ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" грудня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2523/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/2523/19

за позовом Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"; (пл.Митна,1,Одеса,Одеська область,65082, )

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Морські Інженерні Технології" (вул.Транспортна,20,кімн.27,Чорноморськ,Одеська область,68000, )

про стягнення 354 354,92 грн.;

Представники:

від позивача - Сидоров О.В., довіреність № 23-9/5, дата видачі : 14.01.19;

від відповідача - Лукинюк В.В., ордер № 303445, дата видачі : 23.09.19;

Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Морські Інженерні Технології", в якому просить господарський суд: про стягнення 484354,92 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору №СР-528 від 29.11.2017р..

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.09.2019р. провадження по справі №916/2523/19 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.10.2019р. строк підготовчого засідання був продовжений на тридцять днів, в порядку ст. 177 ГПК України.

07.10.2019р. за вх. №2-4841/19 до суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельний трест ЧМП».

Судом в задоволення відповідного клопотання було відмовлено, оскільки відповідно до ч.1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Жодного обґрунтування щодо того яким чином рішення суду по дійсний справі може вплинути на права або обов`язки Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельний трест ЧМП» відповідачем до суду не надано.

Під час розгляду справи до суду від позивача надійшло клопотання від 22.11.2019р. за №24168/19 про залучення до матеріалів справи доказів, згідно якого позивач просить суд залучити до матеріалів копії банківських виписок від 16.10.2019р. за №БВ00002266 та від 20.11.2019р. за №БВ00002536, з яких вбачається, що відповідачем було сплачено частину основного боргу в загальному розмірі 130 000грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.11.2019р. провадження в частині стягнення частини основного боргу в сумі 130 000грн. було закрито, на підставі п.2 ст. 231 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.11.2019р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

07.10.2019р. за вх. №20401/19 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того, 07.10.2019р. за вх. №2-4840/19 надав до суд заяву про застосування строків позовної давності.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

29.11.2017р. між ТОВ „Морські інженерні технології (Замовник) та ДП „Одеський морський торговельний порт (Виконавець) було укладено договір №СР-528, відповідно до п. 1.1, якого передбачено, що за цим Договором Виконавець зобов`язується виконати роботи з ремонту м/б «Громовой» (надалі - судно) в обсязі, передбаченому Договірною відомістю-кошторисом вартості ремонту (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього Договору, за завданням другої сторони (Замовника), своїми силами і засобами, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Попередня вартість цього Договору відповідно до Договірної відомості-кошторису вартості ремонту (Додаток № 1) становить: - 708 218,94 грн., у тому числі ПДВ -118 036,49 грн. (п.2.1 договору).

Відповідно до п. п. 3.1 - 3.3 договору датою початку робіт вважається дата підписання Сторонами Акту приймання судна в ремонт. Датою закінчення робіт є дата підписання Сторонами Акту приймання судна з ремонту. Загальний термін ремонту судна не повинен перевищувати 30 календарних днів, з них 14 діб в доці.

Згідно з п. 4.1 договору загальна ремонту судна, обчислена відповідно до розділу 2 цього договору, повинна бути виплачена Замовником Виконавцю наступним чином: передоплата 30% по Договірній відомості-кошторесну вартості ремонту (Додаток №1) протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання рахунку Замовником (п.4.1.1); оплата відповідно до підписаних Процентовочних актів проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання рахунку Замовником (п.4.1.2); остаточний розрахунок проводиться за Виконавчою відомістю-кошторисом вартості ремонту судна і після підписання Акту виходу судимі з ремонту з урахуванням оплати, здійсненої згідно з пп. 4.1.1.; 4.1.2. цього Договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання рахунку Замовником і до виходу Судна з акваторії Одеського морського торгового порту.

Виконавець, виходячи зі ступеня завершеності операцій (відсотка готовності) з ремонту судна, має право складати щомісячні процентовні акти, які підписуються обома Сторонами. Права власності на надані роботи переходить до Замовника після оформлення остаточного Акту приймання судна з ремонту (п.4.2 договору).

25.01.2018р. між сторонами по справі був підписаний Акт приймання судна в ремонт.

На виконання умов договору між сторонами по справі було підписано наступні процентовні акти: акт від 31.01.2018р. на суму 389853,68 грн., акт від 28.02.2018р. на суму 628 635,94 грн., акт від 30.03.2018р. на суму 63 596,78 грн. всього на загальну суму 1 082 086,40грн.

30.03.2018р. між сторонами по справі був підписаний Акт прийому судно з ремонту, відповідно до якого остаточна вартість виконаних робіт складає 1 082 086,40грн.

На оплату виконаних робіт позивачем було виставлено відповідачу рахунки № 2000771 від 14.02.2018р. на суму 389 853,68грн., №200077/2 від 13.03.2018 на суму 628 635,94грн. №200077/3 від 12.04.2018р.

19.09.2018р. ДП „Одеський морський торговельний порт направив на адресу відповідача претензію №20/6-823/3284, відповідно до якого позивача просив сплатити заборгованість згідно рахунків та нараховані штрафні санкції

Листом від 16.10.2018р. ТОВ „Морські інженерні технології, визнало факт наявності заборгованості, проте в зв`язку з відсутність коштів просило позивача зробити відстрочку платежу до 31.12.2018р..

ТОВ „Морські інженерні технології на виконання прийнятих на себе зобов`язань виставлені рахунки були оплачені частково, в зв`язку з чим сума заборгованість за договором склала 214 023,94грн.

Отже, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №СР-528 від 29.11.2017р. щодо своєчасної оплати виконаних робіт, стало підставою для звернення Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" з відповідним позовом до суду, за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст.525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору №СР-528 від 29.11.2017р. були виконанні у повному обсязі, що підтверджується підписаним, зокрема, актом прийому судна з ремонту від 30.03.2018р. на загальну суму 1 082086,40 грн., а також процентовними актами, які підписувались між сторонами під час надання позивачем відповідачеві послуг.

Проте, відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором №СР-528 від 29.11.2017р., за виконанні роботи розрахувався частково.

З викладених обставин, позовні вимоги ДП „Одеський морський торговельний порт до ТОВ „Морські інженерні технології в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 214 023,94грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором №СР-528 від 29.11.2017р., що зумовило нарахування останнім пені в сумі 119 403,63грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п.11.2.3 договору за прострочення платежів. Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день затримки.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок суми пені, господарський суд відзначає його правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні вимоги Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" в частині стягнення з відповідача пені в сумі 119 403,63грн. за порушення грошових зобов`язань за договором №СР-528 від 29.11.2017р. підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Позивачем було нараховано три відсотки річних в розмірі 20 927,35грн. Розглянувши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, суд доходить висновку, що вказаний розрахунок було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Морські інженерні технології трьох відсотків річних в сумі 20 927,35грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються, з огляду на наступне.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач вказує що вартість Договору, відповідно до п. 2.1. Договору (попередня вартість Договору) складає 708 218,94 грн., враховуючи ПДВ 118 036,49 грн. (сто вісімнадцять тисяч тридцять шість грн.. 49 коп.). Зазначена в п. 2.1. вартість Договору, також підтверджується договірною відомістю-кошторисом вартості ремонту м/б «Громовой», 2017р. на ВСП «Судноверф «Україна» Одеського морського торгівельного порту». При цьому, сукупна вартість рахунків № 200077/1 від 14.02.2018 року, № 200077/2 від 13.03.2018 року, № 200077/3 від 12.04.2018 року становить 1 082 086,40грн. Пунктом 2.4. (п.п. 2.4.1.-2.4.8.) Договору визначено перелік витрат та послуг, які не включаються до вартості Договору і оплачуються замовником окремо. Відповідно до п. 2.5. Договору, послуги, які зазначені в п.п. 2.4.3.-2.4.8. Договору включаються до Виконавчої відомості-кошторису вартості ремонту і оплачуються замовником за тарифами, діючими на момент надання послуги, а при відсутності затверджених тарифів - за фактичними витратами, разом з вартістю ремонтних робіт. Окремі рахунки на даний вид послуг виконавцем не виставляються. Пунктом 2.6. Договору визначено, що остаточна вартість ремонту судна визначається на підставі Виконавчої відомості-кошторису вартості ремонту (Додаток № 3 до Договору), яка складається виконавцем за фактом виконаних ремонтних робіт. Факт виконання ремонтних робіт засвідчується прийомними актами відділу технічного контролю, які повинні бути підписані відділом технічного контролю окремого структурного підрозділу «Судноверф «Україна», представником замовника, капітаном судна та завірені судновою печаткою. Виконавча відомість-кошторис вартості ремонту є невід`ємною частиною Договору (Додаток № 3 до Договору). В п. 6.2. Договору зазначається, що вартість і термін, зазначені в п.п. 2.1. та 3.3. цього Договору, збільшуються автоматично у випадках, передбачених п.п. 6.2.1.-6.2.3.Договору.

В свою чергу Позивачем не було надано доказів, які б підтвердили факт складання Виконавчої відомості-кошторису вартості ремонту за фактом виконаних робіт, засвідченими прийомними актами відділу технічного контролю, та не було доведено наявність обставин, які б послугували збільшенню вартості робіт в автоматичному порядку, відповідно до п. 6.2. (п.п. 6.2.1.-6.2.3. Договору).

Усе вищевикладене свідчить на дуку відповідача про належне виконання ним зобов`язання відповідно до умов Договору та про відсутність заборгованості Відповідача по сплаті вартості послуг та робіт по ремонту Судна.

Суд до відповідних посилань ставиться критично, оскільки, як вбачається з умов договору, п.6.1, замовник має право заявляти додаткові обсяги робіт, не обумовлені в Договірній відомості кошторисі, протягом усього терміну знаходження рудна в ремонті, за погодженням з Виконавцем Сторони повинні узгодити і підписати необхідні Зміни та доповнення до Договору. Виконавець має право відмовитися від виконання додаткових послуг через зайнятість устаткування і робочої сил на інших замовленнях. 6.2. Вартість і термін. Відповідно до п 2.6. Договору остаточна вартість ремонту Судна визначається на підставі Виконавчої відомості-кошторису вартості ремонту, що складається Виконавцем за фактом виконаних ремонтних робіт. Факт виконання ремонтних робіт засвідчується прийомними актами відділу технічного контролю, які повинні бути підписані відділом технічного контролю окремого структурного підрозділу «Судноверф «Україна», представником Замовника, капітаном судна та завірені судновою печаткою. Виконавча відомість-кошторис вартості ремонтних робіт є невід`ємною частиною Договору.

Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем на виконання умов Договору було узгоджено та підписано Акт приймання судна в ремонт 25.01.18р. Акт приймання судна з ремонту 30.03.18р., Процентні акти та Процентовну відомість-кошторис вартості ремонту м/б «Громовой» 31.01.18р. на суму 389 853, 68 грн, 28.02.18р. на суму 628 635, 94 грн., 30.03.18р. на суму 63 596, 78 грн., а також Загальну виконавчу відомість-кошторис від 30.03.18р. на загальну суму 1 082 086, 40 грн.

Тим самим, на думку суду, сторони Договору узгодили додаткові обсяги, що призвели до зміни вартості робіт.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, щодо стягнення пені, суд зазначає наступне.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац пятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Виходячи з положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Господарський суд зазначає, що вказані приписи ст. 267 ЦК України знайшли своє відображення у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.11.2012р. у справі № 6-101 цс 12.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із листом відповідача від 16.10.18р. № 10, що є відповіддю на претензію позивача від 19.09.18р. № 20/6-823/3284, відповідач визнав суму основного боргу по Договору та суму штрафних санкцій, що отримано позивачем 25.10.2018р.

Крім того, відповідачем було здійснено дії по оплаті рахунків по договору, що свідчать про визнання відповідачем свого основного боргу по зобов`язанням по Договору, а також суми претензії 19.09.2018р. № 20/6-823/3284

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про наявність факту перервання перебігу строку позовної давності, в зв`язку з чим суд відмовляє в задоволення клопотання відповідача про застосування позовної давності щодо стягнення пені.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Інші посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, в зв`язку з чим задоволенню підлягають в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" (пл.Митна,1,Одеса,Одеська область,65082, ) Товариство з обмеженою відповідальністю "Морські Інженерні Технології" (вул.Транспортна, 20, кімн.27, Чорноморськ, Одеська область, 68000, ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Морські Інженерні Технології" (вул.Транспортна, 20, кімн.27, Чорноморськ, Одеська область, 68000, ) на користь Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"; (пл.Митна,1,Одеса,Одеська область,65082, ) основний борг у сумі 214 023 (двісті тринадцять тисяч)грн. 94коп., пеню в сумі 119 403 (сто дев`ятнадцять тисяч чотириста три)грн. 63коп, 3% річних в розмірі 20 927 (двадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім)грн. 35коп. судовий збір в сумі 5 315 (п`ять тисяч триста п`ятнадцять)грн. 33коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано, з урахування перебування судді Погребної К.Ф. у відпустки 28 грудня 2019 р.

Суддя К.Ф. Погребна