ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" грудня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2930/19

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Єремеєва К.С., довіреність №117 від 11.01.2019р.;

Від відповідача: Оксюта В.В., довіреність №431996 від 28.10.2019р.;

розглянувши справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до Фермерського господарства «Веста-Юг» про стягнення 2 940 753,62грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси (надалі КЕВ м. Одеси), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фермерського господарства (надалі - ФГ) «Веста-Юг» про стягнення 2 940 753,62грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.10.2019р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на « 29» жовтня 2019 р. о 11:15 год.

21 жовтня 2019 р. до Господарського суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву від ФГ «Веста-Юг».

29 жовтня 2019 р. до Господарського суду Одеської області від КЕВ м. Одеси надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.10.2019р. відкладено судове засідання у підготовчому провадженні на « 14» листопада 2019 р. о 09:45 год.

01 листопада 2019р. до Господарського суду Одеської області надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2019р. закрито підготовче провадження у справі №916/2930/19 із призначенням справи до судового розгляду по суті на « 03» грудня 2019 р. о 11:15 год.

21 листопада 2019р. до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання позивача надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

02 грудня 2019р. до Господарського суду Одеської області надійшла заява про розподіл судових витрат від ФГ «Веста-Юг», відповідно до якої відповідач просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 100 000грн. на користь відповідача у разі відмови від задоволення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.12.2019р. відкладено судове засідання по розгляду справи по суті на « 12» грудня 2019 р. о 12:00 год.

В судовому засіданні 12.12.2019р. судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на « 18» грудня о 12:00год.

18 грудня 2019 р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Позивач зазначає, що 01.12.2016р. між КЕВ м. Одеси (Сторона-1) та ФГ «Веста-Юг» (Сторона-2) було укладено Договір №1 про вирощування сільськогосподарських культур. Зазначений Договір було укладено з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних сил України та відповідно до ст.2 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних силах України», ст.4 Закону України «Про використання земель оборони», постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2000р. №1171 «Про затвердження Переліку господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовими частинами Збройних сил», наказу начальника головного КЕУ ЗСУ №53 від 24.09.2013р., затвердженого Міністром оборони України 25.09.2013р. «Про використання земель оборони у сільськогосподарських цілях на полігонах ЗСУ» .

Сторони за цим Договором домовилися про вирощування сільськогосподарських культур, на земельних ділянках площею 2020га, які надані КЕВ м. Одеса в безстрокове користування згідно Державного акту від 1983р. серії Б №031728, та можливостей ФГ «Веста-Юг» діяти, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва. Сторони також домовилися, що обробіток буде здійснюватись наступним чином: КЕВ м. Одеса бере на себе зобов`язання залучити площе земельної ділянки, яка надана в безстрокове користування для вирощування сільськогосподарських культур; ФГ «Веста-Юг» бере в користування земельні ділянки та власними коштами проводить необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу з вирощування сільськогосподарських культур.

Позивач зазначає, що за пунктом 3.2. Договору КЕВ м. Одеса має право отримувати від відповідача плату за вирощування сільськогосподарських культур.

Відповідно до п.5.1 Договору ціна Договору складає 5 190 586,82 гривні, у тому числі ПДВ в сумі 865 097,80 грн. за один сільськогосподарський рік. Розрахунок ціни становить 8 відсотків із нормативної грошової оцінки 1 га сільськогосподарських угідь з урахуванням коефіцієнтів індексації, що згідно даних Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області по Комінтернівському району Одеської області становить 26 766,64 гривень за 1 гектар.

У відповідності до п. 5.2 Договору розрахунки від вирощування сільськогосподарських культур проводяться у наступному порядку: Сума, визначена п.5.1 Договору перераховується ФГ «Веста-Юг» щомісячно, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним, рівними платежами в сумі 432 548,90 грн., до спеціального фонду державного бюджету (на спеціальний реєстраційний рахунок КЕВ м. Одеси, що відкритий в органі Державного казначейства). ФГ «Веста-Юг» самостійно на свій розсуд розпоряджається зібраним врожаєм в разі повного проведення оплати за Договором.

Згідно п.5.3 Договору сплата земельного податку здійснюється КЕВ м. Одеси в порядку, передбаченому чинним законодавством, а ФГ «Веста-Юг» щомісячно компенсує КЕВ м. Одеса сплачений земельний податок згідно площі земельної ділянки, залученої для вирощування сільськогосподарської продукції за цим Договором, на підставі виставленого рахунку.

Позивач посилається на те, що КЕВ м. Одеса належним чином сплачує земельний податок, про що свідчать виписки по рахунках з банку та податкова декларація з плати за землю. Також, відповідно до умов Договору, позивачем відповідачу виставлялися рахунки на оплату за Договором.

Однак, в порушення п.п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору №1 у ФГ «Веста-Юг» виникла заборгованість перед КЕВ м. Одеси з плати за вирощування сільськогосподарських культур за період з травня по серпень 2019р. включно в розмірі 1 700 391,20грн. та компенсації податку на землю за період з січня по вересень 2019р. включно в розмірі 1 174 768,92грн.

Позивач зазначає, що відповідно до п.п.8.2, 8.4 Договору порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору; в разі порушення строку розрахунку з КЕВ м. Одеси, ФГ «Веста-Юг» зобов`язано сплатити на користь КЕВ м. Одеси штраф у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, що за підрахунками позивача становить 65 593, 50 грн. за період з травня по серпень 2019р. включно.

За таких обставин, враховуючи порушення відповідачем умов Договору, позивач просить стягнути з ФГ «Веста-Юг» на користь КЕВ м. Одеси нараховані за період з січня по вересень 2019р. включно заборгованість з плати за вирощування сільськогосподарських культур в розмірі 1 700 391, 20грн., компенсацію податку на землю в розмірі 1174 768,92грн. та штраф у розмірі 65 593, 50 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ст.629 ЦК України, відповідно до якої договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків згідно п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України та підставою виникнення зобов`язань згідно ст. 509 ЦК України цивільно-правові зобов`язання сторін Договору кваліфікуються за ст. 175 Господарського кодексу України, як майново-господарські та згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України повинні виконуватись відповідно до умов договору та вимог кодексу.

Відповідач ФГ «Веста-Юг», заперечує проти позовних вимог та зазначає, що відповідно до умов Договору №1 про вирощування сільськогосподарських культур, укладеного 01.12.2016р. між КЕВ м. Одеси та ФГ «Веста-Юг», відповідач взяв на себе обов`язок організувати діяльність з використанням залучених земельних ділянок для вирощування сільськогосподарських культур, здійснювати виробничий процес, забезпечивши його необхідними машино-тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно-мастильними матеріалами та відповідними спеціалістами і працівниками, вести бухгалтерський облік майна, цінностей, зобов`язань, втому числі платіжних та інших операцій, пов`язаних з виконанням цього Договору, нести витрати, що виникли під час виконання цього Договору, здійснювати своєчасну підготовку ґрунту для проведення сільгоспробіт, проводити догляд за посівами сільгоспкультур (внесення мінералів, добрив та інших засобів захисту рослин тощо).

Крім цього, ФГ «Веста-Юг» взяло на себе зобов`язання щороку сплачувати КЕВ м. Одеси 5190566,82грн. рівними платежами в сумі 432548,90грн. щомісяця до спеціального фонду державного бюджету (на спеціальний реєстраційний рахунок КЕВ м. Одеси, що відкритий в органі Державного казначейства як плату від вирощування сільськогосподарських культур, а ФГ «Веста-Юг» отримала право самостійно розпоряджатися зібраним врожаєм в разі повного проведення оплати за Договором. Крім того, ФГ «Веста-Юг» зобов`язалася щомісячно компенсувати КЕВ м. Одеси сплачений земельний податок згідно площі земельної ділянки, яка використовується для вирощування сільськогосподарської продукції за цим Договором, на підставі виставленого рахунку.

Крім того, на виконання положень ст. 1131 ЦК України сторони домовились про порядок покриття витрат та збитків, а саме, що вони покриваються за рахунок грошових коштів ФГ «Веста-Юг», набутих внаслідок вирощування сільськогосподарської продукції.

Таким чином, спірний Договір №1 за своєю правовою природою є договором саме про спільну діяльність, а не договором про передачу ФГ «Веста-Юг» земель оборони в користування, які надані КЕВ м. Одеси на праві постійного користування.

