ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.12.2019р. Справа №910/9018/19

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (04136, м.Київ, вул.Північно-Сирецька, 1-3, ; адреса для листування: 04070, м.Київ, вул.П.Сагайдачного, 17) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Шевченка Андрія Миколайовича

до відповідача: Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м.Київ, вул.Госпітальна, 12Г, )

про стягнення 1061617,49 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Клименко Ю.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Солдатенко А.М. - адв.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», м.Київ в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Шевченка Андрія Миколайовича звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м.Київ про стягнення заборгованості з орендної плати за договором №1-МК від 01.10.2013р. оренди нежилого приміщення, заборгованості з орендної плати за договором №15 від 29.11.2013р. оренди обладнання, витрат за отримані комунальні послуги, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, що разом становить 1061617,49 грн.

Виходячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, заявлена до стягнення сума у розмірі 1061617,49 грн складається з наступного:

- борг з орендної плати за договором №1-МК від 01.10.2013р. - 483912 грн,

- борг з орендної плати за договором №15 від 29.11.2013р. - 19800 грн,

- борг з оплати спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат, пов`язаних з утриманням приміщення за договором №1-МК від 01.10.2013р. - 18463,26 грн,

- пеня - 120334,03 грн,

- штраф - 51079,60 грн,

- 3% річних - 59471,55 грн,

- інфляційні - 308557,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору №1-МК від 01.10.2013р. оренди нежилого приміщення та договору №15 від 29.11.2013р. оренди обладнання в частині проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків, що стало підставою для нарахування неустойки, відсотків річних та інфляційних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.07.2019р. вказану позовну заяву з додатками направлено за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.09.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/9018/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у відзиві №19/7-07/ від 08.10.2019р. позовні вимоги не визнав з посиланням на те, що орендоване майно та обладнання не використовувались Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за цільовим призначенням у спірний період через дію обставини, за які орендар не відповідає. Разом з цим, відповідач зазначав, що у Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не виникло обов`язку щодо здійснення платежів за договорами №1-МК від 01.10.2013р. та №15 від 29.11.2013р., оскільки позивачем не було надано передбачених вказаними правочинами рахунків.

У відзиві також заявлено про застосування позовної давності до частини вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (спірний період: грудень 2014 року - травень 2016 року, звернення до суду 10.07.2019р.).

У відповіді №16-11-б.б/7099 від 18.10.2019р. на відзив Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» проти доводів відповідача заперечувало.

Разом з тим, зазначена відповідь підписана представником Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» за довіреністю - провідним юрисконсультом управління стягнення заборгованості Юридичного департаменту Кісільовою К.О.

У запереченнях на відповідь на відзив №19/7-03/311 від 31.10.2019р. Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» просило суд відмовити у прийнятті вказаної відповіді позивача, оскільки остання підписана неуповноваженою на вчинення відповідних дій особою.

З цього приводу суд зазначає про наступне:

За приписами ст.166 Господарського процесуального кодексу України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 та ч.ч.1, 4, 5 ст.131-2 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка, зокрема, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Як визначено у підпункті 11 п.16-1 Перехідних положень Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» набрав чинності 30.09.2016р.

За приписами ч.ч.1, 3, 4 ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

В силу норм ч.ч.1, 2 ст.58 вказаного кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Отже, представництво у судах першої інстанції з 01.01.2019р. здійснюється виключно адвокатами. З урахуванням приписів ч.2 ст.58 Господарського процесуального кодексу України виключення з загального правила становлять провадження у малозначних справах.

Як зазначалось, ухвалою суду від 16.09.2019р. справу №910/9018/19 було вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, що виключає можливість допуску до участі у розгляді справи, в т.ч., подання та підписання заяв по суті справи, в якості представника особи, що не має адвокатського посвідчення.

Слід зазначити, що позовну заяву подано у процедурі ліквідації Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною організацією (установою, закладом), що не є тотожним поняттю «орган державної влади», внаслідок чого абзац другий підпункту 11 п.16-1 Перехідних положень Конституції України у цьому випадку не підлягає застосуванню.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, відповідь №16-11-б.б/7099 від 18.10.2019р. Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на відзив, підписана представником позивача за довіреністю - провідним юрисконсультом управління стягнення заборгованості Юридичного департаменту Кісільовою К.О., яка не є адвокатом, не приймається судом до уваги як така, що подана з порушенням норм чинного господарського процесуального законодавства України.

Виходячи з того, що судом не прийнято відповідь на відзив Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», судом також не приймаються заперечення №19/7-03/311 від 31.10.2019р. на відповідь на відзив Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Ухвалою суду від 03.12.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.12.2019р.

Представник позивача у судове засідання 24.12.2019р. з розгляду справи по суті не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений.

Представник відповідача у судове засідання 24.12.2019р. з розгляду справи по суті з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Разом з тим, норми ст.43 вказаного кодексу України зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність представника позивача у судовому засіданні 24.12.2019р. не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення відповідача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні за змістом приписи місить ч.1 ст.283 Господарського кодексу України.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1 ст.760 Цивільного кодексу України).

В силу норм ч.1 ст.795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Як свідчать матеріали справи, 01.01.2013р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір №1-МК оренди нежилого приміщення, за змістом п.п.1.1, 1.4 якого орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування, а саме - в оренду, нежиле приміщення загальною площею 188 кв. м, що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Малиновського, буд.59, приміщення 2, яке обладнане системою пожежної сигналізації, системою охоронно-тривожної сигналізації, системою відеоспостереження, структурованою кабельною системою згідно переліку, наведеного в додатку №1 до даного договору (приміщення), а орендар зобов`язується прийняти від орендодавця приміщення у строкове платне користування, а саме - в оренду, і сплачувати орендареві плату за оренду приміщення в порядку і розмірі, визначених цим договором. Приміщення надається орендареві з метою розміщення територіального відокремленого безбалансового відділення орендаря (відділення банку). Орендар особисто несе відповідальність за одержання та підтримання чинності будь-яких ліцензій та дозволів, необхідних для ведення господарської діяльності орендаря, якщо такі вимагаються діючим законодавством України.

Передача приміщення орендодавцем в оренду орендареві здійснюється на підставі акта приймання-передачі приміщення в оренду, який підписується представниками (уповноваженими особами) сторін не пізніше 31.10.2013р. (п.2.1 договору №1-МК від 01.10.2013р.).

31.10.2013р. на виконання умов укладеного сторонами договору оренди №1-МК від 01.10.2013р., орендодавець передав орендарю майно відповідно до акту приймання-передачі нежилого приміщення. Вказаний акт підписано представниками сторін та скріплено печатками орендаря та орендодавця.

За приписами розділу 5 договору №1-МК від 01.10.2013р. останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 26.07.2016р. (включно).

Одночасно, 29.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» (орендодавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (орендар, відповідач, нині - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») був підписаний договір №15 оренди обладнання, за приписами п.п.1.1, 1.3 якого орендодавець передає в строкове платне користування, а саме - в оренду, майно згідно з переліком, що міститься в додатку №1 до даного договору, що є його невід`ємною частиною (обладнання), а орендар зобов`язується прийняти від орендодавця обладнання у строкове платне користування, а саме - в оренду, і сплачувати орендодавцеві орендну плату за оренду обладнання в порядку і розмірі, визначених цим договором. Обладнання надається орендарю для використання за його функціональним призначенням.

Передача обладнання орендодавцем в оренду орендареві здійснюється за адресою: м.Макіївка, вул.Малиновського, буд.59, приміщення 2 на підставі акта приймання-передачі обладнання в оренду, який підписується представниками (уповноваженими особами) сторін, протягом 3-х днів з моменту підписання договору, скріплюється відбитками їх печаток та є невід`ємною частиною цього договору. Передача обладнання орендодавцем в оренду орендареві здійснюється в день підписання акту приймання-передачі обладнання в оренду (п.2.1 договору №15 від 29.11.2013р.).

01.12.2013р. на виконання умов договору оренди №15 від 29.11.2013р., орендодавець передав орендарю майно відповідно до акту приймання-передачі обладнання в оренду. Вказаний акт містить перелік майна, що передається в оренду, підписаний представниками сторін та скріплений печатками орендаря та орендодавця.

За приписами п.9.1 укладеного сторонами правочину останній набирає чинності з 01.12.2013р. і діє по 26.07.2016р. включно.

Зазначені договори підписані та скріплені печатками Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» та Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Факт перебування сторін у договірних відносинах на момент виникнення спірних правовідносин учасниками розгляду справи не заперечується.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказані вище договори як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

В силу норм ч.ч.1, 3 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч.ч.1, 4 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3 договору №1-МК від 01.10.2013р. за оренду приміщення орендар вносить орендну плату в національній валюті України в розмірі, встановленому цим договором. Розмір місячної орендної плати за цим договором становить 26884 грн в т.ч. ПДВ. Орендна плата вноситься орендарем самостійно щомісячно, починаючи з дати підписання акту прийому-передачі, в розмірі, який передбачений цим договором в термін не пізніше 10-го числа календарного місяця, наступного за тим календарним місяцем за який вона вноситься, на підставі цього договору. Внесення орендної плати здійснюється шляхом переказу грошових коштів на рахунок орендодавця, вказаний в розділі 11 даного договору. Орендна плата вважається сплаченою з моменту зарахування грошових коштів на рахунок орендодавця.

За приписами п.3.7 вказаного договору оренди нежилого приміщення відшкодування орендодавцю спожитих орендарем комунальних послуг та експлуатаційних витрат, пов`язаних з утриманням приміщення, а саме за централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газове та електропостачання, централізоване опалення, а також користування прибудинковою територією і вивезення побутових відходів буде здійснюватись за рахунками, які одночасно є актами відшкодування витрат, що виписуються орендодавцем на підставі показань відповідних лічильників, встановлених у приміщенні (у разі відсутності чи несправності лічильника обліку спожитої орендарем комунальної послуги та/або експлуатаційних витрат об`єм такої спожитої комунальної послуги визначатиметься за нормами відповідної площі приміщення, чи кількості працівників орендаря, які постійно працюють у приміщенні). Рахунки для відшкодування орендодавцю спожитих орендарем комунальних послуг та експлуатаційних витрат, пов`язаних з утриманням приміщення, орендодавець передає працівникам (представникам) орендаря не пізніше 15 числа календарного місяця, наступного за тим календарним місяцем, за який здійснюється відшкодування спожитих орендарем комунальних послуг та експлуатаційних витрат, пов`язаних з утриманням приміщення. У рахунках на відшкодування спожитих орендарем комунальних послуг та експлуатаційних витрат, пов`язаних з утриманням приміщення, орендодавець зобов`язаний приводити детальний розрахунок суми відшкодування спожитих орендарем комунальних послуг та експлуатаційних витрат, пов`язаних з утриманням приміщення.

За оренду обладнання орендар вносить плату в національній валюті України на поточний рахунок орендодавця в розмірі, що становить 1100 грн, в т.ч. ПДВ за кожний календарний місяць користування. Плата за оренду вноситься щомісячно до 15-го числа календарного місяця, за який вона вноситься на підставі виставлених орендодавцем актів-рахунків наданих послуг (п.п.3.1, 3.3 договору №15 від 29.11.2013р.).

Як зазначає позивач, відповідач обов`язок щодо своєчасної та в повному обсязі оплати орендної плати та компенсаційних витрат у передбачений договорами строк не виконував, внаслідок чого за період з грудня 2014 року по травень 2016 року виникла заборгованість в загальній сумі 522175,26 грн (розрахунок заборгованості за договорами №1-МК від 01.10.2013р. оренди нежилого приміщення, №15 від 29.11.2013р. оренди обладнання станом на 03.07.2019р.), а саме:

- заборгованість по оплаті орендних платежів за договором №1-МК від 01.10.2013р. за період з грудня 2014 року по травень 2016 року включно - 483912 грн (з урахуванням встановленого п.3.2 вказаного договору оренди розміру місячної орендної плати на рівні 26884 грн),

- заборгованість по оплаті спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат, пов`язаних з утриманням приміщення за договором №1-МК від 01.10.2013р. - 18463,26 грн;

- заборгованість по оплаті орендних платежів за договором №15 від 29.11.2013р. за період з грудня 2014 року по травень 2016 року включно - 19800 грн (з урахуванням встановленого п.3.1 зазначеного договору оренди обладнання розміру орендної плати за один календарний місяць у розмірі 1100 грн).

Згідно з ч.4 ст.14 Цивільного кодексу України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.4, 6 ст.762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Таким чином, за наявності та доведеності підстав, передбачених вказаною нормою, орендар може реалізувати своє право на звільнення від сплати орендної плати. При цьому, до предмету доказування в такому разі входить встановлення повної неможливості використання майна у цілях, передбачених договором.

Указом №405/2014 від 14.04.2014р. Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за змістом ч.1 ст.1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Згідно з ч.2 зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.

