ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.12.2019 м. Ужгород Справа № 907/568/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши позовну заяву Берегівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород до Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії наук України, с. В.Бакта Берегівського району та до Фермерського господарства Фенікс БНГ, с. Бадалово Берегівського району про визнання недійсним договору про надання послуг у сфері сільськогосподарського господарства за №01/02 від 01.02.2019 та звільнення земельної ділянки

За участю представників:

прокурор - Андрейчик А.М., службове посвідчення № 043112 від 06.05.2016 року

прокурор - Роман М.С., службове посвідчення № 035556 від 07.09.2015 року

від позивача - не з`явився

від відповідача 1 - Блохіна В.Ю., адвокат (ордер ЗР № 79969 від 16.10.2019 року)

від відповідача 2 - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород до Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії наук України, с. В.Бакта Берегівського району та до Фермерського господарства Фенікс БНГ, с. Бадалово Берегівського району про визнання недійсним і припинення на майбутнє договору про надання послуг у сфері сільського господарства Nє01 /02 від 01.02.2019 на земельних ділянках загальною площею 753 га, за кадастровими номерами №:02:000:0004, площею 31,131 1 га, в урочищі Мокра 50 га, №:02:000:0001, площею 27,0444 га, №:02:000:0003, площею 24,0915 га, №:01:000:0002, площею 44,1599 га, №:02:000:0007, площею 49,668 га, №:02:000:0006, площею 55,8132 га, №:02:000:0009, площею 29,3697 га, №:01:000:0015, площею 107,9999 га, №:02:000:0010, площею 20,00 га, в урочищі за фермою (Мочола) 55 га, №:01:0000018, площею 15,2279 га, №:01:000:0012, площею 8,8606 га, №:01:000:0013, площею 9,9187 га, №:01:000:0006 площею 30,9375 га, №:01:000:0016, площею 16,0 га, №:01:000:0008, площею 10,7667 га, №:04:000:0028, площею 25,3882 га, №:01:000:0010, площею 24,5998 га, №:02:000:0002, площею 13,6276 га, №:01:000:0003, площею 47,1202 га, №:02:000:0008, площею 56,0 га, загальною вартістю 201 939 540 грн., укладеного між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національної академії аграрних наук України та фермерським господарством Фенікс БНГ; зобов`язання фермерське господарство Фенікс БНГ звільнити земельні ділянки загальною площею 753 га та за загальною вартістю 201 939 540 грн., посилаючись на порушення вимог ст. 131 - 1 Конституції України, ст.ст. 203, 215, 216, 235 Цивільного кодексу України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у розгляді справи №907/568/19 призначено підготовче засідання на 21.10.2019.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року було відкладено підготовче засідання на 12.11.2019.

У підготовчому засіданні 12.11.2019 року судом за згодою сторін було оголошено перерву до 28 листопада 2019 р.

У підготовчому засіданні 28.11.2019 року судом за згодою сторін було оголошено перерву до 18 грудня 2019 року.

На день проведення судового засідання відповідачем 2 ФГ «Фенікс БНГ» подано заяву про зупинення провадження у справі в порядку вимог ст. 228 ГПК України.

Ухвалою суду від 18.12.2019 відмовлено у задоволенні заяви Фермерського господарства «Фенікс БНГ» про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.12.2019.

У день розгляду справи по суті до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за відсутності його представника.

Прокурор заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях та відповідях на відзиви посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. При цьому прокурор стверджує, що оспорюваний договір про надання послуг є прихованим договором оренди землі, його зміст суперечить вимогам законодавства, а також не відповідає статтям 96, 116 ЗК і частині 4 статті 4 Закону України "Про оренду землі" щодо розпорядження земельними ділянками неповноважним суб`єктом, що є підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до частин 1, 2, 5 статті 203, статті 215 ЦК і частини 1 статті 207 Господарського кодексу України (далі - ГК) та зобов`язання ФГ «Фенікс-БНГ» звільнити зазначені земельні ділянки з огляду на їх використання товариством без достатніх правових підстав.

Вказує на те, що Берегівською місцевою прокуратурою, в ході вивчення інформації щодо дотримання вимог земельного законодавства на території Берегівського району встановлено, що Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національної академії аграрних наук України у порушення своєї статутної діяльності та у порушення вимог ст.ст. 203, 215, 235, 901, 837, 901 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського суду України передано основні засоби підприємства іншому суб`єкту господарювання у використання.

А саме, за доводами Позивача Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН України, за договором про надання послуг у сфері сільського господарства №01/02 від 01.02.2019 фактично передала фермерському господарству «Фенікс БНГ» у користування земельну ділянку площею 753 га. Оспорюваний договір не містить ознак ні договору про надання послуг, ні договору підряду, а крім того, замовник за отримані послуги сплачує більшу суму винагороди фермерському господарству, ніж вона отримала з цього прибуток. Зокрема, згідно поданого акту виконаних робіт №5 від 09.10.2019 встановлено, що фермерське господарство «Фенікс БНГ» зібрало 300 000 кг врожаю кукурудзи, з якої згідно накладної № 005/10 від 10.10.2019 Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН 260 000 кг передала як винагороду за надані послуги фермерському господарству «Фенікс БНГ», тобто майже 86% зібраного врожаю, що є непритаманним договору надання послуг.

Враховуючи те, що 86% отриманого врожаю передається фермерському господарству «Фенікс БНГ», а замовник отримує лише 14% вирощеного врожаю, тобто з цього вбачається, що фермерське господарство «Фенікс БНГ» фактично сплачує орендну плату за користування землею.

Зокрема позивач зазначає, що Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН України, будучи постійним користувачем, надаючи у користування сільськогосподарські угіддя, діяла неправомірно та у порушення вимог ст. 16 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.122, 124. 134 Земельного кодексу України, оскільки чинним законодавством не передбачено право постійного користувача розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам у платне користування. З врахуванням постанови Верховного Суду від 17.01.2019 у подібній справі №923/241/18 прокурор вказує, що предметом договору на виконання сільськогосподарських послуг є надання послуг у рослинництві шляхом обробітку землі, що в свою чергу, є прихованою орендою землі.

Посилаючись на норми Земельного кодексу України прокурор наголошує, що внаслідок укладення спірного договору порушено інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, оскільки надання земель державної форми власності у користування за відсутності зареєстрованого договору оренди землі призводить до необлікованого використання земель та, у свою чергу, сприяє тінізації аграрного сектору економіки у зв`язку з уникненням процедури отримання землі в оренду через земельні торги відповідно до ст. 134 Земельного кодексу України, що має наслідком втрату з боку держави контролю над процесами оренди земельних угідь і виробництва сільськогосподарської продукції в Україні.

Позивач Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області, у поданих письмових поясненнях доводи прокурора підтримав повністю, просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та поданих поясненнях, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Акцентує увагу на проведеній ним перевірці та встановлених порушеннях вимог законодавства.

Також позивач підтверджує, що питання користування земельною ділянкою для вирощування товарної сільськогосподарської продукції є предметом регулювання спеціальних норм земельного законодавства, якими не передбачено право постійного користувача землею розпоряджатися земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам в платне користування, що фактично відбулося у цьому випадку; умови укладеного між сторонами договору відповідають змісту договору оренди, визначеному статтею 12 Закону України "Про оренду землі", за яким ФГ «Фенікс-БНГ» на платній основі отримало право користування земельною ділянкою для вирощування сільськогосподарських культур, а Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН України отримувала плату за користування цією земельною ділянкою у вигляді отримання відповідного майна.