Договір №1 від 01.12.2016р. був погоджений головою Лиманської районної державної адміністрації 13.07.2017р., отже, до цього часу, враховуючи норму ст.4 Закону України «Про використання земель оборони», договір у зв`язку з його непогодженням не діяв (не був чинний), а земельна ділянка не використовувалася у спільній діяльності сторін на умовах визначених Договором.

Крім цього, ФГ «Веста-Юг» у зв`язку з поданням у лютому 2018 року Міністерством оборони України позову до КЕВ м. Одеси та ФГ «ВЕСТА-ЮГ» про визнання недійсним Договору №1 від 01.12.2016р. у 2018-2019 с/г році не здійснювало вирощування сільськогосподарських культур на вищевказаних землях оборони, прибутку від використання земель не отримувало.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. залишеним без змін Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р. Договір №1 від 01.12.2016р. про вирощування сільськогосподарських культур був визнаний недійсним.

Як вбачається з рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2018р. та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р. у справі №916/365/18, суди дійшли висновку, що між КЕВ м. Одеси та ФГ «Веста-Юг» був укладений договір про спільну діяльність без погодження Міністерства оброни України, тобто з порушенням Закону України «Про управління об`єктами державної власності», «за своєю правовою природою договір є договором про спільну діяльність, що не спростовується відповідачами».

В постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р. у справі №916/365/18, зокрема, вказано, що з урахуванням вимог п.1 ст.203, ст.215 Цивільного кодексу України, є підставами для задоволення поданого Міністерством оборони України позову та визнання такого договору недійсним з моменту його укладення, відповідно до ч.1 ст. 236 Цивільного кодексу України.

Відповідач зазначає, що відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Норма ч.1 та ч.2 ст.216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Однак, ФГ «Веста-Юг» не отримувало від КЕВ м. Одеси грошових коштів, які воно просить стягнути у розмірі 2 940 753,62грн., позивач таких доказів суду не надав, а тому ФГ «Веста-Юг» не зобов`язане сплачувати такі кошти по договору, який судом визнано недійсним з моменту його укладення.

На підставі вищенаведеного, відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву визначає посилання відповідача на недійсність Договору №1 від 01.12.2016р. про вирощування сільськогосподарських культур з моменту його укладення на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. у справі №916/365/18, залишеного в силі постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р., оскільки зазначеним рішенням суду вирішено визнати недійсним Договір №1 від 01.12.2016р., укладений між КЕВ м. Одеси та ФГ «Веста-Юг» про вирощування сільськогосподарських культур без зазначення з моменту укладення. А відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. А дане стягнення заборгованості за Договором, визнаним в судовому порядку недійсним на майбутнє, тобто з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Так, Договір №1 від 01.12.2016р. визнаний в судовому порядку недійсним починаючи з 18.09.2019р.

Зокрема, саме відповідач, не погоджуюсь з постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р. у справі №916/365/18, оскаржив вказану постанову до суду Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Наразі триває касаційне провадження у справі №916/365/18 за касаційною скаргою ФГ «Веста-Юг».

Також позивач зазначає, що заборгованість відповідача за Договором №1 від 01.12.2016р. становить дебіторську заборгованість до державного бюджету і завдає економічних збитків державі.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач не просить суд відмовити у задоволенні позову КЕВ м. Одеси.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив не погоджується з позицією позивача та вказує на те, що в абз.2 відзиву на позов відповідачем зазначено наступне: «Діючи від імені та в інтересах Відповідача ФГ «Веста-Юг», керуючись ст.ст.42, 46, 56, 58, 61, 165 ГПК України, надаю суду відзив на позов та заявляю, що ФГ «Веста-Юг» позов не визнає, вважає, що позовні вимоги є безпідставними, виходячи з наступного.»

Щодо твердження позивача, що ФГ «Веста-Юг» завдає державному бюджету та державі збитків, відповідач вважає, що грошові кошти по Договору №1 отримував саме позивач, а не державний бюджет чи державний орган. При цьому саме позивач та Міністерство оборони України своїми діями та рішеннями завдають збитків державі, а не ФГ «Веста-Юг», у зв`язку з визнанням недійсним Договору №1, що має наслідком неотримання грошових коштів, які б позивач міг отримав би у разі наявності між сторонами договірних правовідносин.

Відповідач зауважує, що статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким в моменту його вчинення.

Чинне законодавство України не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обов`язки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обов`язки передбачалися на майбутнє. Тобто, визнання недійсним договору та визнання недійсним зобов`язання не є тотожними поняттями, оскільки в силу прямої вказівки закону договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а визнання недійсним зобов`язання за цим договором стосується наслідків недійсності такого договору.

З огляду на вказане, Договір №1 від 01.12.2016р., стягнення заборгованості за яким є предметом позову в цій справі, є недійсним з моменту його вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 13 Земельного кодексу України, статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статтями 9,14 Закону України «Про збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

Також, статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про Збройні Сили України та п.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №671, п. 44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (далі - Положення) і Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997р., Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, яке зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил України, надає згоду на вилучення земельних ділянок, які не використовуються Збройними Силами України. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Закон України Про використання земель оборони від 27.11.2003р. № 1345-ІУ закріпив можливість використання земель оборони в господарських цілях шляхом надання військовими частинами (за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади) дозволів фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданим їм у постійне користування. Згідно зі ст. 1 Закону № 1345-ІУ, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 77 Земельного кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

У статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» також закріплено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Статтею 95 Земельного кодексу України передбачено, зокрема, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.629 цього ж Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові; договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі, а його умови, в тому числі координація спільних дій учасників, ведення їх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (статті 1130, 1131 Цивільного кодексу України). Таким чином, укладаючи договір про спільну діяльність, учасник договору повинен бути наділений розпорядчими речовими правами щодо об`єктів, виділених для спільної діяльності.

Суд встановив, що 01.12.2016р. між КЕВ м. Одеси та ФГ «Веста-Юг» було укладено Договір №1 про вирощування сільськогосподарських культур, сторони за яким домовилися про вирощування сільськогосподарських культур, на земельних ділянках площею 2020га, які надані КЕВ м. Одеса в безстрокове користування згідно Державного акту від 1983р. серії Б №031728, та можливостей ФГ «Веста-Юг» діяти, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва. Сторони також домовилися, що обробіток буде здійснюватися наступним чином: КЕВ м. Одеса бере на себе зобов`язання залучити площе земельної ділянки, яка надана в безстрокове користування для вирощування сільськогосподарських культур; ФГ «Веста-Юг» бере в користування земельні ділянки та власними коштами проводить необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу з вирощування сільськогосподарських культур.

Даний Договір укладено з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних сил України та відповідно до ст.2 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних силах України», ст.4 Закону України «Про використання земель оборони», постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2000р. №1171 «Про затвердження Переліку господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовими частинами Збройних сил», наказу начальника головного КЕУ ЗСУ №53 від 24.09.2013р., затвердженого Міністром оборони України 25.09.2013р. «Про використання земель оборони у сільськогосподарських цілях на полігонах ЗСУ», про що зазначено у преамбулі Договору.

Відповідно до п.5.1 Договору ціна Договору складає 5 190 586,82 гривні, у тому числі ПДВ в сумі 865 097,80 грн. за один сільськогосподарський рік. Розрахунок ціни становить 8 відсотків із нормативної грошової оцінки 1 га сільськогосподарських угідь з урахуванням коефіцієнтів індексації, що згідно даних Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області по Комінтернівському району Одеської області становить 26 766,64 гривень за 1 гектар.

У відповідності до п. 5.2 Договору розрахунки від вирощування сільськогосподарських культур проводяться у наступному порядку: Сума, визначена п.5.1. Договору перераховується ФГ «Веста-Юг» щомісячно, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним, рівними платежами в сумі 432 548,90 грн., до спеціального фонду державного бюджету (на спеціальний реєстраційний рахунок КЕВ м. Одеси, що відкритий в органі Державного казначейства). ФГ «Веста-Юг» самостійно на свій розсуд розпоряджається зібраним врожаєм в разі повного проведення оплати за Договором.

Згідно п.5.3 Договору сплата земельного податку здійснюється КЕВ м. Одеси в порядку, передбаченому чинним законодавством, а ФГ «Веста-Юг» щомісячно компенсує КЕВ м. Одеса сплачений земельний податок згідно площі земельної ділянки, залученої для вирощування сільськогосподарської продукції за цим Договором, на підставі виставленого рахунку.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. залишеним без змін Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р., у справі №916/365/18 Договір №1 від 01.12.2016р. про вирощування сільськогосподарських культур був визнаний недійсним.

Зокрема, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначив, що сторонами при укладанні договору №1 від 01.12.2016р. не було дотримано порядку передачі землі в тимчасове користування, передбаченого п.п. 38, 39, 40 Положення «Про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями», затвердженим Наказом Міністра оборони України 22.12.1997р. № 483, щодо належного оформлення права тимчасового користування землею з боку ФГ «Веста-Юг» та її передачі в таке користування за відповідним погодженням з уповноваженим органом, визначеним п. 39 Положення, та оформлення відповідним місцевої ради, на території якої перебуває земельна ділянка, що є предметом зазначеного договору (погодження договору з Лиманською районною державною адміністрацією здійснено лише у 2017 році).

Таким чином, у з підстав недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України Договір №1 від 01.12.2016р. визнано недійсним.

Доказів про скасування зазначеного судового рішення матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи положення ст. 284 ГПК України, відповідно до якої, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р. у справі №916/365/18 набрала законної сили 18.09.2019р.

Наявність провадження за касаційною скаргою на вказану постанову, на яке посилається позивач, не зупиняє її дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, законодавець визначив, що договір, визнаний недійсним, не створює прав та обов`язків для його сторін з моменту його укладення, чим спростовуються твердження позивача про недійсність Договору №1 від 01.12.2016р. з 18.09.2019р.

Частиною 1 ст.216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Однак, із правової природи договору про спільну діяльність, фактичне користування земельною ділянкою на підставі вказаного договору в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України, оскільки використання майна - «річ» безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог КЕВ м. Одеси, адже, враховуючи недійсність Договору №1 від 01.12.2016р., відсутні підстави для стягнення з ФГ «Веста-Юг» заборгованості з плати за вирощування сільськогосподарських культур в розмірі 1 700 391, 20грн., компенсації податку на землю в розмірі 1174 768,92грн. та штрафу у розмірі 65 593, 50 грн.

Щодо заяви відповідача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що з метою захисту своїх прав 21.10.2019р. ФГ «Веста-Юг» уклав з Адвокатським об`єднанням «ПАВЕРЛЕКС» Договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання правничої допомоги - юридичний захист прав та інтересів Клієнта у спорі (справі) №916/2930/19 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ФГ «ВЕСТА- ЮГ» про стягнення 2 940 753,62грн.

Як вбачається з п.5.2 Договору за підготовку документів, складення та подання відзиву на позов та інших процесуальних документів та ведення справи в суді першої інстанції Клієнт сплачує Компанії гонорар у розмірі 100 000 грн.

Відповідач посилається на ст.123 ГПК України, відповідно до якої судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати па професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зі звітів про обсяг наданої правничої допомоги та використання адвокатом робочого часу на надання правничої допомоги за жовтень 2019р. та листопад 2019р. вбачається, що в цілому на правничу допомогу адвокатами АО «ПАВЕРЛЕКС» витрачено 20 годин робочого часу.

Платіжним дорученням №186 від 29.11.2019р. ФГ «Веста-Юг» оплатило гонорар АО «ПАВЕРЛЕКС» у розмірі 100 000грн. Таким чином, з огляду на викладене, відповідач згідно з положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України довів надання йому зазначених послуг у межах справи №916/2930/19 у відповідних сумах.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позивач отримував заяву відповідача щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу та заперечував проти її задоволення.

На підставі вищенаведеного, враховуючи значний розмір позовних вимог, наявність в матеріалах справи доказів виконання умов Договору про надання правової допомоги, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог ФГ «Веста-Юг» про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 100 000грн.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію («Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод») та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Тому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (див. рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 п.58).

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність відстав для задоволення позовних вимог, відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову, покладаються позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до Фермерського господарства «Веста-Юг» про стягнення 2 940 753,62грн. відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на позивача.

3. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13, код ЄДРПОУ - 08038284) на користь Фермерського господарства «Веста-Юг» (66442, Одеська обл., Ананьївський р-н, с. Долинське, код ЄДРПОУ - 34280915) витрати на правничу допомогу у розмірі 100 000грн. /сто тисяч гривень/.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28 грудня 2019 р.

Суддя С.Ф. Гут