тим, згідно ст. 51 Закону України Про виконавче провадження примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Приписами ст. 11 Закону України «Про іпотеку» унормовано, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Рішенням суду у даній справі встановлено, що заборгованість Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" перед Національним банком України за кредитним договором №19 від 03.03.2009 складає 2 674 478 038,00 грн, тоді як Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" виступає поручителем за кредитним договором №19 від 03.03.2009 згідно іпотечного договору №28 від 05.03.2009 та несе відповідальність перед Національним банком України за невиконання Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" зобов`язаннь за кредитним договором виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Водночас, рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2018 у справі №911/1195/18 встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною майна на загальну суму 21857077,65 грн.

З огляду вказаного вище, суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" несе відповідальність перед Національним банком України в межах вартості предмета іпотеки 21 857 077, 65 грн, а тому сума стягнення, в межах якої мав бути накладений арешт на майно у виконавчому проваджені з примусового виконання рішення суду у даній справі, складає суму стягнення у розмірі 21 857 077, 65 грн та суму виконавчого збору 2 185 707,77 грн (10% від 21 857 077, 65 грн), що загалом, з урахуванням ст. ст. 27, 56 Закону України Про виконавче провадження, складає 24 042 785,42 грн.

Виходячи з наведених обставин та положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що державним виконавцем у постанові про арешт майна боржника ВП №60294222 від 11.10.2019 неправомірно визначено суму стягнення у розмірі 2 674 478 038,00 грн та накладено арешт на майно боржника в межах вказаної суми, як наслідок винесена виконавцем за наслідками таких дій постанова про арешт майна боржника є неправомірною у відповідній частині.

Водночас, боржником доказово та нормативно не обґрунтовано, а судом не встановлено обставин порушення державним виконавцем законодавчих приписів під час винесення постанови про арешт майна боржника ВП №60294222 від 11.10.2019 в цілому, а тому постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника ВП №60294222 від 11.10.2019 підлягає скасуванню в частині визначення суми звернення стягнення у розмірі 2 674 478 038,00 грн, в межах якої накладено арешт.

Доводи скаржника в розрізі незаконності дій виконавця з накладення арешту на майно, які полягають у забороні вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке знаходиться на окупованій території, що передбачено ч. 5 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», як наслідок неможливості звернення стягнення на таке майно, про що державний виконавець знав, визнаються судом неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.

На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Тобто, вищевказаними законодавчими приписами унормовано порядок набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, однак - не заборону на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, як помилково вважає боржник, оскільки Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не встановлено заборони як щодо набуття права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, так і щодо звернення стягнення на таке майно.

До того ж, боржником не підтверджено належними та допустимим доказами наявності станом на дату винесення оскаржуваної постанови встановленої рішенням та/або законом, у тому числі Законом України «Про виконавче провадження», заборони звертати стягнення на майно Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон, на яке звернуто стягнення за рішенням суду у даній справі.

Враховуючи встановлення часткової обґрунтованості доводів боржника за вищедослідженими вимогами, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги ТОВ Фінансова компанія Фінілон :

- визнання неправомірною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника від 11.10.2019 ВП №60294222 в частині визначення суми звернення стягнення у розмірі 2 674 478 038,00 грн, в межах якої накладено арешт;

- відмову в задоволенні решти вимог скарги.

Керуючись ст. ст. 233, 234,343 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

2. Постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника від 11.10.2019 ВП №60294222 визнати неправомірною та скасувати в частині визначення суми звернення стягнення у розмірі 2 674 478 038,00 грн, в межах якої накладено арешт.

3. У задоволенні решти вимог скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.01.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддею відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.А. Ярема