ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року

м. Черкаси справа № 925/728/19

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., із секретарем Дяченко Т.В. за участю представників: позивача Манжара Д.С. адвокат, відповідача Сизько Б.Б. адвокат, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом комунального некомерційного підприємства "Золотоніська районна багатопрофільна лікарня" Золотоніської районної ради до комунального підприємства "Міський водоканал" про стягнення 1510723,31 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 1 510 723,31 гривень збитків завданих споживанням електричної енергії з яких: 865 794,55 грн. основного боргу, 124 426, 31 грн. пені, 68 414,00 грн. 3% річних та 452 088,45 грн. інфляційних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 25.02.2019 комісією в складі: інженера-електрика та начальника технічного відділу Золотоніської ЦРЛ, головного енергетика КП «Міський водоканал», та майстра комерційної служби Золотоніського РЕМ було проведено обстеження ліній електромереж котельні та виявлено незаконне підключення даної котельні, що перебуває на балансі підприємства до електричних мереж Золотоніської ЦРЛ ТП - 652. Також, було зафіксовано показник лічильника електричної енергії, який станом 25.02.2019 о 10 год. 50 хв. становив 216288,5 кВт.

26.02.2019 комісією в складі: інженера-електрика та начальника технічного відділу Золотоніської ЦРЛ, майстра комерційної служби Золотоніського РЕМ було проведено обстеження ліній електромереж котельні та зафіксовано показник лічильника електричної енергії, який станом 26.02.2019 о 10 год.,50 хв. становив 216652,7 кВт., тобто фактичне добове споживання електричної енергії твердопаливною котельнею КП «Міський водоканал» становило 364,2 кВт.

Позивач зазначив, що згідно Акту від 04.03.2019 по обстеженню електричної мережі живлення котельні КП «Міський водоканал» по вул. Лікарняна, 2 було з`ясовано, що станом на 01.03.2019 працівниками КП «Міський водоканал» було установлено перемикач та проведено перехід на споживання електричної енергії від ТП -706 (електричних мереж ГКНС). Тобто від`єднано від електричної мережі ТП-652, від якої отримували електропостачання впродовж 2012 - 2019 р.р. Відключення та перехід до іншого джерела електропостачання не узгоджувалося.

Позивач вказав, що на підставі визначеного добового споживання електричної енергії котельнею КП «Міський водоканал» та тарифів на електричну енергію з січня 2012 року по лютий 2019 року, було проведено розрахунок вартості спожитої електричної енергії за даний період в розмірі 865794,55 грн.

Відповідно до наказу Золотоніської ЦРЛ №3381 від 26.04.2019 «Про створення робочої комісії по встановленню факту підключення кабелю живлення котельні КП «Міський водоканал», яка розташована по вул. Лікарняна 2, від електричних мереж Золотоніської ЦРЛ в РУ-0,4кВ ТП-652», 03.05.2019 робочою комісією було встановлено факт підключення кабелю електричного живлення котельні КП «Міський водоканал», яка розташована по вул. Лікарняна 2, від електричних мереж Золотоніської ЦРЛ в РУ-0,4кВ ТП-652.

Позивач вважає, що своїми діями відповідач допустив порушення Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996, та відповідно Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018, та завдав значних збитків позивачу.

Відповідач подав до суду письмове пояснення по суті спору, в якому просив суд відмовити у позові повністю зазначивши, що позивач добровільно та з власної ініціативи вирішив проводити розрахунки за електроенергію, яку буде споживати котельня відповідача з січня 2012 року.

Відповідач зауважив, що в період з січня 2012 р. по червень 2019 р. жодних договорів між позивачем та відповідачем для врегулювання цього питання не укладалося. Умовами договорів на закупівлю теплової енергії за державні кошти № 17/18 від 27.01.2017, № 14/18 від 25.01.2018 та № 14/19 від 28.01.2019 також не встановлювалися зобов`язання відповідача по оплаті електричної енергії, яка буде спожита котельнею відповідача.

Відповідач вважає, що позивач, всупереч вимогам закону не надав суду належних та допустимих доказів обґрунтованості своїх позовних вимог, зокрема, щодо порушення його прав внаслідок протиправної поведінки відповідача. Позивач в позовній заяві не зазначив конкретний пункт договору, умови якого порушив відповідач.

Тому, на думку відповідача, у його діях не вбачається наявності складу цивільного правопорушення, а отже, позовні вимоги позивача про стягнення збитків з відповідача є необґрунтованими.

Відповідач вказує на те, що позивач не довів протиправну поведінку відповідача як умову настання цивільно-правової відповідальності у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків. І з огляду на це, відсутні підстави вважати, що збитки, які позивач просить стягнути з відповідача, є наслідком дій відповідача. Тому, як вважає відповідач, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими позивачу збитками.

Також, відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності та наслідків спливу позовної давності посилаючись на норми частин 4 і 5 ст.267 ЦК України через те, що позивач вважає, що його права порушені з січня 2012 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише в червні 2019 р.

21.10.2019 позивачем подано до суду заяву про включення до судових витрат позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

21.10.2019 відповідач подав до суду клопотання про врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

19.11.2019 від позивача до суду надійшло письмове пояснення по суті спору щодо: винесених розпоряджень Золотоніської районної державної адміністрації про початок кінець опалювального сезону; розрахунку орієнтованого початкового показника та дати встановлення лічильника електроенергії у блочно-модульній котельні КП «Міський водоканал» та інформації про споживання котельнею електроенергії за 2012-2019 р.р.

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 вересня 2019 року.

Ухвалою від 24.09.2019 судове засідання було відкладено на 18.10. 2019.

В судовому засіданні 18.10.2019 судом оголошувались перерви до 21.10.2019, та з 21.10.2019 по 24.10.2019.

Ухвалою від 24.10.2019 розгляд справи було відкладено на 01.11.2019.

Ухвалою від 01.11.2019 розгляд справи було відкладено на 08.11.2019.

Ухвалою від 08.11.2019 розгляд справи було відкладено на 22.11.2019.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

На підставі укладених договорів про надання послуг з постачання теплової енергії між Золотоніською центральною районною лікарнею (далі Золотоніська ЦРЛ) та комунальним підприємством «Міський водоканал» впродовж 2012 -2019 р.р. здійснювалося постачання теплової енергії на потреби опалення (пара, гаряча вода, та пов`язана продукція (послуги з постачання теплової енергії) згідно розпоряджень Золотоніської районної державної адміністрації від 04.10.2011 № 404; від 29.03.2012 № 123; від 11.10.2012 № 431; від 10.04.2013 № 101; від 01.10.2013 № 234; від 27.03.2014 № 62; від 02.04.2014 № 66; від 20.10.2014 № 161; від 10.04.2015 № 66; від 21.04.2015 № 74; від 12.10.2015 № 157; від 07.04.2016 № 65; від 10.10.2016 № 210; від 03.04.2017 №66; від 10.10.2017 № 226; від 04.04.2018 № 73; від 12.10.2018 № 263; від 05.04.2019 № 80.

03.01.2012 позивачем був направлений лист до Золотоніського РЕМ, в якому Адміністрація Золотоніської ЦЛР просила проводити розрахунки за спожиту електроенергію котельні КП «Міський водоканал» із Золотоніської ЦРЛ з січня 2012 року.

Подача теплопостачання із січня 2016 року до будівель позивача по вул. Лікарняна, 2 було розпочато твердопаливною котельною відповідача. Вказана котельня була підключена до електромереж позивача.

У твердопаливній котельні відповідача був встановлений лічильник обліку електричної енергії № NIK 2301 АП1В № 1091204.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Акта по обстеженню електричної мережі живлення твердопаливної котельні відповідача від 25.02.2019 комісією в складі: інженера-електрика та начальника технічного відділу Золотоніської ЦРЛ, головного енергетика КП «Міський водоканал», та майстра комерційної служби Золотоніського РЕМ було проведено обстеження ліній електромереж котельні. Показник лічильника електричної енергії станом на 25.02.2019, о 10 год., 50 хв. становив 216288,5 кВт.

26.02.2019 комісією в складі: інженера-електрика та начальника технічного відділу Золотоніської ЦРЛ, майстра комерційної служби Золотоніського РЕМ було проведено обстеження ліній електромереж котельні та зафіксовано показник лічильника електричної енергії, який станом 26.02.2019 о 10 год.,50 хв. становив 216652,7 кВт.

Фактичне добове споживання електричної енергії твердопаливною котельнею КП «Міський водоканал» становило 364,2 кВт.

В Акті по обстеженню електричної мережі живлення вказаної котельні від 04.03.2019 зазначено, що станом на 01.03.2019 був встановлений перемикач та проведено перехід на споживання електричної енергії від ТП -706 (електричних мереж ГКНС).

Узгодження між сторонами щодо відключення та перехід до іншого джерела електропостачання відсутнє.

Після звернення позивача до Золотоніського РЕМ (26.02.2019), була отримана інформація щодо тарифу на електричну енергію з січня 2012 року по грудень 2018 року.

На підставі визначеного добового споживання електричної енергії котельнею КП «Міський водоканал» та тарифів на електричну енергію з січня 2012 року по лютий 2019 року, позивачем було проведено розрахунок вартості спожитої електричної енергії за цей період.

Розмір вартості становив 865 794,55 грн.:

2012 р. спожито 65920,2 кВт - вартість з ПДВ - 73282,95 грн.

2013 р. спожито 65920,2 кВт - вартість з ПДВ - 78895,64 грн.

2014 р. спожито 65920,2 кВт- вартість з ПДВ - 88681,40 грн.

2015 р. спожито 65920,2 кВт- вартість з ПДВ - 112557,64 грн.

2016 р. спожито 65920,2 кВт- вартість з ПДВ - 137238,38 грн.

2017 р. спожито 65920,2 кВт- вартість з ПДВ - 146201,51 грн.