При цьому, позивач просить суд врахувати те, що Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН України, взявши на себе певні права та обов`язки за оспорюваним договором, у порушення статті 116 ЗК і статті 4 Закону України "Про оренду землі" розпорядилася земельними ділянками, не маючи на це відповідних правових підстав і повноважень. Отже, за всіма ознаками оспорюваний договір є прихованим договором оренди землі, а його зміст не відповідає вимогам законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідач 1 - Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН України у поданому відзиві та запереченні на відповідь на відзив проти позову заперечує повністю. Просить суд у задоволенні позову відмовити із підстав, наведених у вказаних процесуальних документах. Зокрема, наводить доводи про те, що правовідносини за оспорюваним договором є змішаними та характерними як для договору підряду, так і для договору про надання послуг. Вказує на те, що реалізація умов укладеного договору підтверджується долученими до матеріалів справи первинною бухгалтерською документацією (актами прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) та накладними).

Обґрунтування позову прокурора в частині порушення вимог Статуту щодо користування землею заперечує з підстав того, що норма діючої редакції вказаного правовстановлюючого документа не відображає зазначених у позові обмежень.

Також стверджує, що доводи прокуратури про недоотримання органами місцевого самоврядування грошових коштів, що повинні були б надходити до бюджету у вигляді орендної плати за користування землею, а також виключне право ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області розпоряджатися спірними ділянками не відповідають дійсності.

Крім того, відповідач 1 вказує, що наведена прокурором у позові практика Верховного Суду не підлягає застосуванню, оскільки ФГ «Фенікс БНГ», як виконавець робіт, жодних оплат на користь замовника не проводить, а тому правовідносини у розглянутих судом вищої інстанції справах не є подібними.

Відповідач 2 - ФГ «Фенікс БНГ» у поданому відзиві проти позову заперечує повністю. Просить суд у задоволенні позову відмовити з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Справу просить розглядати без його участі на підставі наявних у справі письмових доказів.

Зокрема зазначає, що співпраця між ФГ «Фенікс БНГ» та Дослідною станцією обумовлена відсутністю у останньої достатніх трудових ресурсів та необхідної справної техніки, внаслідок чого виникла необхідність надання послуг у сфері сільського господарства, а саме посів та вирощування сільськогосподарських культур на належній на праві постійного користування землі з подальшою передачею усього зібраного врожаю замовнику.

Зауважує, що дослідній станції потрібен результат у вигляді оброблених угідь та зібраного врожаю, а тому метою спірного договору є не передача земель у користування, а виконання сільськогосподарських робіт. Також вказує, на те, що твердження Берегівської місцевої прокуратури про удаваність договору №01/02 від 01.02.2019 року та необхідність регулювання спірних правовідносин ст. 792 ЦК України та ст. 93 ЗК України є безпідставними з огляду на умови даного договору.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 26.12.2019 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000413 від 29 березня 1996 року у користуванні Закарпатського інституту агропромислового виробництва, який в подальшому згідно наказу НААН №323 від 24.11.2011 «Про реорганізацію Закарпатського інституту агропромислового виробництва НААН» реорганізовано в Закарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію Національної академії аграрних наук України, знаходиться земельна ділянка площею 3166,8 га.

Між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією НААН України (далі Сторона-1) та фермерським господарством «Фенікс БНГ» (далі Сторона-2) укладено договір про надання послуг у сфері сільськогосподарського господарства №01/02 від 01.02.2019 на земельній ділянці площею 753 га. (далі Договір).

Згідно п.1.1 вказаного Договору ФГ «Фенікс БНГ» надає Закарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції НААН України послуги у рослинництві протягом 2019 року, а Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН України зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до п. 1.2 даного Договору, в обмін на отримані послуги у рослинництві Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН України передає ФГ «Фенікс БНГ» незавершене виробництво сільськогосподарських культур врожаю 2019 сільськогосподарського року відповідно до кошторису вартості наданих послуг згідно актів прийому-передачі наданих послуг, оформлених сторонами на момент передачі.

У відповідності до пунктів 1.3, 1.4 даного договору сторони домовились, що передача Стороною 1 Стороні 2 незавершеного виробництва є формою розрахунку за надані послуги. Послуги надаються Стороною 2 на угіддях Сторони 1 площею 753 га, визначених сторонами в додатку №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 1.7 Фермерське господарство «Фенікс БНГ» за попередньою письмовою згодою сторони 1 має право здійснити посів та вирощування будь-яких допустимих культур із дотриманням науково-обґрунтованих вимог системи землеробства.

Пунктом 5.2 визначено, що строк цього договору починає свій перебіг з моменту підписання сторонами та скріплення печатками та закінчується 31.12.2019. За взаємною згодою сторін термін цього договору може бути змінено (строк договору може бути продовжено), про що укладається відповідна додаткова угода.

У відповідності до ч. 5 до договору додається додаток №1, а саме схема використання земельних ділянок площею 753 га із зазначенням кадастрових номерів. Згідно додатку №1 до договору №01/02 від 01.02.2019 Фермерським господарством «Фенікс БНГ» використовуються наступні земельні ділянки, а саме за кадастровим номером №:02:000:0004, площею 31,1311 га, в урочищі «Мокра» площею 50 га, №:02:000:0001, площею 27,0444 га, №:02:000:0003, площею 24,0915 га, №:01:000:0002, площею 44,1599 га, №:02:000:0007, площею 49,668 га, №:02:000:0006, площею 55,8132 га, №:02:000:0009, площею 29,3697 га, №:01:000:0015, площею 107,9999 га, №:02:000:0010, площею 20,00 га, в урочищі «за фермою (Мочола)» площею 55 га, №:01:000:0018, площею 15,2279 га, №:01:000:0012, площею 8,8606 га, №:01:000:0013, площею 9,9187 га, №:01:000:0006, площею 30,9375 га, №:01:000:0016, площею 16,0 га, №:01:000:0008, площею 10,7667 га, №:04:000:0028, площею 25,3882 га, №:01:000:0010, площею 24,5998 га, :02:000:0002, площею 13,6276 га, №:01:000:0003, площею 47,1202 га, №:02:000:0008, площею 56,0 га.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.09.2019, вказані земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та відносяться до державної власності.

Згідно із п. 1 розділу І Статуту в редакції від 2016 року, дослідна станція є державною, бюджетною, неприбутковою, науковою установовою.

Згідно пункту 3 розділу І Статуту Дослідна станція перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України (далі - Академія), як органу управління державним майном.

Правові основи управління об`єктами державної власності закріплені Законом України «Про управління об`єктами державної власності».

Пунктом 8 частини 1 ст. 3 наведеного Закону (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) визначено, що об`єктами управління державної власності, зокрема, є державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

Відповідно до пункту 26 розділу ІІІ Статуту, дослідна станція користується землею та іншими природними ресурсами відповідно до статутних цілей своєї діяльності, що визначені розділом ІІ Статуту.

За наслідками перевірки Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та складеного акту перевірки № 105/00б7АП/02/01 / 1-19 від 23 .05.2019 року відповідним контролюючим органом встановлено порушення вимог чинного законодавства з боку відповідачів.

Зокрема, у акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства зазначено, що відповідно до підпункту « л» п. 18 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України визначає порядок укладання державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капі галі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Вищезгаданий договір в цілому не відповідає вимогам «Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном», затвердженого постановою КМУ від 11.04.2012 № 296.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст. 202 ЦК України).

Судом встановлено, що між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією НААН України, та фермерським господарством «Фенікс БНГ», укладено договір про надання послуг у сфері сільського господарства №01/02 від 01.02.2019 на земельній ділянці площею 753 га.

За договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Зі змісту укладеного між сторонами договору від 01.02.2019 року слідує, що Сторона 2 надає Стороні 1 послуги у рослинництві протягом 2019 сільськогосподарського року (п. 1.1 Договору). Згідно п.1.2 Договору в обмін на отримані послуги у рослинництві Сторона 1 передає Стороні 2 незавершене виробництво сільськогосподарських культур врожаю 2019 сільськогосподарського року відповідно до кошторису вартості наданих послуг згідно актів прийому передачі наданих послуг, оформлених сторонами на момент такої передачі.

Матеріалами справи встановлено, що згідно акту виконаних робіт №5 від 09.10.2019, фермерське господарство «Фенікс БНГ» зібрало 300 000 кг врожаю кукурудзи, а згідно накладної № 005/10 від 10.10.2019 Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН 260 000 кг передала як винагороду за надані послуги фермерському господарству «Фенікс БНГ», тобто більшу частину врожаю, при цьому за договором не визначено якими методиками чи умовами сторони керувалися, визначаючи вартість частки відповідача-1. Окрім того, за умовами оспорюваного договору відповідач-1 не отримує у свою власність від відповідача-2 жодного результату виконання робіт. Натомість, відповідно до п. 3.1.1 вказаного договору зазначено, що фермерське господарство «Фенікс БНГ» стає власником незавершеного виробництва.

Тобто, за умовами договору вирощування, та переробка товарної сільськогосподарської продукції здійснюється тільки відповідачем-2 без участі відповідача-1. Відповідач-1 лише отримує частину сільськогосподарської продукції.

Проаналізувавши умови оскаржуваного договору та враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що договір №01/02 від 01.02.2019, укладений між відповідачами, не містить ознак, ні договору підряду, ні договору про надання послуг, а також не є змішаним договором.

В той же час за нормою ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Тобто, при оренді землі здійснюється обробіток ґрунту, що становить собою форму реалізації права користування земельною ділянкою ї її корисними якостями, внаслідок якого вирощується товарна сільськогосподарська продукція.

З огляду на вказане, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане в користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

За умовами оскаржуваного договору відповідач 1 не приймає участі в організації та проведенні закупівлі зерна для посіву, мінеральних добрив, і як наслідок не здійснює контроль за процесом вирощування сільськогосподарських культур.

Таким чином, за змістом договору від 01.02.2019 між сторонами фактично склалися правовідносини з оренди землі, оскільки з умов оскаржуваного договору вбачається, що відповідач 1 фактично передав відповідачу 2 на платній основі земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні відповідача 1. Тому положення даного договору повинні відповідати законодавству, що регулює правовідносини у сфері оренди землі.

Доводи відповідачів з приводу того, що оскаржуваний договір є змішаним договором, який містить умови різних правочинів, зокрема підряду та надання послуг, а також немає ознак договору оренди землі, суд до уваги не приймає, оскільки в даному випадку неналежне оформлення відносин оренди земельної ділянки і є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі в користування земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 235 ЦК України встановлено, що удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Відтак, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України визнає, що сторонами вчинено саме цей правочин, та застосовує норми, що регулюють цей правочин. Оскільки правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічні правові висновки наведені в постанові Касаційного господарського суду по справі №923/241/18 від 17.01.2019.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо необхідності застосування до даних правовідносин, що склались між сторонами, положень статті 235 Цивільного кодексу України.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Частиною 1 ст. 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

За приписами ст. 4 Закону України "Про оренду землі", орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Отже, сторонами не був дотриманий встановлений нормами земельного законодавства порядок щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки.

Разом з тим суд погоджується, з твердженням відповідача 1 про невірне посилання прокурора на редакцію статуту, однак дана обставина не впливає на предмет доказування та на вирішення спору.

Посилання відповідача 1 про неподібність даних правовідносин з правовідносинами у розглянутих судом вищої інстанції справах спростовується наведеними вище висновками суду.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про визнання недійсним договору №01/02 про надання послуг у сфері сільського господарства від 01.02.2019 підлягає задоволенню.

При цьому суд враховуючи, що зобов`язання за договором оренди може бути припинено лише на майбутнє, в зв`язку з неможливістю повернення одержаного за ним, то договір від 01.02.2019 підлягає визнанню недійсним з припиненням зобов`язань за ними на майбутнє, що відповідає п. 2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Пунктом 2 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи те, що згідно умов вказаного договору фермерському господарству «Фенікс БНГ» фактично передана в користування земельна ділянка загальною площею 753 га без правових підстав, таким чином при визнанні спірного договору недійсним, відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України та ст. 152 Земельного кодексу України, спірна земля підлягає звільненню фермерським господарством «Фенікс БНГ».

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачами не спростовано доводів позовної заяви в частині, які визнані судом обґрунтованими, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовільнити повністю.

2. Визнати недійсним і припинити на майбутнє договір про надання послуг у сфері сільського господарства №01/02 від 01.02.2019 на земельних ділянках загальною площею 753 га, за кадастровими номерами №:02:000:0004, площею 31,1311 га, в урочищі «Мокра» 50 га, №:02:000:0001, площею 27,0444 га, №:02:000:0003, площею 24,0915 га, №:01:000:0002, площею 44,1599 га, №:02:000:0007, площею 49,668 га, №:02:000:0006, площею 55,8132 га, №:02:000:0009, площею 29,3697 га, №:01:000:0015, площею 107,9999 га, №:02:000:0010, площею 20,00 га, в урочищі «за фермою (Мочола)» 55 га, №:01:000:0018, площею 15,2279 га, №:01:000:0012, площею 8,8606 га, №:01:000:0013, площею 9,9187 га, №:01:000:0006, площею 30,9375 га, №:01:000:0016, площею 16,0 га, №:01:000:0008, площею 10,7667 га, №:04:000:0028, площею 25,3882 га, №:01:000:0010, площею 24,5998 га, :02:000:0002, площею 13,6276 га, №:01:000:0003, площею 47,1202 га, №:02:000:0008, площею 56,0 га, загальною вартістю 201 939 540 грн., укладеного між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національної академії аграрних наук України (90252, Закарпатська обл., Берегівський район, село Велика Бакта, Проспект Свободи, будинок 17, код ЄДРЮОФОПтаГФ 00729391) та фермерським господарством «Фенікс БНГ» (90253, Закарпатська обл., Берегівський район, село Бадалово, вулиця Мартірок, будинок 1А, код ЄДРЮОФОПтаГФ 34920314).

3. Зобов`язати фермерське господарство «Фенікс БНГ» (90253, Закарпатська обл., Берегівський район, село Бадалово, вулиця Мартірок, будинок 1А, код ЄДРЮОФОПтаГФ 34920314) звільнити земельні ділянки загальною площею 753 га, за кадастровими номерами №:02:000:0004, площею 31,1311 га, в урочищі «Мокра» площею 50 га, №:02:000:0001, площею 27,0444 га, №:02:000:0003, площею 24,0915 га, №:01:000:0002, площею 44,1599 га, №:02:000:0007, площею 49,668 га, №:02:000:0006, площею 55,8132 га, №:02:000:0009, площею 29,3697 га, №:01:000:0015, площею 107,9999 га, №:02:000:0010, площею 20,00 га, в урочищі «за фермою (Мочола)», площею 55 га, №:01:000:0018, площею 15,2279 га, №:01:000:0012, площею 8,8606 га, №:01:000:0013, площею 9,9187 га, №:01:000:0006, площею 30,9375 га, №:01:000:0016, площею 16,0 га, №:01:000:0008, площею 10,7667 га, №:04:000:0028, площею 25,3882 га, №:01:000:0010, площею 24,5998 га, :02:000:0002, площею 13,6276 га, №:01:000:0003, площею 47,1202 га, №:02:000:0008, площею 56,0 га, загальною вартістю 201 939 540 грн.

4. Стягнути з Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (90252, Закарпатська обл., Берегівський район, село Велика Бакта, Проспект Свободи, будинок 17, код ЄДРЮОФОПтаГФ 00729391) на користь прокуратури Закарпатської області (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Коцюбинського, будинок 2, А, код ЄДРЮОФОПтаГФ 02909967) суму 1921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню 00 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Фермерського господарства «Фенікс БНГ» (90253, Закарпатська обл., Берегівський район, село Бадалово, вулиця Мартірок, будинок 1А, код ЄДРЮОФОПтаГФ 34920314) на користь прокуратури Закарпатської області (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Коцюбинського, будинок 2, А, код ЄДРЮОФОПтаГФ 02909967) суму 1921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню 00 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 23.01.2020.

Суддя О. Ф. Ремецькі