На виконання абз.3 п.5 ст.11 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями №1053-р від 30.10.2014р., №1275-р від 02.12.2015р. Кабінету Міністрів України затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено місто Макіївку.

Розпорядженням №1085-р від 07.11.2014р. Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. До переліку пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження увійшло місто Макіївка.

Одночасно, постановою №436 від 23.07.2014р. Правління Національного банку України визнано, що на території Донецької, Луганської областей та Автономної Республіки Крим склалася ситуація, яка унеможливлює роботу банківської системи у звичайному порядку. З метою забезпечення фінансування потреб держави та життєдіяльності населення, на виконання вимог Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженої постановою №435 від 22.07.2014р. Правління Національного банку України, запроваджено, починаючи з 24.07.2014р., надзвичайний режим роботи банківської системи в Донецькій, Луганській областях та Автономній Республіці Крим.

06.08.2014р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову №466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій», відповідно до якої, починаючи з 24.07.2014р. на території, зокрема, Донецької області було запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи.

30.04.2018р. Указом Президента України №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», введено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України.

На час розгляду справи операція об`єднаних сил триває.

Як вказувалось судом, об`єктом оренди за договором №1-МК від 01.10.2013р. є нежиле приміщення загальною площею 188 кв. м, що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Малиновського, буд.59, приміщення 2 (п.1.1), за договором №15 від 29.11.2013р. - обладнання (сейф, кондиціонери, повітряно-теплова завіса), які знаходяться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Малиновського, буд.59, приміщення 2.

Відтак, з огляду на приписи ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що існування обставин (проведення антитерористичної операції, операції об`єднаних сил та надзвичайного режиму роботи банківської системи), що мали місце у даному випадку та за які відповідач не відповідає, є підставою для звільнення останнього від оплати орендної плати за весь спірний період, у якому існували такі обставини - час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане за цільовим призначенням.

В частині вимог про відшкодування спожитих орендарем комунальних послуг та експлуатаційних витрат, пов`язаних з утриманням приміщення, суд також відмовляє, оскільки неможливість користування орендованим майном свідчить про те, що такі послуги не могли бути отримані відповідачем.

Суд також частково погоджується з твердженнями відповідача про безпідставність позовних вимог в частині стягнення 18463,26 грн ще і тому, що позивачем не надавались рахунки для відшкодування спожитих орендарем комунальних послуг та експлуатаційних витрат, пов`язаних з утриманням приміщення, оскільки їх розмір не є фіксованим.

Водночас, наявність або відсутність обставин фактичного отримання рахунків на оплату орендних платежів не звільняє відповідача від обов`язку сплатити орендні платежі у разі фактичного користування майном.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду на приписи чинного законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» сум заборгованості з орендної плати за договором №1-МК від 01.10.2013р. оренди нежилого приміщення, заборгованості з орендної плати за договором №15 від 29.11.2013р. оренди обладнання, витрат за отримані комунальні послуги у загальній сумі 522175,26 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 120334,03 грн за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті орендних платежів, спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат за договором №1-МК від 01.10.2013р., орендних платежів за договором №15 від 29.11.2013р.; штрафу у розмірі 51079,60 грн, нарахованого на підставі п.8.2 договору №1-МК від 01.10.2013р.; 3% річних у розмірі 59471,55 грн за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті орендних платежів, спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат за договором №1-МК від 01.10.2013р., орендних платежів за договором №15 від 29.11.2013р.; інфляційних втрат у розмірі 308557,05 грн за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті орендних платежів, спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат за договором №1-МК від 01.10.2013р., орендних платежів за договором №15 від 29.11.2013р., суд також відмовляє, оскільки вони мають похідний характер від вимог про стягнення орендної плати та відповідних витрат.

З огляду на те, що суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості, позовна давність, про яку заявлено Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» у відзиві №19/7-07/ від 08.10.2019р., при розгляді цієї справи судом не застосовується.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не впливають на висновки суду щодо розгляду справи по суті.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 15924,26 грн підлягає віднесенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.46, 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», м.Київ в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Шевченка Андрія Миколайовича до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м.Київ про стягнення заборгованості з орендної плати за договором №1-МК від 01.10.2013р. оренди нежилого приміщення, заборгованості з орендної плати за договором №15 від 29.11.2013р. оренди обладнання, витрат за отримані комунальні послуги, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, що разом становить 1061617,49 грн.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 24.12.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 03.01.2020р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця