РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019Справа № 910/10229/19

За позовом заступника Генерального прокурора-Головного військового прокурора в інтересах Міністерства оборони України

до Державного підприємства Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О.Морозова м. Харкова

про стягнення неустойки, ціна позову 20519713,42 грн.

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Радецька Ю.О.

Представники:

від прокуратури: Голуб Є.В.,

від позивача: Ковальчук І.В.,

від відповідача: Шевцов О.М.

СУТЬ СПОРУ :

у липні 2019 року заступник Генерального прокурора звернувся в суд з указаним позовом в інтересах Міністерства оборони України з підстав ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурор зазначав, що між позивачем і відповідачем укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовлянням № 403/1/17/73 від 7 листопада 2015 р., додаткові угоди №№ 1-8 до нього, згідно з умовами яких відповідач зобов`язався виготовити та передати позивачу продукцію, зазначену у специфікації, загальною вартістю 607691414,40 грн., а позивач - прийняти через 85 військове представництво і визначеного специфікацією вантажоодержувача зазначену продукцію та оплатити її вартість на умовах договору.

Посилаючись на прострочення відповідачем передачі дев`яти одиниць продукції, прокурор просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на користь позивача 10594086,98 грн. пені та 9925626,44 грн. штрафу, передбачених п. 7.2 контракту, а загалом 20519713,42 грн.

Також прокурор просив покласти на відповідача понесені ним витрати з оплати судового збору.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлені вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений прокурором в його інтересах позов.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на відсутність його вини у простроченні виконання зобов`язань у передбачені контрактом строки внаслідок порушення взятих на себе зобов`язань його контрагентами. Вказував, що за завданням позивача було змінено специфікацію до контракту доповнивши її встановленням радіостанцій, що також спричинило порушення строків поставки продукції. Заявив про зменшення на підставі ст. 233 ГК України розміру заявлених прокурором штрафних санкцій на 99%. Також вказував про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів позивача.

Заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням № 403/1/17/73 від 7 листопада 2015 р., згідно з умовами якого відповідач за завданням позивача зобов`язався виготовити і передати йому продукцію, зазначену у специфікації, загальною вартістю 607691414,40 грн., а позивач - прийняти через 85 військове представництво і визначеного специфікацією вантажоодержувача зазначену продукцію та оплатити її вартість на умовах договору.

Згодом додатковими угодами №№ 1-8 до цього контракту сторони змінювали та доповнювали його умови.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявними у матеріалах справи копіями вищевказаного контракту.

За змістом контракту його сторони названі як замовник та виконавець, його умови передбачають створення нових об`єктів матеріального світу з переданням замовнику результатів робіт, виконання робіт передбачено проводити як засобами та з матеріалів виконавця, так і з матеріалів, наданих замовником.

Виходячи з наведеного суд вважає, що за своєю правовою природою контракт між сторонами є договором підряду. А положення контракту, що передбачають поставку продукції повністю охоплюються відносинами підряду та не спростовують природу цього правочину як договору підряду.

Таким чином, спірні правовідносини, що виникли у зв`язку з виконанням договору підряду, врегульовані гл. 61 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умовами спірного контракту передбачено виготовлення відповідачем 30 одиниць погодженої продукції.

На час укладення контракту сторони специфікацією погодили строк виконання зобов`язання з виготовлення 5 одиниць продукції до 20 липня 2018 р., а щодо решти дійшли згоди врегулювати питання строків виготовлення окремою додатковою угодою.

Згодом додатковими угодами №№ 1 від 4 грудня 2017 р., 2 від 27 лютого 2018 р. 3 від 23 березня 2018 р. сторони встановили строк виконання зобов`язання ще для двох одиниць продукції до 15 серпня 2018 р. та восьми одиниць продукції до 15 листопада 2018 р.

Остаточно додатковою угодою № 8 від 8 листопада 2018 р. сторони визначили, що відповідач зобов`язаний виготовити і поставити позивачу тридцять одиниць продукції, визначивши строки виконання щодо дев`яти, з них п`яти до 16 серпня 2018 р., двох - 12 вересня 2018 р., двох - 15 листопада 2018 р., щодо решти дійшли згоди врегулювати питання строків їх виготовлення окремою додатковою угодою.

