ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.12.2019р. Справа №905/1642/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Ленд» (93800, Луганська обл., м.Голубівка, вул.Орджонікідзе, 2-А, )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» (84205, Донецька обл., м.Дружківка, вул.Машинобудівників, 34-Б, )

про стягнення 39043092,73 грн

Суддя Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Клименко Ю.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: Воронов Р.С. - адв.

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Ленд», м.Голубівка звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром», м.Дружківка про стягнення основного боргу у сумі - 29570056 грн, 3% річних - 2192167,72 грн, інфляційних - 7280869,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №УПр14/86 від 16.12.2014р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних.

Ухвалою суду від 11.09.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1642/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив.

Ухвалою суду від 11.12.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.12.2019р.

Представник позивача у судове засідання 26.12.2019р. з розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 26.12.2019р. з розгляду справи по суті не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Разом з тим, норми ст.43 зазначеного нормативно-правового акту зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність у судовому засіданні представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписом ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 16.12.2014р. позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було підписано договір №УПр14/86.

За приписами п.п.1.1, 2.1 укладеного сторонами правочину постачальник зобов`язаний передати, а покупець - прийняти та оплатити вугільну продукцію (ресурси) на умовах, передбачених цим договором. Кількість, номенклатура ресурсів вказуються у специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємними частинами.

За змістом п.п.3.1, 3.2 договору №УПр14/86 від 16.12.2014р. поставка ресурсів здійснюється видами транспорту, вказаними у специфікаціях. Постачальник зобов`язується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у специфікаціях у відповідності до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року. Строки поставки вказується у специфікаціях.

Згідно з п.4.3 вказаного договору загальна сума договору визначається як сумарна вартість ресурсів, поставка яких здійснюється відповідно до доданих до нього специфікацій.

Даний договір діє до 31.12.2017р. закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі, гарантійних) за цим договором (п.10.5 договору №УПр14/86 від 16.12.2014р. в редакції додаткової угоди №3 від 25.11.2016р.).

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, Приватне акціонерне товариство «Єнакієвський коксохімпром» звернулось до позивача із заявками №01/1513-9.30 від 24.01.2017р., №01/81-9.30 від 24.01.2017р. про поставку вугілля, а саме:

1) в січні 2017 року:

- 7000 т вугільного концентрату марки «К» з вугілля шахти Краматорка, в т.ч.: 3500 т концентрату ЦЗФ «Пролетарська» з кількісними показниками: вміст сірки - до 1,7%, вміст золи середній - 8,4%, граничний - 9,4%, вологість - 10%; 3500 т концентрату ЦЗФ «Колосниковська» з кількісними показниками: вміст сірки - до 1,5%, вміст золи середній - 8,4%, граничний - 9,0%, вологість - 10%; ціна 2400 грн з ПДВ за 1 т, на умовах СРТ, склад отримувача, поставка автотранспортом.

2) в лютому 2017 року:

- 5000 т вугільного концентрату ЦЗФ «Колосниковська» марки «К» з вугілля шахти Краматорка з кількісними показниками: вміст сірки - до 1,5%, вміст золи середній - 8,4%, граничний - 9,0%, вологість - 10%; ціна 2400 грн з ПДВ за 1 т, на умовах СРТ, склад отримувача, поставка автотранспортом.

З метою узгодження наведених вище поставок вугільного концентрату, постачальником були складені та підписані специфікації №19 від 27.12.2016р., №20 від 31.01.2017р. до договору №УПр14/86 від 16.12.2014р., які в подальшому скеровані засобами електронного зв`язку на адресу покупця, про що свідчать додані до позову роздруківки з електронної скриньки Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Ленд».

При цьому, зазначені специфікації (з урахуванням змін від 18.01.2017р., 16.02.2017р.) до договору №УПр14/86 від 16.12.2014р. містять відомості про номенклатуру ресурсів, їх кількість, якісні показники, ціну, умови оплати та поставки товару, а саме:

- за специфікацією №19 від 27.12.2016р.: вугілля кам`яне, К(К2) 0-100 (ЦЗФ Колосниковська з вугілля шахти Краматорка) ТУ У 05.1-3:2016) у кількості 7000 т вартістю 2400 грн з ПДВ за 1 т; умови поставки: СРТ-склад покупця, м.Єнакієве, вул.Марата, 1, поставка автотранспортом у відповідності до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року (п.2); строк поставки: січень 2017 року (п.4); строк оплати: по факту поставки протягом 30 календарних днів (п.5);

- за специфікацією №20 від 31.01.2017р.: вугілля кам`яне, К(К2) 0-100 (ЦЗФ Колосниковська з вугілля шахти Краматорка) ТУ У 05.1-3:2016) у кількості 7000 т вартістю 2400 грн з ПДВ за 1 т; умови поставки: СРТ-склад покупця, м.Єнакієве, вул.Марата, 1, поставка автотранспортом у відповідності до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року (п.2); строк поставки: лютий 2017 року (п.4); строк оплати: по факту поставки протягом 30 календарних днів (п.5).

Представлені до матеріалів справи додатки до договору №УПр14/86 від 16.12.2014р. містять підпис уповноваженої особи постачальника (директор В.І.Чмільов) та відтиск печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Ленд»; з боку покупця зазначені документи не підписані.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п.2.4, 2.5 вказаного Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

За твердженням позивача, на підставі укладеного сторонами правочину у січні - лютому 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Ленд» було поставлено відповідачу товар на загальну суму 34270056 грн, про що свідчать акти приймання-передачі вугільної продукції №01 від 03.01.2017р. на суму 1748976 грн (728,740 т), №02 від 05.01.2017р. на суму 1919664 грн (799,860 т), №03 від 10.01.2017р. на суму 1596912 грн (665,380 т), №04 від 12.01.2017р. на суму 1795488 грн (748,120 т), №05 від 15.01.2017р. на суму 2456736 грн (1023,640 т), №06 від 17.01.2017р. на суму 1712928 грн (713,72 т), №07 від 19.01.2017р. на суму 2375448 грн (989,77 т), №08 від 24.01.2017р. на суму 1853424 грн (772,26 т), №09 від 28.01.2017р. на суму 1926768 грн (802,82 т) (специфікація №19 від 27.12.2016р.); №10 від 02.02.2017р. на суму 2053392 грн (855,58 т), №11 від 05.02.2017р. на суму 1338672 грн (557,78 т), №12 від 09.02.2017р. на суму 1292256 грн (538,44 т), №13 від 13.02.2017р. на суму 1582080 грн (659,20 т), №14 від 14.02.2017р. на суму 2007120 грн (836,30 т), №15 від 15.02.2017р. на суму 1919904 грн (799,96 т), №15 від 15.02.2017р. на суму 1919904 грн (799,96 т), №16 від 16.02.2017р. на суму 1406592 грн (586,08 т), №17 від 17.02.2017р. на суму 1366992 грн (569,58 т), №18 від 18.02.2017р. на суму 2089584 грн (870,66 т), №19 від 23.02.2017р. на суму 1827120 грн (761,30 т) (специфікація №20 від 31.01.2017р.).

Вищеперелічені акти приймання-передачі вугільної продукції скріплені печатками підприємств, з боку покупця підписані генеральним директором А.Е.Мадар, а з боку постачальника - директором В.І.Чмільовим.

Господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів стосовно наявності у відповідача, як покупця за договором, будь-яких заперечень та претензій щодо неналежного виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з передання товару.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що передана згідно представлених актів приймання-передачі вугільна продукція відповідачем не була прийнята з підстав неналежної якості або порушення постачальником умов щодо кількості та асортименту продукції, так само в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт застосування відповідачем передбачених законом та договором наслідків порушення постачальником умов договору щодо порядку та строків поставки, кількості, асортименту, якості товару.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами поставку товару на загальну суму 34270056 грн в межах договору №УПр14/86 від 16.12.2014р.

Разом з цим, господарським судом враховано, що предмет здійсненої поставки та фактично складені документи до неї, повністю співпадають з товаром, передбаченим в договорі №УПр14/86 від 16.12.2014р. (п.1.1); наявність звернення покупця протягом дії укладеного сторонами правочину з пропозиціями відвантаження вугільної продукції у січні-лютому 2017 року (листи №01/1513-9.30 від 24.01.2017р., №01/81-9.30 від 24.01.2017р.), з огляду на що, непідписання з боку покупця специфікацій не свідчить про неотримання продукції, недійсність договору поставки та не звільняє відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань з оплати одержаного товару.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором №УПр14/86 від 16.12.2014р. обов`язок щодо оплати товару у повному обсязі та у визначений угодою строк не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу в сумі 29570056 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зважаючи на приписи вищенаведених статей та умови укладеного сторонами правочину, з огляду на те, що постачання товару здійснювалось протягом січні - лютого 2017 року, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої за договором №УПр14/86 від 16.12.2014р. продукції є таким, що настав на наступний день з дати прийняття товару.

Як свідчать матеріали справи, позивачем були виставлені рахунки на оплату вугільного концентрату за договором №УПр14/86 від 16.12.2014р., а саме: №1 від 03.01.2017р. на суму 1748976 грн, №2 від 05.01.2017р. на суму 1919664 грн, №3 від 10.01.2017р. на суму 1596912 грн, №4 від 12.01.2017р. на суму 1795488 грн, №5 від 15.01.2017р. на суму 2456736 грн, №6 від 17.01.2017р. на суму 1712928 грн, №7 від 19.01.2017р. на суму 2375448 грн, №9 від 24.01.2017р. на суму 1853424 грн, №13 від 28.01.2017р. на суму 1926768 грн (специфікація №19 від 27.12.2016р.); №15 від 02.02.2017р. на суму 2053392 грн, №16 від 05.02.2017р. на суму 1338672 грн, №17 від 09.02.2017р. на суму 1292256 грн, №19 від 13.02.2017р. на суму 1582080 грн, №20 від 14.02.2017р. на суму 2007120 грн, №21 від 15.02.2017р. на суму 1919904 грн, №23 від 16.02.2017р. на суму 1406592 грн, №24 від 17.02.2017р. на суму 1366992 грн, №25 від 18.02.2017р. на суму 2089584 грн, №26 від 23.02.2017р. на суму 1827120 грн (специфікація №20 від 31.01.2017р.).

Як вказує позивач та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, часткове перерахування вартості товару за спірними поставками було здійснено відповідачем на загальну суму 4700000 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» по рахунку № за 09.02.2017р. на суму 1700000 грн, 16.02.2017р. на суму 1000000 грн, 17.02.2017р. на суму 2000000 грн.

Відтак, з урахуванням того, що у січні - лютому 2017 року позивач на виконання договору №УПр14/86 від 16.12.2014р. здійснив поставку вугільного концентрату на загальну суму 34270056 грн, а відповідач перерахував на користь продавця в рахунок оплати товару грошові кошти у розмірі 4700000 грн, заборгованість відповідача за вказаним правочином (в межах предмету позову) на теперішній час становить 29570056 грн.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою господарського суду від 11.09.2019р. відповідачу було запропоновано, зокрема, надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Проте, відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Ленд», не представлено.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги, що позивач зобов?язання за договором №УПр14/86 від 16.12.2014р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості поставленого товару від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов?язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Ленд» до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» про стягнення основного боргу в сумі 29570056 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2192167,72 грн та інфляційну складову боргу в сумі 7280869,01 грн за загальний період з 09.02.2017р. по 26.08.2019р. (поставки січня - лютого 2017 року).

Незважаючи на те, що позивач припустився помилок при визначенні початкової дати для нарахування відсотків та інфляційних втрат, суд встановив, що 3% річних та інфляційні збитки за простроченими зобов`язаннями відповідача є фактично більшими, ніж заявлено позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначені позивачем суми, а саме 2192167,72 грн та 7280869,01 грн відповідно.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню на визначені позивачем суми.

Згідно із ст.ст.126, 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 585646,39 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, судом враховано, що будь-яких заперечень щодо заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу від відповідача на адресу суду не надходило, так само як і клопотання про зменшення цих витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.86, 126, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» (84205, Донецька обл., м.Дружківка, вул.Машинобудівників, 34-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Ленд» (93800, Луганська обл., м.Голубівка, вул.Орджонікідзе, 2-А, ) суму основного боргу - 29570056 грн, 3% річних - 2192167,72 грн, інфляційні - 7280869,01 грн, судовий збір - 585646,39 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 26.12.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 08.01.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця