ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

28 грудня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/1154/19

Суддя господарського суду Херсонської області Закурін М. К., розглянувши матеріали позовної заяви

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська обласна енергопостачальна компанія»

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 5 215,27 грн,

у с т а н о в и в:

27.12.2019 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» з вимогами, спрямованими до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про стягнення 5 215,27 грн.

За змістом позовної заяви вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами договорі про постачання електричної енергії від 01.01.2019. Зокрема, заявник вказав, що постачав електричну енергію фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 протягом січня - вересня 2019 року, але вона її вартість не сплатила.

Вирішуючи питання прийняття вказаної заяви до розгляду, суд зазначає, що згідно до частини 1 статті 45 ГПК України сторонами у господарському процесі, у тому числі відповідачами, можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Зокрема, за частиною 2 статті 4 такими особами можуть бути серед іншого фізичні особи підприємці та фізичні особи, які не є підприємцями, у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Безпосередньо юрисдикція господарського суду наведена у статті 20 ГПК України, за змістом пункту 1 частини 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а саме справи у спорах, що виникають при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

У відповідності до пункту 2 частини 1 Господарського кодексу України громадяни України є суб`єктами господарювання лише тоді, коли вони здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Отже, головним для визначення юрисдикції господарського суду на розгляд даного позову є наявність господарських правовідносин між сторонами, а також суб`єктний склад сторін.

Зокрема, суд зазначає, що предметом спору є стягнення вартості спожитої електричної енергії у період з січня по вересень 2019 року, проте відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Безугла Людмила Олексіївна не є суб`єктом господарської діяльності, оскільки її діяльність у якості суб`єкта господарювання припинена 28.12.2018.

Підсумовуючи наведене (без аналізу правової природи правовідносин між сторонами), суд вказує, що ОСОБА_1 станом на час заявленого до стягнення періоду не була суб`єктом господарської діяльності, а тому спірні правовідносини не пов`язані із невиконанням нею зобов`язань за господарським договором.

Судом також враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у справі № 910/8729/18 (постанова від 13.02.2019), за змістом якої господарські зобов`язання із господарських договорів продовжуються і після припинення господарської діяльності.

Проте, суд звертає увагу на той факт, що у період після припинення господарської діяльності ОСОБА_1 господарські правовідносини між сторонами припинилися, а залишилися лише господарські зобов`язання, які виникли на підставі попередніх господарських відносин.

Зокрема, за змістом статті 1 Господарського кодексу України господарські відносини - це відносини, які виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання.

Натомість, у відповідності до частини 1 статті 175 того ж Кодексу господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом.

У даному випадку зобов`язання із договору стосовно сплати вартості спожитої електроенергії виникли не у період існування господарських правовідносин, а пізніше - після їх припинення, а тому вони не пов`язані із зобов`язаннями, які виникли та існували до моменту припинення господарських правовідносин, у зв`язку з чим такі зобов`язання не є господарськими.

У цьому контексті суд також зазначає, що статтею 205 ГК України установлені правові положення, якими урегульовано порядок та випадки припинення господарських зобов`язань у разі неможливості їх виконання. Так, припинення господарської діяльності суб`єктом господарювання фактично припиняє господарські правовідносини між їх учасниками.

Отже, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що припинення господарської діяльності ОСОБА_1 нерозривно пов`язане із припиненням господарських правовідносин, учасником яких вона була, у тому числі за договором про постачання електроенергії, укладеним із заявником, а правовідносини, які виникли між сторонами щодо постачання та споживання електричної енергії з дати припинення нею господарськоїх діяльності не носять характеру господарських через відсутність однієї з характерних їх ознак - здійснення господарської дільності між суб`єктами господарювання.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду у наведеній постанові (пункт 4.22.) викладена таким чином, що стосується лише аналізу існування господарських зобов`язань після припинення господарської діяльності (тобто їх існування до моменту припинення у незалежності від факту припинення здійснення господарскьої діяльності), а не моменту припинення господарських правовідносин, що не є тотожним.

Така відмінність породжує висновок про те, що господарськими зобов`язаннями, невиконання яких є предметом розгляду за предметною юрисдикцією досподарськими судами, являються лише зобов`язання, які виникли до моменту припинення суб`єктом здіснення господарської діяльності, а не після такої обставини. Напроти - і правовідносини і зобов`язання, які виникли після припинення господарської діяльності, не є господарськими, що не суперечить висновку Верховного Суду.

Таким чином, наявний між сторонами спір не підвідомчий господарським судам, а тому у прийнятті позовної заяви слід відмовити на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України.

Поряд з цим, сплачений заявником судовий збір у розмірі 1 921 грн підлягає поверненню на підставі пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись статтею 175 ГПК України,

у х в а л и в :

1. У прийнятті позовної заяви відмовити.

2. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Херсонська обласна енергопостачальна компанія», що дана позовна заява підвідомча судам загальної юрисдикції.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» сплачений судовий збір у розмірі 1 921 грн за платіжним дорученням № 1155 від 05.12.2019.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її прийняття.

Суддя М.К. Закурін