2018 р. спожито 65920,2 кВт- вартість з ПДВ - 165976,91 грн.

2019 р. спожито 21487,8 кВт - вартість з ПДВ - 62960,1 1 грн.

Позивач стверджував, що йому за період з січня 2012 року по лютий 2019 року включно було завдано прямих збитків на суму 865 794,55 грн.

04.03.2019 позивач направив відповідачу лист за № 320 про надання інформації та підтверджуючих документів про:

- розрахунок калькуляції вартості 1Гкал. теплової енергії в розрізі статей витрат по опалювальних сезонах 2011 - 2019 р.р.;

- інформацію щодо точки розмежування електричних мереж Золотоніської ЦРЛ та котельні КП «Міський водоканал» по вул. Лікарняна 2.

27.03.2019 позивачем відповідачу було направлено претензію за № 476 для врегулювання спору щодо завданих збитків в сумі 865794,55 грн.

На підставі наказу Золотоніської ЦРЛ від 26.04.2019 «Про створення робочої комісії по встановленню факту підключення кабелю живлення котельні КП «Міський водоканал», яка розташована по вул. Лікарняна 2, від електричних мереж Золотоніської ЦРЛ в РУ-0,4кВ ТП-652» 03.05.2019 було створено робочу комісію, якою у Протоколі № 1 зафіксовано встановлений факт підключення кабелю електричного живлення котельні КП «Міський водоканал», яка розташована по вул. Лікарняна 2 від електричних мереж Золотоніської ЦРЛ в РУ-0,4 кВ ТП-652.

За допущені відповідачем порушення Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996, та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018, позивач нарахував відповідачу 1 510 723,31 грн. збитків, які складаються із:

- 865 794,55 грн. боргу;

- 124 426, 31 грн. пені;

- 68 414,00 грн. 3% річних;

- 452 088,45 грн. втрат внаслідок інфляції.

Ст.11 Цивільного кодексу (далі ЦК) України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Ч.1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до норм ч.1 і ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Зокрема, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст. 218 Господарського кодексу (далі ГК) України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т. ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Згідно ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно положень ст.ст.526, 623, 626, 628, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.547 та ст.549 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч.6 ст. 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач добровільно, з власної ініціативи вирішив здійснювати розрахунки за спожиту електроенергію котельні відповідача з січня 2012 року, що підтверджується листом позивача від 03.01.2012 №1.

Доказів укладання між сторонами відповідних договорів щодо ввідшкодування вартості спожитої електроенергії за період з 2012 року по 2019 рік до суду не подано.

Відповідних умов щодо встановлення зобов`язань відповідача по оплаті електричної енергії, яка буде спожита котельнею відповідача у договорах на закупівлю теплової енергії за державні кошти № 17/18 від 27.01.2017, № 14/18 від 25.01.2018 та № 14/19 від 28.01.2019, сторонами не передбачено і не узгоджено.

Суд враховує, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд вважає, що оскільки між сторонами були укладені вище перелічені договори про закупівлю послуг за державні кошти, то заявлена до стягнення сума коштів з відповідача перерахована йому як виконавцю послуг за такими договорами і не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та статті 225 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15; від 26.09.2019 у справі № 910/16577/18; від 24.06.2019 у справі 910/5554/18; від 12.03.2019 у справі 916/3211/16; від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17.

Таким чином, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Ч.4 ст.623 ЦК України передбачено, що на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально.

Суд вважає, що протиправною є поведінка особи з порушенням норм законодавства, якщо зобов`язання виникає з договору, то протиправною визнається поведінка боржника, що порушує умови договору та закону. Позивач в позовній заяві не зазначив конкретний пункт договору, умови якого порушив відповідач.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, належних і допустимих доказів протиправної поведінки відповідача, наявності заподіяних діями відповідача збитків та причинний зв`язок між ними, позивач до суду не подав. Тобто, доказів обґрунтованості своїх позовних вимог, зокрема, щодо порушення його прав внаслідок протиправної поведінки відповідача, позивачем не надано.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що у діях відповідача не вбачається наявності складу цивільного правопорушення, а отже, позовні вимоги позивача про стягнення збитків з відповідача є необґрунтованим. Позивачем не доведено протиправну поведінку відповідача як умову настання цивільно-правової відповідальності у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що збитки, які позивач просить стягнути з відповідача, є наслідком дій відповідача, а відтак, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими позивачу збитками.

Окрім суми збитків, позивач просив суд стягнути з відповідача також 3% річних від цієї суми та інфляційні втрати.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не прострочив виконання грошового зобов`язання, то таке грошове зобов`язання взагалі відсутнє.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18; від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17 та від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

З приводу застосування строку позовної давності суд вважає, що оскільки позивач не довів свого права на стягнення з відповідача збитків завданих споживанням електричної енергії, то права та охоронювані законом інтереси позивача, про захист яких він просив суд у позові, відповідачем не порушено, а тому строк позовної давності до позовних вимог застосуванню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведені заявлені ним вимоги і у позові необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 21.07.2020.

СУДДЯ К.І. Довгань