ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2019 справа № 914/2214/19

Господарський суд Львівської області в складі:

судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судових засідань Кравець О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м.Львів,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Голубінки Зіновії Ярославівни, м.Львів,

про стягнення 5 631,83 грн,

за участю представників:

від позивача: Карасюк М.В.;

від відповідача: не з`явився;

Обставини справи.

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Голубінки Зіновії Ярославівни про стягнення 5 631,83 грн.

Ухвалою від 04 листопада 2019 року Господарський суд Львівської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи в судовому засіданні на 03 грудня 2019 року.

В судове засідання 03.12.2019р. з`явився представник позивача. Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання 03.12.2019 р. не забезпечив, у зв`язку із чим суд відклав розгляд справи на 17.12.2019р.

Представником позивача 03.12.2019 р. після судового засідання подано клопотання про те, що в позовній заяві було допущено технічну помилку, а саме невірно зазначено договір на підставі якого у відповідача виникла заборгованість. Просить у позовній заяві читати: «договір від 13.06.2017р. № Л-157-2017 (П)» замість «договір від 12.06.2015р. №Л-81-2015 (П)».

В судове засідання 17.12.2019р. представники сторін не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням у відпустці в період із 16.12.2019р. по 20.12.2019р. та неможливістю явки у судове засідання. До поданого клопотання представник позивача долучив наказ від 04.12.2019р. №303-к про надання додаткової оплачуваної відпустки у зв`язку із навчанням Карасюк М.В.

Ухвалою суду від 17.12.2019 р. розгляд справи відкладено на 26.12.2019 р.

В судове засідання з`явився представник позивача, просив задоволити клопотання про виправлення технічної помилки, підтримав позов з врахуванням даного клопотання.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 червня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення об`єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення №Л-81-2015 (П), за умовами якого відповідач отримав у тимчасову оренду конструктивний елемент благоустрою комунальної власності на розміщення відкритого літнього майданчика площею: 59,80 м2 (тротуар, газон, тощо) за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 22 та зобов`язався щомісячно до 25 числа поточного місяця сплачувати орендну плату.

Однак всупереч умов договору відповідач вносив орендну плату несвоєчасно та не в повному обсязі, в зв`язку із чим в нього виникла заборгованість за період з 12.06.2017 р. по 31.10.2017 р. в сумі 5 631,83 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача

Заперечення відповідач проти позову.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, відзиву на позов чи будь-яких пояснень по суті спору не подав.

Заяви та клопотання сторін.

Через канцелярію суду представником позивача після судового засідання було подано клопотання (від 03.12.2019р. Вх. №50363/19) про те, що в позовній заяві було допущено технічну помилку, а саме невірно зазначено договір на підставі якого у відповідача виникла заборгованість. Просить у позовній заяві замість "договір від 12.06.2015р. №Л-81-2015 (П)" читати "договір від 13.06.2017р. № Л-157-2017 (П)". Копію договору від 13.06.2017р. № Л-157-2017 (П) та паспорт № 157-2017 від 13.05.2017 р. відкритого літнього майданчика долучив до клопотання, однак, в клопотанні не зазначено жодних додатків. Докази направлення відповідного клопотання відповідачу, позивач надав суду 04.12.2019 р.

Розглянувши клопотання позивача від 03.12.2019 р., заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає таке.

Згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 ГПК України).

Позивач 03.12.2019 р. подав клопотання про виправлення, на його думку, технічної помилки у позовній заяві та просить замість "договір від 12.06.2015р. №Л-81-2015 (П)" читати "договір від 13.06.2017р. № Л-157-2017 (П)".

Однак, суд звертає увагу на те, що до позовної заяви позивачем долучено власне договір від 12.06.2015р. №Л-81-2015 (П) та паспорт від 12.05.2015 р. № 81-2015 відкритого літнього майданчика.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що технічна помилка - це описка, друкарська, граматична, арифметична помилка. Таке визначення «технічної помилки» викладено у ряді нормативно-правових документів України, зокрема, в Податковому кодексу, Законі України «Про реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тощо.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає зміст (предмет) і підставу позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Вони, в свою чергу, є пріоритетними для визначення юрисдикції, оскільки їх зміст породжує результати втрати актами юридичної сили, шляхом визнання їх недійсними (в судовому порядку) або протиправними (з моменту прийняття). Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Отже, враховуючи наведене, розглянувши та дослідивши матеріали справи, виходячи зі змісту поданого клопотання, а також змісту раніше поданої позовної заяви та долучених до неї документів, суд дійшов висновків про те, що подане позивачем 03.12.2019 р. клопотання (вх. № 50363/19) за своєю правовою природою є заявою про зміну підстав позову.

Відповідно до положень ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 04.11.2019 р. відкрито провадження у справі №914/2214/19 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 03.12.2019 р.

Також як вбачається із повідомлення про вручення поштового відправлення № 494, позивач - Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради отримав вказану ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.11.2019 р. про відкриття провадження у справі 11.11.2019 р. Тобто, позивач був належним чином повідомлений про дату судового розгляду по суті справи № 914/2214/19.

Позивачем лише 03.12.2019 р. (день судового розгляду справи по суті, після судового засідання ) подано клопотання, в якому він фактично просить змінити підставу позову, та долучає зовсім інший договір, ніж зазначений у тексті позовної заяви та долучений до позовної заяви.

Крім того, суд зазначає, що згідно із ст. 170 Господарського процесуального кодексу України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; найменування суду, до якого вона подається; номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, які вимагаються цим Кодексом. Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо). Письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Учасник справи має право додати до письмової заяви, клопотання проект ухвали, постановити яку він просить суд. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Як вбачається з поданого клопотання, позивачем всупереч вимогам вказаної статті не зазначено повного найменування сторін та не наведено належних та допустимих обґрунтувань щодо підстав подання такого клопотання, не зазначено жодних з нормативно-правових обґрунтувань.

З огляду на викладене, враховуючи наведені положення законодавства, беручи до уваги той факт, що позивач подав клопотання з порушенням встановленого нормами Господарського процесуального кодексу України, а також те, що позивачем подано дане клопотання з порушенням вимог Господарського процесуального кодексу України, суд не приймає подане клопотання (вх. № 50363/19 від 03.12.2019 р.) до розгляду.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, проаналізувавши матеріали справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту позовної заяви та встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають з оренди комунального майна. Дані правовідносини врегульовано відповідним договором між сторонами, нормами Глави 58 ЦК України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, 12 червня 2015 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Голубінкою Зіновією Ярославівною (орендар) було укладено Договір на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення об`єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення № Л-81-2015 (П) (далі - договір), відповідно до п. 2.1.1. якого предметом цього договору є надання орендодавцем орендареві права на тимчасове користування окремим конструктивним елементом благоустрою комунальної власності на розміщення відкритого літнього майданчика площею: 59,80 м2 (тротуар, газон, тощо) за адресою: м. Львів, вул.Пасічна,22.

В розділі 1 цього договору невід`ємною частиною цього Договору є паспорт на розміщення об`єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення, розмір орендованої площі.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви долучено паспорт від 12.05.2015 р. № 81-2015 відкритого літнього майданчика біля тимчасової споруди, термін дії якого до 31.10.2015 р., з 01.04.2016 р. до 31.10.2016 р.

Згідно із положеннями ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до п. 3.2. договору, відповідач як орендар зобов`язався сплачувати орендодавцеві орендну плату щомісячно до 25 числа поточного місяця у розмірі 569,63 грн.

Орендна плата для літніх майданчиків встановлюється з дати укладення даного договору та до закінчення терміну його дії (п. 3.4. договору).

Як стверджує позивач, орендна плата вносилась відповідачем невчасно та не в повному обсязі, тому станом на 10.09.2019 року допущено заборгованість в сумі в 5 631,83 грн., яку просить стягнути з відповідача. Як зазначає позивач та вбачається з позовної заяви дана заборгованість виникла за період з 12.06.2017 р. по 31.10.2017 р.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 7 договору, термін дії договору визначено до 31.10.2015 р., з 01.04.2016 р. до 31.10.2016 р.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У п. 6.3. договору визначено, що договір припиняється після закінчення терміну його дії, або розривається достроково за згодою сторін.

Таким чином, договір від 12.06.2015 р. № Л-81-2015 (П), на який позивач посилається в позовній заяві як на підставу позовних вимог та який долучений позивачем до позовної заяви, припинив свою дію 31.10.2016 р.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає за необхідне зазначити, що сторонами не надано та в матеріалах справи відсутні докази внесення змін до договору, зокрема, щодо терміну дії договору чи щодо продовження терміну сплати орендної плати після припинення дії договору. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні положень чинного Господарського процесуального кодексу України щодо наявності у відповідача перед позивачем заборгованості з орендної плати згідно та на час дії договору від 12.06.2015 р. № Л-81-2015 (П), укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Голубінкою Зіновією Ярославівною (орендар).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтовані, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому не підлягають до задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України сплачений судовий збір слід залишити за позивачем .

Керуючись статтями 10, 12, 20, 46, 73, 76, 79, 123, 129, 170, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позовних вимог Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця Голубінки Зіновії Ярославівни про стягнення 5 631,83 грн. відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного

господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 02.01.2020 р.

Суддя Запотічняк О.Д.