ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3229/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовомТОВ "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології", м. Київ
доДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників :

позивача Карась Б.О. за ордером

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" (позивач) до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (відповідач) в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 4 077 419, 47 грн. заборгованості за договором № 902/3418-ХКБМ від 28.02.2017.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2019, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 04.10.2018 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 25.11.2019 були продовжені строки підготовчого провадження у справі до 01.01.2020.

Ухвалою суду від 09.12.2019 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.12.2019.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутній в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.12.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

28 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково- виробниче підприємство «Інформаційні Технології», ідентифікаційний номер: 30116577 (далі також «Позивач» або «Виконавець») та Державним підприємством «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова», ідентифікаційний номер: 14310299 (далі також «Відповідач» або «Замовник») було укладено Договір № 902/3418- ХКБМ (далі також «Договір»). В подальшому Позивач і Відповідач уклали низку додаткових угод, якими продовжували строк дії Договору, зокрема, додаткові угоди до Договору: № 3 від 15.08.2017; № 4 від 29.11.2017; № 5 від 19.12.2018; № 6 від 02.01.2019. Додатковою угодою № 6 від 02.01.2019 строк дії Договору було продовжено до 31.10.2020 р.

Відповідно до умов Договору, Позивач зобов`язується здійснити (надати) на користь Відповідача, а Відповідач оплатити Позивачу:

1) поставку комп`ютерної програми «ІТ-Enterprise» (далі також «Програмний комплекс») у вигляді передачі невиключного права на використання Програмного комплексу;

2) надання послуг з впровадження Програмного комплексу (встановлення, налаштування Програмного комплексу, тобто конфігурування Програмного комплексу таким чином, щоб він функціонував в рамках інформаційної системи Відповідача, навчальне консультування по Програмному комплексу, консультування по функціонуванню Програмного комплексу, моделювання бізнес-процесів Відповідача для виконання налаштування, організації впровадження тощо) (далі також «Послуги»).

Підпунктом 2.4.1. Договору визначено, що оплата Виконавцю за Договором здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Виконавця протягом 10 робочих днів з дати отримання рахунку. Оплата поставки Програмного комплексу здійснюється поетапно 100% авансуванням за кожен етап поставки (п. 2.4.2. Договору). Рахунки на оплату Послуг надсилалися (передавалися) Позивачем Відповідачу одночасно з Актами приймання-передачі робіт (послуг), рахунки на оплату Програмного комплексу надсилалися (передавалися) Позивачем Відповідачу до поставки Програмного комплексу.

Згідно положень п. п. 3.2.1. Договору, поставка Програмного комплексу здійснюється Позивачем протягом 20 календарних днів з дати зарахування грошових коштів банком на рахунок Позивача, шляхом передачі Відповідачу за Актом прийому-передачі дистрибутиву Програмного комплексу в електронному вигляді в складі модулів відповідного етапу.

Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання з поставки Програмного комплексу, що підтверджується підписаними Актами приймання-передачі № 902/222 від 17.04.2017; № 902/381 від 31.05.2017; № 902/382 від 31.05.2017; № 902/3418-ХКБМ/953 від 17.11.2017.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, Відповідач в повному обсязі оплатив вартість поставки Програмного комплексу за Актами приймання-передачі № 902/222 від 17.04.2017; № 902/381 від 31.05.2017; № 902/382 від 31.05.2017; № 902/3418-ХКБМ/953 від 17.11.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання з надання Послуг, що підтверджується підписаними сторонами Актами приймання-передачі робіт (послуг) № 902/3418-ХКБМ/448 від 30.06.2017; № 902/3418-ХКБМ/449 від 30.06.2017; № 902/3418- ХКБМ/450 від 30.06.2017; № 902/3418-ХКБМ/451 від 30.06.2017; № 902/3418-ХКБМ/453 від 30.06.2017; № 902/499 від 10.07.2017; № 902/3418-ХКБМ/573 від 31.07.2017; № 902/3418- ХКБМ/575 від 31.07.2017; № 902/3418-ХКБМ/579 від 31.07.2017; № 902/3418-ХКБМ/604 від 15.08.2017; № 902/3418-ХКБМ/701 від 31.08.2017; № 902/3418-ХКБМ/704 від 31.08.2017; № 902/3418-ХКБМ/706 від 31.08.2017; № 902/3418-ХКБМ/700 від 29.09.2017; № 902/3418- ХКБМ/769 від 29.09.2017; № 902/3418-ХКБМ/798 від 29.09.2017; № 902/3418-ХКБМ/801 від 29.09.2017; № 902/3418-ХКБМ/805 від 29.09.2017; № 902/3418-ХКБМ/806 від 29.09.2017; № 902/3418-ХКБМ/812 від 29.09.2017; № 902/3418-ХКБМ/818 від 29.09.2017; № 902/3418- ХКБМ/924 від 31.10.2017; № 902/3418-ХКБМ/927 від 31.10.2017; № 902/3418-ХКБМ/929 від 31.10.2017; № 902/3418-ХКБМ/928 від 01.11.2017; № 902/3418-ХКБМ/917 від 30.11.2017; № 902/3418-ХКБМ/925 від 30.11.2017; № 902/3418-ХКБМ/988 від 30.11.2017; № 902/3418- ХКБМ/991 від 30.11.2017; № 902/3418-ХКБМ/995 від 30.11.2017; № 902/3418-ХКБМ/1064 від 11.12.2017; № 902/3418-ХКБМ/1078 від 14.12.2017; № 902/3418-ХКБМ/048 від 10.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/065 від 19.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/109 від 31.01.2018; № 902/3418- ХКБМ/111 від 31.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/112 від 31.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/113 від 31.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/114 від 31.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/115 від 31.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/118 від 31.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/120 від 31.01.2018; № 902/3418- ХКБМ/124 від 31.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/125 від 31.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/126 від 31.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/135 від 31.01.2018; № 902/3418-ХКБМ/171 від 01.02.2018; № 902/3418-ХКБМ/174 від 01.02.2018; № 902/3418-ХКБМ/208 від 28.02.2018; № 902/3418- ХКБМ/209 від 28.02.2018; № 902/3418-ХКБМ/238 від 28.02.2018; № 902/3418-ХКБМ/239 від 28.02.2018; № 902/3418-ХКБМ/240 від 28.02.2018; № 902/3418-ХКБМ/241 від 28.02.2018; № 902/3418-ХКБМ/243 від 28.02.2018; № 902/3418-ХКБМ/244 від 28.02.2018; № 902/3418- ХКБМ/225 від 16.03.2018; № 902/3418-ХКБМ/329 від 31.03.2018; № 902/3418-ХКБМ/327 від 02.04.2018; № 902/3418-ХКБМ/ЗЗЗ від 02.04.2018; № 902/3418-ХКБМ/346 від 02.04.2018; № 902/3418-ХКБМ/527 від 31.05.2018; № 902/3418-ХКБМ/534 від 31.05.2018; № 902/3418- ХКБМ/560 від 31.05.2018; № 902/3418-ХКБМ/564 від 31.05.2018; № 902/3418-ХКБМ/565 від 31.05.2018; № 902/3418-ХКБМ/567 від 31.05.2018; № 902/3418-ХКБМ/568 від 31.05.2018; № 902/3418-ХКБМ/570 від 31.05.2018; № 902/3418-ХКБМ/З84 від 01.06.2018; № 902/3418- ХКБМ/724 від 09.07.2018; № 902/3418-ХКБМ/726 від 09.07.2018; № 902/3418-ХКБМ/1059 від 27.09.2018; № 902/3418-ХКБМ/1091 від 30.09.2018; № 902/3418-ХКБМ/1093 від 30.09.2018; № 902/3418-ХКБМ/1127 від 30.09.2018; № 902/3418-ХКБМ/1128 від 30.09.2018; № 902/3418- ХКБМ/1129 від 30.09.2018; № 902/3418-ХКБМ/1130 від 30.09.2018; № 902/3418-ХКБМ/1132 від 30.09.2018; № 902/3418-ХКБМ/1142 від 30.09.2018; № 902/3418-ХКБМ/1143 від 05.10.2018; № 902/3418-ХКБМ/1405 від 30.11.2018; № 902/3418-ХКБМ/1542 від 21.12.2018; № 902/3418-ХКБМ/204 від 28.02.2019; № 902/3418-ХКБМ/181 від 05.03.2019; № 902/3418- ХКБМ/327 від 29.03.2019.

Всі Акти підписані Позивачем і Відповідачем, жодних претензій від Відповідача щодо якості наданих Послуг та/або Програмного комплексу, за всіма вищенаведеними первинними документами, не містять. Таких заперечень не було надано Відповідачем і під час розгляду справи.

Як зазначає Позивач та, що не оспорено Відповідачем, станом на дату складання позовної заяви, Відповідач свої грошові зобов`язання перед Позивачем виконав не у повному обсязі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Позивач здійснив поставку Програмного комплексу та надав Послуг за Договором на загальну суму 15 066 261,99 (п`ятнадцять мільйонів шістдесят шість тисяч двісті шістдесят одна) грн. 99 коп.

В свою чергу, Відповідач здійснив платежів за Договором на загальну суму 10 988 842,52 (десять мільйонів дев`ятсот вісімдесят вісім тисяч вісімсот сорок дві) грн. 52 коп.

Таким чином, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 4 077 419,47 (чотири мільйони сімдесят сім тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 33 коп.

В листі № 65/12 від 10.01.2019 Відповідач просив Позивача не припиняти роботи з впровадження системи IT-Enterprise та зобов`язався протягом першого кварталу цього року провести остаточні розрахунки за проектами, які вже впроваджені, та внести передоплату за поточними проектами. Втім, Відповідач не дотримався, своїх гарантій та обов`язків з оплати Послуг Позивача викладених у цьому листі.

09.07.2019 за вих. № 354 Відповідачу було направлено вимогу (далі також «Вимога») в якій Позивач просив Відповідача оплатити борг протягом 10 календарних днів з дати отримання Вимоги. Вимога була отримана Відповідачем 15.07.2019, але, як зазначає Позивач, не була задоволена Відповідачем.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України (далі також «ЦК України»), сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Таким чином, згідно з приписами статей 173, 174 ЦК України, між Позивачем та Відповідачем виникло майново-господарське зобов`язання, в силу якого Відповідач повинен оплатити надані Позивачем послуги, а Позивач має право вимагати від Відповідача виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Підпунктом 2.4.1. Договору визначено, що оплата Виконавцю за Договором здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Виконавця протягом 10 робочих днів з дати отримання рахунку. Оплата поставки Програмного комплексу здійснюється поетапно 100% авансуванням за кожен етап поставки (п. 2.4.2. Договору). Рахунки на оплату Послуг надсилалися (передавалися) Позивачем Відповідачу одночасно з Актами приймання-передачі робіт (послуг), рахунки на оплату Програмного комплексу надсилалися (передавалися) Позивачем Відповідачу до поставки Програмного комплексу.

Згідно положень п. п. 3.2.1. Договору, поставка Програмного комплексу здійснюється Позивачем протягом 20 календарних днів з дати зарахування грошових коштів банком на рахунок Позивача, шляхом передачі Відповідачу за Актом прийому-передачі дистрибутиву Програмного комплексу в електронному вигляді в складі модулів відповідного етапу.

Позивач зазначив, а Відповідач не спростував, що рахунки на оплату послуг передавалися останньому разом з актами прийняття-передачі робіт (послуг).

Крім того в самих актах прийняття-передачі робіт (послуг) зазначено, що вони є підставою для взаєморозрахунків сторін.

Також, 09.07.2019 за вих. № 354 Відповідачу було направлено вимогу (далі також «Вимога») в якій Позивач просив Відповідача оплатити борг протягом 10 календарних днів з дати отримання Вимоги. Вимога була отримана Відповідачем 15.07.2019.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати Відповідачем за отримані від Позивача послуги, перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних за допомогою програми Калькулятор Ліга, який відповідає вимогам діючого законодавства та є правомірним, суд, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені Позивачем не спростував, відзив на позов не надав, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, сплачений вказаним підприємством судовий у розмірі 61 477,99 грн. покладається на Відповідача.

Також, приймаючи до уваги те, що представником Позивача до закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами було заявлено клопотання про встановлення строку для надання доказів щодо розміру, понесених судових витрат, яке задоволено судом, суд в рішенні встановлює цей строк - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, ст. ст. 236-239 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул.. Плеханівська, 126, код 14310299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" (02072, м. Київ, вул.. Єлизавети Чавдар, 5, оф. 212, код 30116577) 4 077 419, 47 грн. основної заборгованості та 21 113,21 грн. 3% річних.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору покласти на Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова"

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, код 14310299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" (02072, м. Київ, вул.. Єлизавети Чавдар, 5, оф. 212, код 30116577) 61 477,99 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" строк для подання доказів щодо розміру, понесених судових витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

УЧАСНИКИ СПРАВИ

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інформаційні технології" (02072, м. Київ, вул.. Єлизавети Чавдар, 5, оф. 212, код 30116577).

Відповідач - Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул.. Плеханівська, 126, код 14310299).

Повне рішення складено "27" грудня 2019 р.

Суддя С.А. Прохоров