РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.12.2019Справа № 910/10277/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Денисевича А.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Озон»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 142847,04 грн,

за участі представників:

від позивача - Кульчицький Н.Б. (представник за довіреністю);

від відповідача - Гачак І.О. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Озон» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 142847,04 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.08.2018, 25.05.2018 та 20.01.2019 позивачем, відповідно до накладних №38046793, №38165718, №36831923 було направлено під навантаження порожні вагони, які належать останньому на праві власності. Так, у зазначених накладних було визначено превізну плату в розмірі 26863,20 грн. та ПДВ в сумі 5372,64 грн. (накладна №38046793), в розмірі 26863,20 грн. та ПДВ в сумі 5372,64 грн. (накладна №38165718) та в розмірі 30996 та ПДВ в сумі 6199,20 грн., вказані накладні та розмір перевізної плати були погоджені відповідачем та оплачені позивачем в повному обсязі. В подальшому, позивачу стало відомо, що 30.01.2019 відповідачем було здійснено списання авансових платежів з позивача за відправку вагонів по накладній №36831923 в сумі 40813,44 грн. разом з ПДВ, також 18.02.2019 відбулось списання авансових платежів з позивача за відправку вагонів по накладним №38046793 та №38165718 в розмірі 102033,60 грн. разом з ПДВ.

Як зазначає позивач, підставами для списання грошових коштів в розмірі 142847,04 грн. за твердженнями відповідача стало невірне застосування тарифної ставки для відправлення вагонів за вказаними накладними. Проте на думку позивача нарахування відповідачем вказаних грошових коштів є безпідставним, у зв`язку з чим, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 142847,04 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 16.08.2019, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 26.08.2019 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 05.09.2019. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 30.08.2019.

В подальшому ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 призначено розгляд справи №910/10277/19 за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі зазначивши, що залізницею було правомірно застосовано донарахування тарифу за залізничними накладними №38046793, №38165718, №36831923 із застосуванням коригуючи коефіцієнтів, оскільки переміщення вагонів за зазначеними накладними відбувалось у зв`язку зі зміною власника, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. З огляду на викладене відповідач вказав, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Також відповідачем в ході розгляду справи через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано клопотання про застосування строків позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (наразі - акціонерне товариство «Українська залізниця») (перевізник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Озон» (замовник, позивач) укладено Договір про надання послуг №10422/ЛЗ-2018, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.3 Договору, надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Згідно з п.2.1.6 Договору, замовник зобов`язаний оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Замовник зобов`язаний самостійно визначати розмір попередньої оплати та пересвідчитись її внесення на підставі діючих тарифів та умов цього договору, при цьому зобов`язаний врахувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника (п.2.1.6.1 Договору).

У п.3.1 Договору сторони погодили, що розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника тв. вагонах залізниць інших держав, додаткових борів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначається у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Відповідно до п.4.2 Договору, оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаним в пункті 14.2 Розділу 14 договору.

Згідно з п.12.1 Договору, договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладенням ЕЦП в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ», або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

Разом з тим, судом встановлено, що 27.10.2017 між Товариством обмеженою відповідальністю «Азовєвротранс» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Озон» (покупець) укладено договір купівлі-продажу залізничних піввагонів №2710/17, за умовами якого позивач придбав у власність напіввагони №55476253, №52370665, №55470934, №52372620, №56271455, №56238355, №56563372, №56316953.

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копіями зазначеного договору та акту приймання-передачі від 19.03.2018.

Також, 17.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «АДЕС» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Озон» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу залізничних вагонів №1701/18, за умовами якого позивач придбав у власність, зокрема піввагони №63205124 та №63205157, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями зазначеного договору, а також копіями актів приймання-передачі №3 від 02.04.2018 та №4 від 02.04.2018.

Крім того, 04.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «АДЕС» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Озон» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу залізничних вагонів №0409/18, за умовами якого позивач придбав у власність піввагони №56366750, №56367147, №52228657, №56230204, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вказаного договору та актів приймання-передачі №1 від 03.12.2018, №2 від 03.12.2018, №3 від 03.12.2018, №4 від 03.12.2018.

Як зазначає позивач, 18.05.2018 останнім була оформлена залізнична накладна №38046793, відповідно до якої позивачем було направлено групою порожні вагони для накопичення під навантаження та розраховано плату за послуги відповідача в розмірі 26863,20 грн без ПДВ. Вказані кошти в розмірі 26863,20 грн та 5372,64 грн ПДВ були оплачені позивачем авансовим платежем до перевезення.

Також, 25.05.2018 позивачем була сформована залізнична накладна №38165718, відповідно до якої позивачем було направлено групою порожні вагони для накопичення під навантаження та розраховано плату за послуги відповідача в розмірі 26863,20 грн без ПДВ. Вказані кошти в розмірі 26863,20 грн та 5372,64 грн ПДВ були оплачені позивачем авансовим платежем до перевезення.

Крім того, 20.01.2019 позивачем була сформована залізнична накладна №36831923, відповідно до якої позивачем було направлено групою порожні вагони для накопичення під навантаження та розраховано плату за послуги відповідача в розмірі 30996 грн без ПДВ. Вказані кошти в розмірі 30996 грн та 6199,20 грн ПДВ були оплачені позивачем авансовим платежем до перевезення.

В подальшому позивачу стало відомо, що 30.01.2019 відповідач здійснив списання авансових платежів з позивача за відправку вагонів по накладній №36831923 в сумі 40813,44 грн (34011,20 грн донарахованого тарифу та 6802,24 грн ПДВ).

Також, 18.02.2019 відповідач здійснив списання авансових платежів з позивача за відправку вагонів по накладній №38046793 та №38165718 в сумі 1020333,60 грн (85028 грн донарахованого тарифу та 17005,60 грн ПДВ).

Підставами для нарахування і стягнення з ТОВ «Озон» грошових коштів в загальному розмірі 142847,04 грн стало невірне, на думку позивача, застосування відповідачем тарифної ставки, оскільки при здійсненні відправлень порожніх вагонів згідно накладних №36831923, №38046793 та №38165718 необхідно було застосовувати схему 1 відповідно до п.14.4 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, у зв`язку зі зміною власника вагонів.

Вказана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією протоколу №1 оперативної наради при начальнику станції від 31.01.2018 та копією протоколу №2 оперативної наради при начальнику станції від 13.02.2019.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 затверджено Правила розрахунків за перевезення вантажів (ст. 62 Статуту) (далі - Правила), якими встановлено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника (пункт 2.3).

У пункті 2.5 Правил встановлено, що платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Згідно статті 62 Статуту залізниць України (далі - Статут) остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення.

Відповідно до п.14.1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №317 від 26.03.2009, плата за перевезення в порожньому стані власних або орендованих вагонів (після вивантаження та під навантаження, у ремонт або з ремонту, з провідниками) визначається за тарифною схемою 14.

Згідно з п.14.4 Збірника тарифів, плата за перевезення нового рейкового рухомого складу на своїх осях, у тому числі: вагонів із загальномережевою нумерацією від заводів-виробників на адресу власників; рухомого складу, що направляється на утилізацію або під перше навантаження; вагонів, які мають заводську нумерацію і використовуються для технологічних потреб; вагонів, що передислоковуються при зміні власника; та вагонів в інших перевезеннях, крім зазначених у пункті 14.1 цього розділу, визначається як для власних вагонів за тарифною схемою 1 (для універсальних вагонів) або 2 (для інших типів вагонів та іншого рейкового рухомого складу) за розрахункову масу вантажу, установлену для універсального або спеціального вагона

Як вбачається із пояснень позивача та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, придбані позивачем вагони №52370665, №52372620, №55470934, №55476253, №56238355, №56271455, №56316953, №56563372 були перереєстровані в базі даних ГІОЦ - 11.05.2018.

В той же час, із матеріалів справи слідує, що вагони із вказаними номерами були прийняті відповідачем до перевезення 18.05.2018, тобто фактично вже після зміни власника, а відтак, відповідачем неправомірно донараховано плату за перевезення вказаних вагонів на підставі п.14.4 Збірника тарифів, як до вагонів, що передислоковуються при зміні власника в загальному розмірі 81626,88 грн разом з ПДВ.

Разом з тим, що стосується вагонів №63205124, №63205157 то вказані вагони за твердженнями позивача, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, були перереєстровані в базі даних ГІОЦ - 21.05.2018, в той же час, вказані вагони були прийняті відповідачем до перевезення 18.05.2018, тобто до зміни власника вагонів в базі даних ГІОЦ, у зв`язку з чим донарахування плати за перевезення вказаних вагонів на підставі п.14.4 Збірника тарифів, як до вагонів, що передислоковуються при зміні власника в даному випадку є правомірним.

Також, стосовно вагонів №52228657, №56230204, №56366750, №56367147 які були перереєстровані - 21.01.2019, суд зазначає, що вказані вагони також були прийняті відповідачем до перереєстрації в базі даних ГІОЦ, оскільки були прийняті до перевезення 20.01.2019, що в свою чергу дає підстави відповідачу на донарахування плати за перевезення вказаних вагонів на підставі п.14.4 Збірника тарифів, як до вагонів, що передислоковуються при зміні власника.

Відтак, суд дійшов висновку про безпідставність списання відповідачем з особового рахунку позивача грошових коштів в розмірі 81626,88 грн, як плати за перевезення вагонів, що передислоковуються при зміні власника, у зв`язку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положенням статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як убачається із умов укладеного між сторонами договору, пунктом 4.10 останнього передбачено в разі виявлення перевізником неправильного нарахування платежів перерахування надлишку стягнутої суми на особовий рахунок замовника, як оплату за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати стягуються недоотримані грошові суми.

Таким чином, умовами чинного договору встановлено, що повернення надлишку стягнутої суми здійснюється шляхом перерахування грошових коштів.

Статтею 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банк на договірній основі відкриває клієнту, зокрема, поточний рахунок для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Положеннями вказаного вище Закону також встановлено, що для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі. Переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Отже, при неправомірному списанні грошових коштів з рахунку позивача відповідач може повернути такі кошти в добровільному порядку. У той же час, позивач має право на захист своїх порушених прав у такий спосіб, як стягнення грошових коштів.

Разом з тим, стосовно поданої відповідачем заяви про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас ч.1 ст.258 Цивільного кодексу України встановлює, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України визначено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Згідно зі пункту 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Відповідно до пункту 134. Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Зазначені терміни обчислюються:

а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

б) через 30 діб з дня закінчення терміну доставки - для претензій про відшкодування за втрату вантажу;

в) через 2 місяці з дня прийому вантажу до перевезення - для претензій про відшкодування за втрату вантажу, що виникли з приводу перевезень у прямому змішаному сполученні;

г) через 10 діб після закінчення терміну доставки багажу чи вантажобагажу - для претензій про відшкодування за втрату багажу чи вантажобагажу;

д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу;

е) після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для оплати штрафу, - для претензій про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень.

ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках.

Положеннями частини п`ятої статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із частиною четвертою статті 909, частиною першою статті 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто стаття 315 Господарського процесуального кодексу України і статті 134, 136, 137 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про відшкодування збитків, що виникають із залізничних перевезень.

За таких обставин строк позовної давності в даній справі має обраховуватися відповідно до частини 5 статті 315 Господарського кодексу України.

В той же час, як вбачається із матеріалів справи, списання грошових коштів з рахунку позивача відбувалось 31.01.2019 та 13.02.2019, тобто позивач про порушення відповідачем його права мав дізнатись 31.01.2019. Утім із матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено на адресу Господарського суду міста Києва розглядувану позовну заяву 30.07.2019, тобто до закінчення встановленого шестимісячного строку.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, ВУЛ. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Озон» (81523, Львівська обл., Городоцький р-н, с. Галичани; ідентифікаційний код 22344556) грошові кошти в розмірі 81626 (вісімдесят одна тисяча шістсот двадцять шість) грн 88 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1224 (одна тисяча двісті двадцять чотири) грн 41 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 02.01.2020.

Суддя Я.В. Маринченко