РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2019Справа № 910/19424/16

За позовом Державного агентства резерву України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" Дніпропетровської області

про стягнення неустойки, ціна позову 33216750 грн.

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Радецька Ю.О.

Представники:

від позивача: Михайлюк А.З.,

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ :

у жовтні 2016 року Державне агентство резерву України звернулося з указаним позовом у господарський суд Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 р. справу передано за встановленою підсудністю до господарського суду міста Києва.

Позивач зазначав, що між ним і відповідачем укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти та закладення до державного резерву № ЮР-2/31-2016 від 25 лютого 2016 р., додаткові угоди № 1 від 4 квітня 2016 р., б/н від 13 травня 2016 р. до цього договору, відповідно до умов яких відповідач зобов`язався до 15 червня 2016 р. передати йому для закладення до державного резерву 3330 тонн автомобільного бензину марки А-80-ДЗ згідно з ТУ У 19.2-1:2014 загальною вартістю 66433500 грн., а він - прийняти та оплатити одержаний товар.

Посилаючись на прострочення відповідачем поставки та не закладення до державного резерву бензину, позивач на підставі ст. 549 ЦК України, ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", п. 8.1 договору, просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 33216750 грн. неустойки в розмірі 50% вартості недопоставлених (незакладених) матеріальних цінностей.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, його представник у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст.ст. 165, 202 ГПК України у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти та закладення до державного резерву № ЮР-2/31-2016 від 25 лютого 2016 р., додаткові угоди № 1 від 4 квітня 2016 р., б/н від 13 травня 2016 р. до цього договору, згідно з умовами яким відповідач (постачальник) зобов`язався у 2016 році передати позивачу (замовнику) для закладення до державного резерву 3330 тонн автомобільного бензину марки А-80-ДЗ згідно з ТУ У 19.2-1:2014 загальною вартістю 66433500 грн., а позивач - прийняти та оплатити вартість одержаного товару на умовах та в порядку визначеному договором.

Згідно умов п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди від 13 травня 2016 р. постачальник поставляє та закладає до державного резерву автомобільний бензин марки А-80-ДЗ до 15 червня 2016 р.

Відповідно до п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно з законодавством України, зокрема, згідно з Законом України "Про державний матеріальний резерв" та іншими спеціальними нормативними актами України.

Строк дії договору відповідно до умов п. 6.1 договору в редакції додатної угоди № 1 від 4 квітня 2016 р. встановлений з дня його підписання сторонами і діє до 1 липня 2016 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, наявними у справі копіями вищевказаного договору, додаткових угод до нього.

Заявлені вимоги позивача зводяться до прострочення відповідачем поставки та не закладення до державного резерву 3330 тонн бензину, внаслідок чого він набув права вимагати від відповідача сплати неустойки в розмірі 50% вартості недопоставлених (незакладених) матеріальних цінностей.

Згідно вимог п. 3 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" за прострочення поставки, недопоставку (неповне закладення) матеріальних цінностей до державного резерву постачальник (виготовлювач) сплачує неустойку в розмірі 50 відсотків вартості недопоставлених (незакладених) матеріальних цінностей. Неустойка стягується до фактичного виконання зобов`язання з урахуванням недопоставленої кількості продукції в попередньому періоді поставки. Крім сплати неустойки постачальник (виготовлювач) відшкодовує понесені одержувачем збитки.

Також встановлено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2018 р. у справі № 910/19857/16 вищевказаний договір було визнано недійсним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України).

Як передбачено п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29 травня 2013 р., правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

Враховуючи, що спірний договір визнано судом недійсним, він не створив юридичних наслідків, у т.ч. у вигляді зобов`язань відповідача з постачання товару до державного резерву, то й прострочення такого зобов`язання відсутнє.

Тому у позові про стягнення неустойки за порушення строків поставки товару відповідно до вимог ст. 624 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Державного агентства резерву України відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 25 вересня 2019 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар