РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2019Справа № 910/15888/18

За позовом Дочірнього підприємства Держаної компанії "Укрспецекспорт" - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "Укрінмаш" м. Києва

до Міністерства оборони України

про визнання договору недійсним,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Радецька Ю.О.

Представники:

від прокуратури: Волошенюк О.Г.,

від позивача: Єркін О.М.,

від відповідача: Ковальчук І.В.,

СУТЬ СПОРУ :

у листопаді 2018 року Дочірнє підприємство Держаної компанії "Укрспецекспорт" - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "Укрінмаш" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним і відповідачем укладено державний контракт № 247/1/14/36 на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 12 грудня 2014 р., згідно з яким він зобов`язався у строк до 30 жовтня 2015 р. поставити відповідачу через вантажоодержувача продукцію вартістю та в кількості указаними у специфікації № 1 (має гриф "таємно"), яка є невід`ємною частиною договору, а останній - прийняти та оплати її вартість на умовах договору.

Указаний контракт в частині умов розділу 7 (відповідальність сторін) суперечить принципу справедливості, оскільки умовам п. 7.2 цього контракту, що передбачає відповідальність виконавця, не кореспондована адекватна відповідальність замовника.

Також контракт в частині строку його дії не відповідає положенням п. 34 Типового державного контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 464 від 27 квітня 2011 р., оскільки не містить посилання на повне виконання сторонами передбачених ним зобов`язань, як на підставу для припинення його дії, а містить лише посилання на визначений термін, з настанням якого строк дії контракту припиняється.

За таких обставин позивач на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просив задовольнити позов та визнати цей договір недійсним.

Також просив покласти на відповідача понесені ним по справі судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, відповідність спірного договору вимогам чинного законодавства, а також схвалення позивачем договору. Заявив про сплив строку позовної давності до часу звернення позивача в суд з указаним позовом.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

За таких обставин позивач на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просив задовольнити позов та визнати цей договір недійсним.

Судом встановлено, що 12 грудня 2014 р. між позивачем та відповідачем укладено державний контракт № 247/1/14/36 на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням, згідно з яким позивач зобов`язався у строк до 30 жовтня 2015 р. поставити відповідачу через вантажоодержувача продукцію вартістю та в кількості указаними у специфікації № 1 (має гриф "таємно"), яка є невід`ємною частиною договору, а останній - прийняти та оплати її вартість на умовах договору.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявною у матеріалах справи копією вищевказаного договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до умов п. 7.2 контракту за порушення строків поставки продукції виконавець (позивач у справі) сплачує замовнику пеню у розмірі 1% вартості непоставленої продукції за кожен місяць прострочення поза встановлені контрактом строки поставки. Загальна сума пені не має перевищувати 5% вартості продукції. Розрахунок пені має вираховуватися пропорційно до часу затримки.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Внесення сторонами за державним контрактом на поставку (закупівлю) продукції за держаним оборонним замовленням умов про забезпечення виконання зобов`язання виконавця відповідає вимогам ст.ст. 546, 547, 549 ЦК України, ст. 230 ГК України.

Чинним законодавством не передбачено заборони на внесення до таких договорів умов про відповідальність виконавця у вигляді неустойки без включення відповідних умов про відповідальність замовника.

Доводи позивача з цього приводу є необґрунтованими та суперечать встановленим ст. 3 ЦК України принципам свободи договору та розумності.

Посилання на обмеження відповідальності відповідача за невиконання умов контракту безпідставні, оскільки умови спірного контракту не виключають відповідальності відповідача як замовника, не звільняють його від обов`язків за договором, встановлений розділом 7 договору розмір відповідальності позивача не є непропорційно великим.

Отже, зміст спірного контракту в частині п. 7.2 відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України.

За правилами ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Спірний договір в частині строку дії контракту відповідає вимогам вищевказаної норми та укладений на основі Типового державного контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 464 від 27 квітня 2011 р.

Розбіжності між змістом п. 34 Типового державного контракту та розділом 10 (строк контракту), на які посилається позивач, є конкретизацією умов укладеного між сторонами контракту, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 179 ГК України.

Доказів невідповідності контракту іншим вимогам чинного законодавства також суду не надано.

Враховуючи, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем його прав у спірних правовідносинах, у позові відповідно до вимог ст.ст. 16, 215 ЦК України, ст. 207 ГК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Дочірнього підприємства Держаної компанії "Укрспецекспорт" - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "Укрінмаш" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 1 лютого 2019 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар