ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.11.2019 Справа №905/1694/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.

розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», м.Часів Яр Донецької області

про стягнення 15225,58грн пені, 1206,79грн 3% річних.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», м.Часів Яр Донецької області, про стягнення 15225,58грн пені, 1206,79грн 3% річних (всього 16432,37грн).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №Э-356/15-4147/16-ТЕ-6 від 21.12.2015.

Після відкриття провадження у справі позивач не надав суду будь-яких документів.

Після відкриття провадження у справі відповідач надав суду відзив на позовну заяву №12/2-247 від 09.10.2019 (з додатками, вх.№20841/19 від 16.10.2019; а.с.166-192), в якому проти позову заперечив з посиланням на приписи Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016, а також на практику Верховного суду.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.2, 7, 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (Споживач, відповідач) уклали Договір постачання природного газу №Э-356/15-4147/16-ТЕ-6 (далі Договір, а.с.13-20).

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінений тип Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Таким чином, Постачальником за Договором є позивач у даній справі.

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач прийняти та оплатити цей газ на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що постачається за Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За Договором може бути поставлений газ власного видобутку (газ, видобутий на території України) та/або імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений Постачальником на митну територію України (п.1.3. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 29.01.2016 а.с.23).

За умовою п.2.1. Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 31.03.2016 (а.с.24-26) Постачальник передає Споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 331,800тис.куб.м.; з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) газ обсягом до 13,5тис.куб.м.

Відповідно до п.6.1. оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За змістом п.6. Додаткової угоди №3 від 31.03.2016 (а.с.24-26) з 01.04.2016 остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.8.1. Договору).

Згідно з п.8.2. Договору у разі невиконання Споживачем п.6.1 Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у п`ять років (п.10.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.04.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12. Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 31.03.2016 а.с.24-26).

Додатковою угодою №1 від 31.12.2015 (далі Додаткова угода №1; а.с.21-22) сторони домовлялись про зміну ціни на газ. Додаткова угода №1 набрала чинності з дати її підписання сторонами і розповсюдила свою дію на правовідносини, що виникли з 01.01.2016.

Додаткова угода №2 від 29.01.2016 (далі Додаткова угода №2; а.с.23) про викладення п.1.3. Договору в новій редакції набрала чинності з дати її підписання сторонами і розповсюдила свою дію на відносини, що фактично склалися з 01.01.2016.

Додатковою угодою №3 від 31.03.2016 (далі Додаткова угода №3; а.с.24-26) сторони домовлялись про зміну ціни на газ та викладення окремих пунктів Договору в новій редакції. Додаткова угода №3 набрала чинності з дати її підписання сторонами і діяла з 01.04.2016, а в частині пунктів 4, 7-9 розповсюдила свою дію на відносини, що фактично склалися з 01.01.2016.

Договір та Додаткові угоди №1, №2 та №3 до нього підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

Актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016, 30.04.2016 (а.с.27-30) підтверджується, що відповідач на підставі Договору прийняв від позивача у січні квітні 2016 року природний газ в обсязі 9366,43тис.куб.м. загальною вартістю 732716,93грн виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками Продавця, Покупця та Газорозподільної організації.

На підтвердження дат надходження та сум оплат за поставлений газ позивач надав банківські виписки (а.с.44-126), з яких вбачається, що остаточний розрахунок за поставлений у січні квітні 2016 року природний газ Споживач здійснив 26.09.2016.

Факт оплати спожитого у січні квітні 2016 року природного газу із простроченням не заперечується відповідачем під час розгляду даного спору, однак відповідач у відзиві (а.с.167-168) наполягає на тому, що заборгованість за вказаний період погашена у строк до 30.11.2016 а отже, на правовідносини сторін розповсюджується дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1, п.8.2. Договору зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 15225,58грн пені за прострочення оплати отриманого у січні квітні 2016 року газу, нарахованої на заборгованість за:

- січень 2016 року в сумі 2243,01грн за період 16.02.2016 25.02.2016,

- лютий 2016 року в сумі 2687,41грн за період 15.03.2016 30.03.2016,

- березень 2016 року в сумі 8398,38грн за період 26.04.2016 25.08.2016,

- квітень 2016 року в сумі 1896,78грн за період 26.05.2016 25.09.2016,

а також на підставі приписів ст.625 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивач просить стягнути з відповідача 1206,79грн 3% річних, нарахованих на заборгованість за:

- січень 2016 року в сумі 152,92грн за період 16.02.2016 25.02.2016,

- лютий 2016 року в сумі 183,24грн за період 15.03.2016 30.03.2016,

- березень 2016 року в сумі 698,01грн за період 26.04.2016 25.08.2016,

- квітень 2016 року в сумі 172,62грн за період 26.05.2016 25.09.2016.

Частиною третьою ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016 (далі Закон №1730-VIII, набрав чинності 30.11.2016), зокрема, встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що на момент набрання чинності вказаним Законом заборгованість за газ за Договором №Э-356/15-4147/16-ТЕ-6 була погашена.

Частина перша ст.627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, під час винесення цього рішення у суду відсутні підстави ставити під сумнів зміст Договору №Э-356/15-4147/16-ТЕ-6 від 21.12.2015 (в тому числі його пункту 1.2) та складених на виконання Договору актів приймання-передачі газу.

З огляду на передбачену п.1.2. Договору та актами приймання-передачі газу мету використання природного газу відповідачем (виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню) і наявні у матеріалах справи ліцензії відповідача на право провадження відповідної діяльності (а.с.172-175), положення ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII поширюються на нарахування, що є предметом даного спору.

Оскільки щодо заявлених до стягнення у цій справі сум пені та річних існує судовий спір, вони не можуть вважатися нарахованими у розумінні ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII, а отже, до них не може бути застосована процедура списання. Для сум неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, які не вважаються нарахованими на дату набрання чинності Законом, ним фактично встановлена заборона на проведення нарахування.

У постанові від 16.01.2019 у справі №905/299/18 Верховний Суд зауважив на тому, що ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

У п.4.15. постанови Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №905/301/18 на додаток до викладеної вище позиції також зазначено: «Судами встановлено та передбачено пунктом 1.2 договору, що газ, який поставляється за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а відтак судами обґрунтовано зазначено про можливість застосування ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII».

Керуючись ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України, суд враховує викладені в постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №905/301/18 та від 16.01.2019 у справі №905/299/18 висновки.

Судовий збір в сумі 1921,00грн покладається на позивача відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.2, 7, 13, 14, 33, 42, 74, 76-78, 80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», м.Часів Яр Донецької області, про стягнення 15225,58грн пені, 1206,79грн 3% річних відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів підп.17.5 п.17 ч.1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений 25.11.2019.

Суддя О.М. Шилова

надруковано 3 прим.:

1 до справи, 2 сторонам