Указані обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявними у матеріалах справи копіями державного контракту та додаткових угод до нього.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи актів приймання-передачі №№ 320-326 від 7 листопада 2018 р., 327, 328 від 21 листопада 2018 р. відповідач виготовив і передав позивачу дев`ять одиниць обумовленої контрактом продукції, зокрема, одну - 6 жовтня 2018 р., одну - 8 жовтня 2018 р., дві - 9 жовтня 2018 р., одну - 11 жовтня 2018 р., дві - 7 листопада 2018 р. та дві - 21 листопада 2018 р.

Згідно умов п. 3.10 контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата підписання сторонами акту приймання-передачі продукції.

Як вбачається з вищевказаних актів приймання-передачі з моменту передачі продукції позивачу до часу підписання цих актів пройшов значний проміжок часу. Доказів поважності такого тривалого приймання позивачем продукції суду не надано. Також відсутні докази зауважень позивача щодо кількості або якості переданої йому продукції.

За таких обставин суд вважає, що строк виконання зобов`язання з виготовлення продукції слід визначати датою її фактичної передачі позивачу, що відповідає умовам укладеного сторонами контракту.

Викладені в позовній заяві доводи прокурора щодо часу передачі виготовленої продукції з цих підстав є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного відповідач прострочив виконання зобов`язання з передачі позивачеві одиниці продукції на 51 день, ще однієї - на 53 дні, двох - на 54 дні, трьох - на 56 днів, двох - на 6 днів.

Згідно з умовами п. 7.2 контракту за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожен день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

Додатковою угодою № 8 від 8 листопада 2018 р. сторони визначили договірну ціну одиниці продукцію за контрактом у розмірі 20256380,48 грн.

Виходячи з наведеного внаслідок прострочення відповідача позивач набув права вимагати від нього сплати належних відповідно до умов п. 7.2 договору пені у розмірі 7940501,15 грн. та штрафу у розмірі 9925626,40 грн., а загалом штрафних санкцій у розмірі 17866127,55 грн.

Вимоги про стягнення штрафних санкцій у більшому розмірі є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Доводи відповідача про звільнення його від відповідальності у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, а саме недодержання своїх обов`язків його контрагентами є безпідставними виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що обставини прострочення контрагентів відповідача були предметом обговорення сторін 8 листопада 2018 р. на їх спільній нараді.

За її наслідками сторони дійшли згоди урахувати указані обставини недодержання своїх обов`язків контрагентами відповідача як такі, що об`єктивно пошкодили своєчасному виконанню відповідачем зобов`язань за контрактом.

У зв`язку з цим вони уклали додаткову угоду № 8 від 8 листопада 2018 р., якою зменшили кількість продукції з визначеним строком її виготовлення до 9 одиниць, що сприяло зменшенню негативних для відповідача наслідків, які могли настати під час виконання контракту на умовах, що діяли до її укладення.

При цьому, згоди змінювати раніше визначені строки виготовлення і передачі продукції досягнуто ними не було.

Суд також не вважає поважними причини порушення відповідачем строків виконання контракту, пов`язані зі зміною сторонами технічного завдання додатковими угодами №№ 5 від 27 серпня 2018 р. та 7 від 8 листопада 2018 р. вже після настання строків виконання частини робіт.

Тому доводи відповідача з цього приводу є також необґрунтованими.

Згідно вимог ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З урахуванням встановлених судом обставин щодо розміру простроченого зобов`язання та стану його виконання на час розгляду справи судом, даних про заподіяння позивачу у зв`язку з цим збитків, співмірності належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і сумою прострочення, інтересів сторін, а також того, щоб сума штрафних санкцій не перевищувала розміру рентабельності підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, суд відповідно до вимог ст. 233 ГК України, ст. 616 ЦК України вважає можливим зменшити розмір належних з відповідача на користь позивача штрафних санкцій загалом до 6000000 грн.

Як слідує з наявних матеріалів звернення в суд прокурора з даним позовом зумовлене порушенням інтересів держави, які потребують судового захисту, тому посилання відповідача на відсутність у прокурора підстав для подачі позову в інтересах держави є необґрунтованими.

Оскільки позов задоволено частково, розмір заявленої неустойки зменшено судом, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру правомірно заявлених та задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов заступника Генерального прокурора задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О.Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, код 14310299) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, код 00034 грн. штрафних санкцій.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О.Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, код 14310299) на користь Генеральної прокуратури України (01601, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код 00034051) 267991,91 грн. витрат по оплаті судового збору.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 13 грудня 2019 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар