ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Черкаси справа № 925/916/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Юрко В.О. - адвокат за ордером;

від відповідача: Прудивус М.А. - адвокат за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудгрейноіл" (м. Кропивницький, Кіровоградська область) до товариства з обмеженою відповідальністю "Дубова" (с. Дубова, Уманський район, Черкаська область) про стягнення 303 953,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 303 953,06 грн., з яких 162 725,31 грн. штрафні санкції, 141 227,75 грн. компенсація витрат пов`язаних з невідповідністю товару на підставі договору поставки № 190619/01 від 19.06.2019, укладеного між сторонами у справі. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

В засіданні представник позивача свої вимоги підтримав повністю і просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю через недоведеність порушень відповідачем умов договору, безпідставність позову, про що надав відзив на позов ( а.с. 69-73 том 1).

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи і пояснення представників сторін та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

Між сторонами по справі 19 червня 2019 укладено договір поставки № 190619/01 (а.с. 17-21 том 1), за умовами якого ТОВ "Дубова" (відповідач і постачальник) зобов`язався поставити, а ТОВ "Гудгрейноіл" (позивач і покупець) зобов`язався прийняти і оплатити зернові культури та /або продукти їх переробки на умовах договору, додаткових угод, специфікацій до нього, які є невід`ємними частинами даного договору.

Найменування товару, його кількість, якість, упаковка, ціна за одиницю зазначаються у специфікаціях (п. 1.2, 1.3).

Згідно п. 1.6. договору відповідач гарантує, що він є виробником товару, який є предметом договору, а позивач як Покупець є першою особою, що придбала цей товар. Відповідач зобов`язується поставити товар українського походження та на вимогу покупця надати будь-які документи, які підтверджують походження товару на етапі його вирощування, переробки, транспортування.

Згідно розділу 2 договору строки поставки товару погоджуються сторонами у специфікаціях до договору. Також у специфікаціях погоджуються умови поставки кожної партії товару та місце поставки.

З приводу документів, якими супроводжується поставка товару, то у розділі 2 договору сторони погодили такі умови:

Відповідач повинен надати позивачу наступні документи на товар: видаткова накладна, рахунок на оплату, товарно-транспортна накладна, якісне посвідчення із вказаними фактичними якісними показниками товару. Відповідач зобов`язаний скласти податкову накладну. При отриманні товару в місці поставки позивач як покупець надає відповідачу довіреність на отримання товару (п. 2.5., 2.6, 2.7).

Також у п. 2.8. договору сторони окремо погодили, що у випадку ненадання відповідачем документів, які зазначені у п. 2.5. договору (видаткова накладна, рахунок на оплату, товарно-транспортна накладна, якісне посвідчення із вказаними фактичними якісними показниками товару) покупець має право на власний вибір - або оплатити товар без таких документів, або відмовитися від приймання та оплати товару з покладенням всіх витрат на відповідача, як на постачальника.

Датою поставки товару є дата фактичного отримання товару покупцем -позивачем у місці поставки відповідно до п. 2.3. договору. Право власності на товар виникає з моменту фактичного отримання товару в місці поставки відповідно до п. 2.3. договору (п. 2.9 та 2.10).

З приводу перевірки якісних показників товару сторонами в умовах договору поставки погоджено таке:

За умовами п. 1.4. договору покупець-позивач зобов`язаний здійснити відбір проб товару з метою встановлення якості товару до моменту його відвантаження на користь покупця. Представник покупця має бути присутнім при відвантаженні товару. Товар, завантажений на автотранспорт покупця, вважається прийнятим.

На доповнення цього пункту сторонами у п. 2.12 визначено, що у разі невідповідності якості товару у місці поставки умовами цього договору, товар повинен бути проінспектований незалежною атестованою лабораторією або незалежним сюрвейєром, які погоджуються обома сторонами. Кожна сторона повинна мати можливість бути присутньою при такій інспекції.

З приводу визначення "місця поставки" сторонами у п. 2.3. договору спеціально погоджено, що умови поставки кожної партії товару, місце поставки погоджуються сторонами у Специфікаціях до даного Договору.

У Специфікації № 1 до договору (а.с. 23 том 1) вказано, що базовими умовами поставки є : FCA Черкаська область с. Дубова, вул. Жовтнева, 13 (ТОВ "Дубова").

Тобто єдиним визначеним за договором місцем поставки товару є с. Дубова за місцем знаходження відповідача ТОВ "Дубова".

Пунктом 2.5. договору передбачено обов`язок продавця надати покупцю, зокрема, якісне посвідчення на товар із вказаними фактичними показниками якості товару. При ненаданні такого документу покупець має право на власний вибір або оплатити товар без цих документів, або відмовитися від прийняття та оплати товару (п. 2.8.).

Також у п. 2.12. договору сторонами погоджено порядок визначення фактичної якості товару при поставці: якість товару визначається лабораторією складу покупця (або Вантажоодержувача/порту /терміналу) при розвантаженні.

За своїм правовим змістом укладений між сторонами договір від 19.06.2019 є договором поставки.

За умовами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Сторонами в матеріали справи не надано ніяких доказів, що на виконання вимог п. 1.4 договору покупець здійснив відбір проб товару з метою встановлення його якості до моменту відвантаження на користь Покупця. Також не надано доказів, що до моменту навантаження товару на транспорт позивача в с. Дубова було проведено аналізи зерна та встановлено його невідповідність заявленій якості і сторони повторно проінспектували товар незалежною атестованою лабораторією, обраною за їх спільним вибором, як визначено в п. 2.12 договору.

Як погоджено у Специфікації № 1 (а.с. 23 том 1) строк поставки товару -- з 19.06.2019 по 01.07.2019 включно.

Позивач доводить, що на виконання умов договору відповідач поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 2 299 993,96 грн., що підтверджується такими видатковими накладними:

- № 269 від 20.06.2019 року на суму 616 734,53 грн. (з ПДВ) (а.с. 29 т. 1);

- № 274 від 26.06.2019 року на суму 609 590,52 грн. (з ПІДВ) (а.с. 30 т. 1);

- № 275 від 27.06.2019 року на суму 232 368,19 грн. (з ПДВ) (а.с. 31 т. 1);

- № 280 від 01.07.2019 року па суму 609 308,52 грн. (з ПДВ) (а.с. 32 т. 1);

- № 281 від 02.07.2019 року на суму 231 992,20 грн. (з ПДВ) (а.с. 33 т. 1).

Позивач вказує, що по останній накладній № 281 від 02.07.2019 (а.с. 33 том 1) відповідач поставив товар на суму 231 992,20 грн. із простроченням кінцевого строку його поставки на 1 день.

Пунктом 5.2. договору сторонами визначено, що за порушення відповідачем - постачальником строків поставки/недопоставку, а також строків заміни товару відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого або не заміненого товару.

На цій підставі позивач просить стягнути з відповідача 34 798,83 грн. штрафу (231 992,20 грн. х 15%) за прострочення останньої поставки товару на 1 день. Розрахунок штрафу є вірним.

На заперечення проти позову в цій частині відповідач вказав, що він здійснюючи поставку товару виконував Специфікацію № 1 до договору в іншій редакції, яка була запропонована позивачем та направлено відповідачу по факсу (а.с. 204 том 1).

Так у даній Специфікації вказано, що строк поставки товару встановлюється з 19.06.2019 по 05.07.2019 включно і тому відповідач вважає, що прострочення поставки товару не мало місця.

Оцінивши дану Специфікацію як доказ, суд встановив наступне:

Позивач вказує, що з приводу укладення Специфікації № 1 в новій редакції сторони згоди так і не досягли - позивач направив її проект відповідачу, а відповідач її не підписав та не повернув.

Представник відповідача зі свого боку доводить, що запропоновану Специфікацію № 1 у новій редакції відповідач прийняв до виконання і тому всі поставки товару були здійснені з урахуванням нових строків поставки, а позивач це виконання прийняв без зауважень з приводу прострочення поставки у день здійснення цієї поставки 02.07.2019.

З п. 8 Специфікації № 1 у новій редакції вбачається (а.с. 204 том 1), що вона набуває чинності з дати підписання обома сторонами і є невід`ємною частиною договору поставки № 190619/01 від 19 червня 2019.

Специфікація № 1 у новій редакції не підписана відповідачем і саме в такому вигляді вона подана у справу відповідачем.

Умовами договору від 19.06.2019 сторонами передбачено, що зміни та доповнення до договору є його невід`ємною частиною та набувають чинності після підписання сторонами відповідних додаткових угод (п. 6.2.) Договори, додаткові угоди та інші взаємні домовленості сторін, оформлені у письмовій формі та передані засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою, мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами документів.

У відповідності до ч. 1 ст. 651, ч. 1,3 ст. 653, ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Отже, для того, щоб вважати зміненим зобов`язання між сторонами щодо строку поставки згідно нової редакції Специфікації № 1, ця специфікація повинна бути підписання обома сторонами або повинні існувати докази направлення відповідачем позивачу відповіді про прийняття пропозиції на зміну домовленостей шляхом викладення Специфікації у новій редакції.

Таких доказів у справу не подано.

Суд не погоджується із доводами відповідача про те, що саме по собі виконання відповідачем умов нової Специфікації шляхом поставки і прийняття товару 02.07.2019, проти чого позивач у момент передачі товару не заперечив, свідчить про прийняття відповідачем до виконання пропозиції позивача змінити умови договору в частині кінцевих строків поставки.

Суд виходить з того, що шляхом прийняття до виконання замовлень (ст. 181 ГК України) може підтверджуватися лише укладення договору, а зміна умов вже чинного договору повинна проводитися у формі, в якій цей договір було укладено (ст. 654 ЦК України). Якщо обидві сторони підписали і договір і Специфікацію в її первинній редакції, то зміна Специфікації теж повинна бути проведена шляхом підписання її нової редакції обома сторонами.

Специфікація у новій редакції (а.с. 204 том 1) також датована 19.06.2019 і якщо нею в ході виконання договору змінювалися його умови (як доводить відповідач), то за наявними у справі доказами неможливо встановити, з якого часу починає діяти Специфікація у новій редакції.

За відсутності у примірнику нової Специфікації № 1 (а.с. 204 том 1) підпису керівника відповідача та інформації про дату фактичного складення цієї Специфікації немає доказів про набрання нею чинності.

Отже суд не може прийняти в якості належного і обґрунтованого твердження відповідача про те, що здійснюючи поставку останньої партії товару за накладною № 281 від 02.07.2019 (а.с. 33 том 1) відповідач фактично та правомірно діяв у відповідності до досягнутої домовленості обома сторонами у проекті нової Специфікації № 1 і кінцевих строків поставки не порушив.

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що позивачу з боку відповідача правомірно не було поставлено залишок товару вчасно, до 01.07.2019 включно, оскільки ніби саме позивач в цей день не надав автотранспорт на завантаження товару і не оплатив цей товар, як вимагається п. 3.1. договору поставки.

При цьому суд виходить з того, що пунктом 2.2. та 2.1. договору передбачено, що товар може поставлятися партіями, однак повний його обсяг, визначений договором, повинен бути поставлений у строк, передбачений Специфікацією (до 01.07.2019 включно). Дана умова не залежить від оплати товару -- за умовами п. 3.1. договору навантаження товару є первинним, а оплата товару - вторинним зобов`язанням сторін.

У відповідача немає доказів того, що він був готовий передати позивачу весь обсяг кукурудзи 01.07.2019, повідомляв позивача про готовність відвантаження товару, але саме позивач, як кредитор, прострочив прийняття виконання зобов`язання і за наслідки цього відповідач не несе відповідальності.

Представник позивача наполягає, що на час здійснення поставки останньої партії товару 02.07.2019 відповідач передавав, а позивач цей товар приймав вже із прострочкою, бо ніякі домовленості сторін про зміну строків поставки на той момент чинними не були і дані доводи відповідачем належним чином не спростовані.

Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 34 798,83 грн. за прострочення кінцевого терміну поставки товару за договором.

Доказів сплати цього штрафу відповідач суду не надав, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 34 7989,83 грн. штрафу.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача:

- 40 703,88 грн. як 7% штрафу за поставку неякісного товару вартістю 581 484,00 грн.;

- 87 222,60 грн. як 15% штрафу за порушення строків заміни товару в розмірі 15% його вартості;

- 46 182,70 грн. плати за простій транспортних засобів;

- 68 441,51 грн. за транспортно - експедиційні послуги перевезення неякісного товару;

- 20 461,54 грн. за послуги з оренди ємності для зберігання зерна;

- 6 142,00 грн. за інспекцію кукурудзи.

У частині цих вимог судом встановлено наступне:

Згідно п. 2.12 Договору встановлено порядок визначення фактичної якості Товару при поставці: якість Товару визначається лабораторією складу Покупця (або Вантажоодержувача/Порту/Терміналу) при розвантаженні.

У разі невідповідності якості Товару у місці поставки умовам цього Договору Товар повинен бути проінспектований незалежною атестованою лабораторією або незалежним сюрвеєром, які погоджуються обома Сторонами. Кожна Сторона повинна мати можливість бути присутньою при такій інспекції. Результати вищевказаної інспекції, за винятком випадків шахрайства або явної помилки, є остаточними і обов`язковими для Сторін. Всі витрати за простій транспорту та/або додаткові залізничні витрати, пов`язані з невідповідністю Товару та інспекцією Товару незалежною атестованою лабораторією або незалежним сюрвейєром здійснюються за рахунок Відповідача, а в разі підтвердження якісних показників Товару вимогам п. 1.3. цього Договору за рахунок Покупця.

Позивач доводить, що весь отриманий від Відповідача товар перевізником-Товариством з обмеженою відповідальністю «Олві Груп Україна» (на підставі укладеного з Позивачем Договору перевезення вантажів № 220519ПЯЧ від 22.05.2019 а.с. 52 том 1) був доставлений в Одеську область, для передачі на зберігання ТОВ «ТІС-Зерно» (елеватор).

Згідно висновків зернового складу ТОВ «ТІС-Зерно» частина кукурудзи 3класу доставлена Позивачем а/м НОМЕР_1/ НОМЕР_2 по накладній № 12 від 02.07.2019 року не відповідає показникам якості; 1,3% зіпсоване: а/м НОМЕР_3/ НОМЕР_4 по накладній № 678 від 02.07.2019 року, не відповідає показникам якості, а саме: 1,9% зіпсоване: а/м НОМЕР_5/НОМЕР_6 по накладній № 679 від 02.07.2019 року не відповідає показникам якості, а саме: запах не притаманний здоровому зерну; а/м НОМЕР_7/НОМЕР_8 по накладній № 112 від 02.07.2019 року, не відповідає показникам якості, а саме: запах не притаманний здоровому зерну 1,2 % зіпсоване.

Позивач доводить, що цим доказується передача відповідачем позивачу частини товару неналежної якості, за що договором між сторонами передбачено сплату санкцій.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 69-73 том 1) відповідачем було підтверджено факт отримання електронною поштою від позивача актів повернення зерна, а також він вказує, що факт складання актів не передбачений умовами договору, не випливає з Інструкції П6/П9 та не має юридичної сили для визначення якості поставленого товару.

Відповідач також вказує, що на 08 липня 2019 його було запрошено позивачем для проведення інспектування неякісного товару незалежною сюрвеєрською компанією ТОВ "Новімар" , однак через те, що 06 та 07 липня 2019 були вихідними днями, це повідомлення було надіслано невчасно і відповідач не мав об`єктивної можливості бути присутнім на перевірці якості зерна.

Відповідачем в актах повернення (а.с. 38-42 том 1) виявлено наступні розбіжності із фактичними обставинами взаємовідносин сторін та вимогами по умовах договору між сторонами:

- по надісланих актах не можливо ідентифікувати інспектування саме отриманої в ТОВ «Дубова» кукурудзи, адже з актів про повернення слідує, що в тих правовідносинах ТОВ «Гудгрейноіл» є не власником зерна кукурудзи, як передбачено умовами Договору між сторонами , а експедитором;

- вага та час складення актів про повернення не співпадають по часу відвантаження продукції ТОВ «Дубова» на ТОВ «Грудгрейноіл», що також свідчить про можливі зловживання та недобросовісність дій позивача;

- по актам про повернення не вбачається порушення Специфікації №1 до Договору, адже по означеному документу сторони передбачали допустиме пошкодження зерна не більше 5% (а.с. 23 том 1), при встановлених показниках пошкодження у актах 1,2 - 1,9%, а отже, навіть в межах допустимих норм;

- по актах про повернення вказано про наявність запаху, не характерному здоровому зерну, однак ні Специфікація №1 ні ДСТУ4525-2006 для кукурудзи 3-тього класу для кормових потреб, призначеної для експорту не передбачають такого виду дослідження як запах. Таке дослідження відповідач вважає суб`єктивним, що абсолютно виключається нормативною документацією, Договором між сторонами, Специфікацією № 1 до нього та положеннями ДСТУ кукурудза технічні умови 4525:2006 (а.с. 78 том 1);

- за умовами Договору, здійснене позивачем інспектування якості кукурудзи можливе було при розвантаженні. При цьому, як слідує з актів повернення та висновку ТОВ «Новімар», інспектування Товару проводилось вже щодо розвантаженої продукції, при цьому абсолютно неможливо її об`єктивно ідентифікувати, що вона належить саме ТОВ «Дубова»;

- відповідно процитованих вище накладних відвантаження партії товару, яка ніби не відповідає якості в розмірі 123,42т. мала б скластись щонайменше з частини зерна кукурудзи за накладною №280 від 1 липня 2019 року та іншою частиною за Накладної №281 від 2 липня 2019 року (49,36тон.). При цьому щонайменше нелогічним буде отримання покупцем такого зерна 1 та 2 го числа липня, отримання першого акту про повернення означеного зерна лише 3 липня та повідомлення продавця лише 6 липня в кінці світлового дня та в вихідний.

- згідно сертифікатів ТОВ «Новімар» №№09071, 0907 від 9 липня 2019 року встановлено вже інший відсоток пошкодженого зерна, який складав за цими сертифікатами 19.29% та 8,53% та значно не відповідала раніше надісланій вимозі та актам про повернення, на які посилається позивач. При цьому майже 20% пошкоджених зерен об`єктивно визначаються не озброєним оком та істотно можуть бути визначені на відміну від актованих актами про повернення до 2-х%. Також, істотною обставиною, що може вказувати на те, що насправді автомобілі позивачем вигружались чи перегружались є також те, що вага в автомобілях визначена інша, а ніж згідно з накладними.

- згідно сертифікатів ТОВ «Новімар» №№09071, 0907 дослідження проводилось цією компанією вже 9 липня 2019 року не на 16-му причалі, як викликалась в вихідний день ТОВ «Дубова», а в с. Візирка та не при розвантаженні автомобіля у відповідності до п. 2.12 Договору, а на складі. При цьому зі складу відібрано зразок, який вказав на 19,29% пошкоджених, а з автомобіля - 8,53% пошкоджених зерен. Отже, за умови, що перший зразок, що відібраний на складі взагалі не ідентифікується документально, як кукурудза ТОВ «Дубова» не має зв`язок з предметом даного спору взагалі. Інший зразок де виявлено - 8,53% пошкоджених ніби з автомобіля, по місцю перебування там же в с. Візирка, однак з якого саме автомобіля - не слідує з акту та сертифікату.

Виходячи із умов договору між сторонами, зібраних у справі доказів та пояснень сторін, суд вважає, що у позивача немає належних і допустимих доказів того, що позивач від відповідача дійсно отримав неякісне зерно кукурудзи.

У відповідності до ч. 1 ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

У справі немає доказів надання відповідачем позивачу у будь-якому вигляді окремих гарантій щодо якості товару, який передавався за договором між сторонами. Суд не має підстав вважати, що Сертифікати якості на товар одночасно є гарантіями продавців на якість товару, що ними продається.

При цьому суд виходить з положень ст. 662 ЦК України, якою визначено, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Питання гарантії якості товару регулюються ст. 675 ЦК України, за змістом якої товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Також за змістом ст.675,676 ЦК України суд вважає, що питання гарантії якості товару притаманне промисловим товарам з їх комплектуючими частинами.

Отже, для покладення на відповідача відповідальності за поставку неякісного зерна пшениці позивач за змістом ст.679 ЦК України повинен довести, що недоліки товару виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Для забезпечення цієї можливості сторонами у п. 1.4. договору було передбачено, що покупець зобов`язаний здійснити відбір проб товару з метою встановлення його якості до моменту його відвантаження на користь Покупця. Товар, завантажений на транспорт Покупця, вважається прийнятим.

При цьому даним пунктом позивача як Покупця не було обмежено ні в кількості таких проб, ні в місцях їх відбору, ні у первинному виборі лабораторії.

В справу не надано жодного доказу, що такі проби зерна були відібрані сторонами до часу передачі товару позивачу і по них було проведено експертизу якості товару. Отже зерно по договору між сторонами було отримано позивачем від відповідача без зауважень щодо його неналежної якості.

Невжиття позивачем заходів, які передбачені п. 1.4. Договору для убезпечення себе від отримання неякісного товару, є страхом і ризиком комерційної діяльності самого позивача.

На думку суду, подальше проведення позивачем експертизи якості зерна при його передачі кінцевому споживачу є його власною ініціативою та не покладає на відповідача ніякої відповідальності за виявлену неналежну якість зерна, виходячи з такого:

- в справі немає належних та допустимих доказів того, що перевірку якості зерна проведено стосовно саме того зерна кукурудзи, яка була отримана позивачем від відповідача в період 20.06 - 02.07.2019. У сторін немає збережених зразків відібраних проб зерна при його передачі позивачу у СТОВ "Дубова" с. Дубова, та доказів, що саме по цих пробах проведено експертизу.

- у справі немає достовірних доказів того, що на зерновий склад ТОВ "Тіс-зерно" позивач доставив саме ту кукурудзу, яку він отримав від відповідача по договору між сторонами. З моменту отримання зерна по договору між сторонами між відповідачами позивач став її повним власником та розпорядником, як визначено п. 2.10 договору від 19.06.2019.

- слушними є заперечення відповідача про те, що невідомо в яких умовах перевозилося зерно та як воно зберігалося в час простоїв автомобілів в період до моменту його доставки на склад ТОВ "Тіс-зерно" ( з 20.06 до 07.07.2019).

- відповідач не був присутнім на відібранні проб для експертизи якості зерна для лабораторії ТОВ "Тіс-зерно", а з матеріалів справи не вбачається, що такі проби взагалі відбиралися, в якій кількості, з яких автомобілів та яким способом.

Пунктом 5.3. Договору Сторони домовились, що у випадку невідповідності якісних показників Товару вимогам п. 1.3 даного Договору Покупець має право вимагати від Постачальника за своїм вибором: заміни Товару протягом 3 календарних днів: пропорційного зменшення ціни Товару; поставки більшої кількості Товару по зменшеній ціні; відмовитися від прийняття Товару та його оплати: а також додатково вимагати компенсувати Покупцеві всі витрати, понесені в зв`язку з прийняттям або не прийняттям Покупцем Товару неналежної якості. Покупець має право стягнути з Постачальника штраф у розмірі 7 % від вартості поставленого неякісного Товару.

П. 1.3. договору визначає, що вимоги до якості товару визнаються у Специфікації.

Специфікацією (а.с. 23 том 1) визначено, що якість товару повинна відповідати таким вимогам:

- волога - не більше 14%

- сміттєва домішка - не більше 2%

- биті зерна - не більше 5%

- пошкоджені зерна - не більше 5%

- амброзія - не більше 10 од/кг

- наявність будь-яких карантинних об`єктів, фузаріозу не допускається

-товар із зараженістю шкідниками не допускається, генетично модифіковані об`єкти не допускаються

інші показники повинні відповідати ДСТУ 4525:2006.

Позивач доводить, що зерно кукурудзи отримане ним від відповідача, передано перевізнику ТОВ "Олві Груп Україна" і призначалося для подальшої поставки експортеру ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна", пункт розвантаження ТОВ "ТІС-Зерно" порт "Південний" 16 причал про що, зокрема, зазначено у товарно-транспортній накладній № 12 від 02.07.2019 року (а.с. 178 том 1).

Клопотанням від 21.10.2019 (а.с. 220 том 1) позивач надав у справу докази лабораторної перевірки якості зерна в місці його розвантаження.

Суд відхиляє вказані докази як належні, які б засвідчували неякісність переданого відповідачем позивачу зерна кукурудзи по договору поставки від 19.06.2019, виходячи з наступного:

Документи, які знаходяться на а.с. 222-235 том 1 не мають назви, вказівки адреси місця прибуття і розвантаження товару, відсутні посилання на те, що зерно кукурудзи походженням від відповідача по справі. Документи містять посилання на власника зерна ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна", поклажодавця ТОВ "Гудгрейноіл" та зазначення ТОВ "Тіс-зерно" у верхньому рядку. Також кожен документ містить посилання на номери лабораторних аналізів (наприклад ПА 0456503), які слід вважати, що вже проведені на час складення документів. Датою прибуття і розвантаження товару вказано період з 21.06.2019 по 02.07.2019.

Натомість, прикладені позивачем картки аналізу зерна (а.с. 237-245 том 1) не мають посилання на такі ж номери лабораторних аналізів, назву лабораторії та датовані 03 і 07 липня 2019. Отримувачем вказано ТИС-Зерно Сервіс (ЛДКС). Не зазначено маси партії, маси проби, які відбиралися для аналізу.

Дати у картках аналізу зерна у порівнянні із датами, зазначеними у документах на а.с. 222-235 том 1 вказують на те, що аналізу 03 та 07 липня 2019 було піддано вже розвантажене на склад зерно і тому суд погоджується із доводами відповідача про те, що після розвантаження у загальний склад його неможливо ідентифікувати як зерно, яке було завезено на цей склад позивачем.

Водій позивача ОСОБА_1 (а.с. 250 том 1 та а.с. 17 том 2) у заяві свідка нічого не вказує про те, яким чином відбиралися проби для лабораторного аналізу зерна, яке він перевозив від ТОВ "Дубова". Також вказує, що після завантаження зерна кукурудзи у ТОВ "Дубова" це зерно 05 чи 07.07.2019 було перенаправлено до с. Візирка Одеська область (вантажоодержувач ТОВ "Тіс-Міндрбрива"). 08 липня 2019 товар було розвантажено у ємність для зберігання зерна на території нежитлових приміщень за адресою комплекс будівель та споруд № 2 с/рада Любопільська, Комінтерніський район, Одеська область.

За доводами представника позивача та свідка ОСОБА_1 з моменту завантаження товару у ТОВ "Дубова" і до часу його розвантаження на території с/рада Любопільська, Комінтернівський район, Одеська область ніким не вчинялися жодні дії щодо розвантаження, перезавантаження чи навантаження аналогічного товару. Однак такі доводи не підтверджуються доказами, що ідентифікують партії товару, як наприклад, плобування товару в автомобілях за участі обох сторін. Товарно-транспортні накладні на перевезення товару суд достатніми доказами для встановлення такої обставини не вважає.

Також вказавши перевезення товару у пункт розвантаження ТОВ "Тіс-Зерно" порт Південний 16 причал (наприклад, накладна а.с. 167 том 1), позивач замовив експертне дослідження зерна ТОВ "Новімар", яке було проведено у с. Візирка вже 09.07.2019, а сам висновок складено у м. Херсон (а.с. 48, 49 том 1, переклад а.с. 15,16 том 2), а не у місці його розвантаження за накладними, що знову ж таки є доказом неможливості ідентифікації цього зерна як товару, отриманого від відповідача.

Щодо дослідження ТОВ "Новімар" також відсутні будь-які докази відібрання проб зерна та як це було проведено. В яких умовах перевозилося та зберігалося зерно до часу проведення дослідження 09.07.2019 ТОВ "Новімар" - доказів у справі немає.

Також немає доказів про атестацію чи сертифікацію лабораторії ТОВ "Новімар".

Отже, суд вважає, що у справі немає належних і допустимих доказів того, що позивач в установленому договором між сторонами порядку провів лабораторні дослідження зерна погодженою обома сторонами незалежною лабораторією чи незалежним сюрвейєром на час отримання зерна у місці його поставки ТОВ "Дубова" в с. Дубова і отримав негативний результат по якості. Також не надано достовірних і належних доказів того, що при розвантаженні товару було проведено лабораторний аналіз саме того зерна, яке було отримано позивачем від відповідача, відсутні докази відбирання проб зерна і присутності при цьому представників відповідача. Дотримання умов зберігання зерна при його перевезенні від с. Дубова і до місця розвантаження, де було проведено лабораторний аналіз зерна, доказами не підтверджено.

Отже позивачем не доведено, що недоліки зерна, за які відповідає продавець, виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Позивач вказує, що він поніс витрати на зберігання 123,72 тон зерна, яке виявилося неякісним і не було прийнято вантажоодержувачем. 07 липня 2019 року Позивачем укладено з Приватним підприємством «Вимпел Юг» Договір № 01/07-19 суборенди рухомого майна у приміщеннях, згідно умов якого Позивачем орендовано рухоме майно - ємність для зберігання зерна КТ 1000 «сілос» на території нежитлових приміщень за адресою: комплекс будівель та споруд № 2, с/рада Любопільська, Комінтернівський район, Одеська область.

Згідно п. 5.3. Договору поставки від 19.06.2019 між сторонами, у випадку невідповідності якісних показників зерна вимогам Специфікації, позивач в т.ч. має право на заміну товару протягом 3 календарних днів.

На виконання вищезазначених умов Договору Позивачем 05.07.2019 було направлено Відповідачу Вимогу № 05/07 (а.с. 46-47 том 1) про заміну неякісного товару протягом 3 (трьох) робочих днів із дня отримання даної Вимоги на аналогічний товар належної якості, що встановлені вимогами, які містяться в Специфікації № 1 до Договору поставки № 190619/01 від 19 червня 2019 року.

Дана Вимога отримана Відповідачем 13.07.2019, що підтверджується підписом представника Відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 55 том 1).

Відповідно до Актів ( а.с. 38-42 том 1) , поставлений товар за висновком позивача підлягає поверненню:

на підставі акту від 03.07.2019 (а.с. 38) по накладній № 12 від 02.07.2019 якість завезеної продукції не відповідає показникам: по испорченим: 1,9 % і підлягає поверненню;

на підставі акту від 03.07.23019 (а.с. 39) по накладній № 679 від 02.07.2019 якість завезеної продукції не відповідає по таких показниках: по запаху, запах не властивий здоровому зерну і підлягає поверненню;

на підставі акту від 03.07.2019 (а.с. 40) по накладній № 678 від 02.07.2019 якість завезеної продукції не відповідає показникам: по испорченим: 1,3 % і підлягає поверненню;

на підставі акту від 07.07.2019 ( а.с. 41) по накладній №128 від 06.07.2019 якість завезеної продукції не відповідає показникам: по испорченим: 1,2 % по поврежденным 6,4 % і підлягає поверненню;

на підставі акту від 03.07.2019 (а.с. 42) по накладній № 112 від 02.07.2019 якість завезеної продукції не відповідає по таких показниках: по испорченым 1,2%, по запаху, запах не властивий здоровому зерну і підлягає поверненню;

Як стверджує позивач Відповідачем не здійснено заміни неякісного товару на аналогічний якісний товар.

Позивач доводить, що інспекцію неякісного товару здійснено незалежним сюрвейєром (ТОВ «Наві Мар»). Згідно наданих ТОВ «НовіМар» сертифікатів № 09071 (а.с. 48 том 1) та № 0907 (а.с. 49 том 1) від 09.07.2019 року підтверджено невідповідність якості поставленого товару, вимогам погодженим сторонами у Специфікації № 1, а саме, зокрема відсоток пошкодженого зерна, який складає 19,29% та 8,53 % відповідно, що значно перевищує погоджений Сторонами показник в 5%.

Тобто, за доводами позивача, частина поставленого Відповідачем товару, а саме 123,72 тони на загальну суму 581 484,00 (п`ятсот вісімдесят одна тисяча чотириста вісімдесят чотири) гривні 00 копійок, не відповідає вимогам якості, передбаченим договором.

На підставі того, що відповідач поставив неякісний товар та не вжив заходів до його заміни на якісний товар, позивач просить стягнути 7% штрафу від вартості поставленого неякісного товару в розмірі 40 703,88 грн. (п. 5.3. договору поставки) і 15% від цієї ж вартості незаміненого товару в розмірі 87 222,60 грн. (п. 5.2. договору).

Оскільки доказів неякісності товару, яка мала місце на час передачі товару, за які відповідає продавець, позивачем суду не надано, то підстав для стягнення штрафу за вказані порушення суд не вбачає.

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача компенсацію його витрат в сумі

-46 182,70 грн. плати за простій транспортних засобів (рахунок на оплату № ОУУА-00193 від 08.07.2019 - а.с. 56 том 1);

- 68 441,51 грн. за транспортно - експедиційні послуги перевезення неякісного товару в кількості 124,44 тон (рахунок на оплату № ОУУА-00191 від 08.07.2019 - а.с. 57 том 1);

- 20 461,54 грн. за послуги з оренди ємності для зберігання зерна КТ 1000 (123,56 тон Х 4 доби - рахунок на оплату № 23 від 09.07.2019 - а.с. 59 том 1);

- 6 142,00 грн. за інспекцію кукурудзи (рахунок № 0807 від 08.07.2019 - а.с. 58 том 1).

Ці витрати пов`язані з доводами позивача про те, що частина зерна кукурудзи на суму 581 484,00 грн. є неякісним товаром. Однак суд вже обґрунтував свої висновки про те, що належних і допустимих доказів того, що неякісність зерна кукурудзи була встановлена належним чином і неякісність товару мала місце на момент його передачі (за що відповідає продавець - ст. 679 ЦК України) суду у справу не було подано.

Крім того в частині цього стягнення суд враховує таке:

Позивач право на стягнення вказаних компенсацій його витрат обґрунтовує умовами п. 2.12 договору поставки між сторонами від 19.06.2019, яким передбачено, що всі витрат за простій транспорту та/або додаткові залізничні витрати, пов`язані із невідповідністю товару та інспекцією товару незалежною атестованою лабораторією або незалежним сюрвейєром, здійснюються за рахунок постачальника.

Дана умова знаходиться у другому абзаці п. 2.12. Однак даний абзац застосовується лише до виявлення невідповідності товару в місці його поставки умовам договору між сторонами. Як вже визначився суд, місцем поставки товару за мовами договору між сторонами є с. Дубова за місцем знаходження відповідача, а не місце кінцевого розвантаження товару, який перевозиться позивачем.

Судом вже встановлено, що в порушення п 1.4. договору між сторонами позивач не вжив ніяких заходів до відбору проб зерна для встановлення його належної якості до часу завантаження на автомобілі та не провів лабораторне дослідження зерна до часу отримання товару.

Витрати, передбачені другим абзацом п. 2.12. договору у вигляді витрат за простій транспорту та/або додаткові залізничні витрати, пов`язані із невідповідністю товару та інспекцією товару незалежною атестованою лабораторією або незалежним сюрвейєром, відповідач несе лише в разі, якщо буде встановлено невідповідність якості товару в місці його поставки, після чого товар повинен бути проінспектований незалежною атестованою лабораторією або незалежним сюрвеєром за погодженням обох сторін.

Наявності обставини виявлення неякісності товару в місці його поставки с. Дубова та подальшої перевірки якості товару незалежною атестованою лабораторією або незалежним сюрвеєром перед завантаженням зерна на автомобілі -- позивачем суду не подано.

Тому немає підстав для застосування п. 2.12. договору для покладення відповідальності на відповідача за витрати позивача, перелічені в даному пункті та пов`язані із невідповідністю товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Нормами Цивільного кодексу України встановлено:

продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (ст. 673 ч. 1);

у разі істотного порушення вимог щодо якості товару вимагати заміни товару (ст. 678 ч. 2 п. 2);

покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку (ст. 680 ч.ч. 1, 3);

до вимог у зв`язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності).

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що правомірність підстав позовних вимог доведена позивачем лише частково, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає лише штраф в розмірі 34 798,83 грн. за прострочення поставки товару на підставі договору поставки № 190619/01 від 19.06.2019.

В решті вимог у позові слід відмовити.

Судовий збір у розмірі 521,98 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, решта судового збору - на позивача.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дубова" (ідентифікаційний код 03794271, с. Дубова, Уманський район, Черкаська область, вул. Жовтнева, 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудгрейноіл" (ідентифікаційний код 39685847, м. Кропивницький, Кіровоградська область, вул. Ю. Бутусова, 22В) -- 34 798,83 грн. штрафу за прострочення постави товару на підставі договору поставки № 190619/01 від 19.06.2019 та 521,98 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2019

Суддя Н.М. Спаських