ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.12.2019 Справа № 920/734/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Галашан І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/734/19

за позовом - Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Суми,

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна», с. Попівка Великописарівського району Сумської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба Автомобільних доріг у Сумській області, м. Суми,

про стягнення 112 685 грн 41 коп,

та

за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна», с. Попівка Великописарівського району Сумської області,

до відповідачів - 1. Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Суми, 2. Служби Автомобільних доріг у Сумській області, м. Суми,

про визнання окремих частин договору недійсними,

представники сторін:

від позивача за первісним позовом - Маківський О.В. (ордер від 31.10.2019 № 1001878);

від відповідача за первісним позовом - Калінін С.К. (ордер від 25.07.2019 № 112590);

від третьої особи - не прибув.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Сумської області надійшла позовна заява від 03.07.2019 № 06/727 Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» заборгованості у розмірі 112685,41 грн, з яких: 99953,60 грн - основний борг, 3171,13 грн - 3 % річних, 9560,68 грн - інфляційне збільшення суми боргу, а також позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що після надання послуг за договором співфінансування ремонту дороги загального користування № 12/06/4 від 12.06.2018 позивачем на виконання пунктів 4.3 та 8.1 договору, складено акти приймання виконаних будівельних робіт та передано їх для підписання замовнику - Службі Автомобільних доріг у Сумській області та співфінансувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Україна» (відповідачу у справі). Замовник (третя особа) прийняв надані будівельні послуги як такі, що надані в повній відповідності до укладеного договору, підписав акт викопаних будівельних робіт та повністю розрахувався за надані послуги в передбачений Договором строк. Проте співфінансувач (відповідач) відмовився підписувати акт виконаних робіт та грошові кошти за надані позивачем послуги не сплатив, що є підставою для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних.

Ухвалою суду від 17.07.2019 у справі № 920/734/19 позовну заяву Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 03.07.2019 № 06/727 залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом дев'яти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

26.07.2019 на виконання ухвали суду від 17.07.2019 у справі № 920/734/19 Дочірнє підприємство «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» подало до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 06/812 від 24.07.2019).

Оскільки позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, судом постановлено ухвалу від 30.07.2019 про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі № 920/734/19 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначення розгляду справи по суті на 03.09.2019, 12:00.

27.08.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву б/н від 21.08.2019 (вх. № 2611к від 27.08.2019), в якому проти позовних заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, а також у зв'язку з поданням зустрічного позову, просить суд перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Також 27.08.2019 відповідачем до суду був поданий зустрічний позов б/н від 21.08.2019 (вх. № 2610зп від 27.08.2019), в якому позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) просить суд визнати недійсним договір № 12/06/4 від 12.06.2018 співфінансування ремонту дороги загального користування в частині прав та зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна»; застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача за зустрічним позовом 100000,00 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2000,00 грн та витрати на оплату правничої (правової) допомоги в сумі 12500,00 грн.

Позивач за зустрічним позовом обґрунтовує позовні вимоги тим, що оспорюваний договір не пов'язаний із програмою розвитку дорожнього господарства України за умови наявності якої можуть залучатися приватні кошти на фінансування робіт, пов'язаних з будівництвом, реконструкцією, ремонтом і утриманням автомобільних доріг загального користування, а тому на думку позивача за зустрічним позовом, оспорюваний договір слід визнати недійсним в частині прав та зобов'язань позивача за зустрічним позовом на підставі статей 203, 213, 215, 217, 229 ЦК України.

Позивач за зустрічним позовом також зазначає, що він помилився щодо права на розробку, затвердження та передачі кошторисної документації підряднику (відповідачу за зустрічним позовом) та у подальшій можливості здійснювати технічний нагляд за наданням послуг.

Крім наведеного позивач за зустрічним позовом зазначає, що сторонами оспорюваного договору не досягнуто згоди щодо істотних умов договору (ціни договору), а також не дотримано вимог пункту 1 частини першої статті 208 ЦК України щодо письмової форми правочину, оскільки перша та друга сторінки договору не скріплені підписами та печатками сторін.

03.09.2019 від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення № 04/1065 від 02.09.2019, де він зазначає, що відповідач за первісним позовом не звертався до третьої особи з вимогою внесення змін до кошторисної документації, строків виконання умов договору та/або ціни договору.

Ухвалою суду від 03.09.2019 постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 920/734/19 за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 04.10.2019, 12:30; залишити зустрічну позовну заяву без руху; надати позивачу за зустрічним позовом строк до 25.09.2019 для усунення недоліків зустрічної позовної заяви шляхом подання до суду доказів доплати судового збору в сумі 1842,00 грн.

18.09.2019 від представника позивача за зустрічним позовом до суду подано заяву б/н від 17.09.2019 (вх. №7622 від 18.09.2019) про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, в якій останній просить суд долучити до матеріалів справи квитанцію № 35 від 16.09.2019 про сплату судового збору в сумі 1842,00 грн.

Ухвалою від 23.09.2019 у справі № 920/734/19 постановлено прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду та об'єднати вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом у справі № 920/734/19; призначити підготовче засідання на 04.10.2019, 12:30.

Від третьої особи 04.10.2018 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву № 04/1215 від 03.10.2019, в якому третя особа проти зустрічного позову заперечує та просить суд в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі, оскільки зустрічна позовна заява ґрунтується на теоретичних поглядах позивача за зустрічним позовом і не узгоджується з нормами діючого законодавства.

04.10.2019 представник відповідача за первісним позовом подав клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати від Служби Автомобільних доріг у Сумській області та ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»: кошторисну документацію на підставі якої проводився ремонт дороги загального користування на виконання умов договору №12/06/4 співфінансування ремонту дороги загального користування від 12.06.2018; первинні касово-бухгалтерські документи, що підтверджують виконання Службою Автомобільних доріг у Сумській області вимог п. 2.1.1 договору № 12/06/4 співфінансування ремонту дороги загального користування від 12.06.2018 (здійснення видатків по наданню послуг по предмету договору у сумі 200000,00 грн, в тому числі ПДВ). В обгрунтування поданого клопотання зазначив, що представником позивача адвокатом Калініним С.К. на адресу Служби Автомобільних доріг у Сумській області та ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 13.09.2019 надіслано адвокатські запити, в яких просив надати зазначені вище документи та інформацію. Від Служби Автомобільних доріг у Сумській області надійшла відповідь, що служба не може надати запитувані документи у зв'язку з тим, що в службових приміщеннях установи був проведений обшук правоохоронними органами, у ході якого були вилучені всі запитувані документи. Від ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відповідач за первісним позовом не отримав відповіді щодо запитуваної інформації.

Суд, ухвалою від 04.10.2019 у справі № 920/734/19 постановив витребувати у позивача за первісним позовом кошторисну документацію, на підставі якої проводився ремонт дороги загального користування на виконання умов договору №12/06/4 співфінансування ремонту дороги загального користування від 12.06.2018; первинні касово-бухгалтерські документи, що підтверджують виконання Службою Автомобільних доріг у Сумській області вимог п. 2.1.1 договору № 12/06/4 співфінансування ремонту дороги загального користування від 12.06.2018 (здійснення видатків по наданню послуг по предмету договору у сумі 200000,00 грн, в тому числі ПДВ); відкласти підготовче засідання на 31.10.2019, 12:45.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивачем за первісним позовом подано до суду письмові пояснення № 06/1153 від 25.10.2019.

29.10.2019 позивачем за первісним позовом подано до суду відзив на зустрічний позов № 06/1161 від 28.10.2019 (вх. № 8767), де позивач за первісним позовом просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, оскільки зустрічна позовна заява грунтується на теоретичних поглядах та припущеннях представника позивача за зустрічним позовом, які не підтверджені доказами та суперечать нормам матеріального права.

29.10.2019 третьою особою подано до суду письмові пояснення № 04/1300 від 28.10.2019, де зазначає, що 30.05.2019 згідно з ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду у приміщеннях Служби Автомобільних доріг у Сумській області проведено обшук, в ході якого слідчим проведено вилучення документів, що стосувалися виконаних робіт позивачем за первісним позовом у 2017-2019 роках.

Ухвалою від 31.10.2019 у справі № 920/734/19 судом постановлено продовжити строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів до 03.12.2019 та відкласти підготовче засідання на 03.12.2019, 10:00.

За приписами статті 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Суд з'ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 03.12.2019 судом розглянуто питання, визначені частиною другою статті 182 ГПК України.

03.12.2019 учасники справи усно повідомили суду, що всі докази, необхідні для об'єктивного розгляду даної справи по суті зібрані, та зазначили, що вважають за можливе закрити підготовче провадження у даній справі та перейти до розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання від 03.12.2019, судом з'ясовано всі питання, які підлягають вирішенню під час підготовчого засідання, а тому з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання відповідно до пункту 3 частини другої статті 185 ГПК України, суд ухвалою від 03.12.2019 у цій справі постановив закрити підготовче провадження та призначити справу № 920/734/19 до судового розгляду по суті на 17.12.2019, 14:00.

Ухвалою від 17.12.2019 у справі № 920/734/19 постановлено відкласти розгляд справи по суті на 24.12.2019, 11:30.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За приписами частини другої статті 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання для розгляду даної справи по суті та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача за первісним в судовому засіданні по суті 24.12.2019 усно зазначив, що наполягає на задоволенні первісного позову, проти зустрічного позову заперечує.

Представник відповідача в судовому засіданні по суті усно зазначив, що наполягає на задоволенні зустрічного позову, проти первісного позову заперечує.

Судовий процес на виконання статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні 24.12.2019 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Стосовно первісного позову, то судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

12.06.2018 між ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (підрядник, позивач за первісним позовом), Службою автомобільних доріг у Сумській області (замовник, третя особа) та ТОВ «Україна» (співфінансувач, відповідач за первісним позовом) укладено договір співфінансування ремонту дороги загального користування № 12/06/4 (надалі - Договір), за яким третя особа та відповідач за первісним позовом беруть на себе зобов'язання по фінансуванню, а позивач за первісним позовом бере на себе зобов'язання по наданню послуг з експлуатаційного утримання та поточного дрібного ремонту автомобільної дороги загального користування О 190309 Велика Писарівка - Попівка.

Згідно п. 2.1.2 Договору, відповідач за первісним позовом (співфінансувач по даному договору) бере на себе зобов'язання замовити послуги по предмету договору та сплатити позивачу за первісним позовом (підряднику) за надані обсяги послуг 200000,00 грн, в тому числі ПДВ.

Відповідно до п. 4.2, 4.4 та 4.5 Договору, розрахунки і платежі по договору за надані підрядником (позивачем за первісним позовом) послуги співфінансувач (відповідач за первісним позовом) здійснює згідно даного договору. Відповідач за первісним позовом сплачує вартість виконаних позивачем за первісним позовом послуг шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом проводить авансування позивача за первісним позовом в розмірі 100 % від виділених відповідачем за первісним позовом коштів.

На виконання укладеного Договору відповідачем за первісним позовом було перераховано на рахунок позивача за первісним позовом 100000,00 грн.

Отримавши передоплату, позивач за первісним позовом в липні 2018 року надав послуги по поточному дрібному ремонту автомобільної дороги загального користування О 190309 Велика Писарівка - Попівка в обумовлений договором строк.

При цьому, вартість виконаних робіт, що підлягали відповідачем за первісним позовом склала 199953,60 грн.

Після надання вищезазначених послуг позивачем за первісним позовом складено акти приймання виконаних будівельних робіт та передано їх для підписання замовнику (третій особі) та співфінансувачу (відповідачу за первісним позовом), що відповідає п. 4.3 та п. 8.1 Договору.

Як зазначає позивач за первісним позовом, замовник (третя особа) прийняв надані будівельні послуги як такі, що надані в повній відповідності до укладеного договору, підписав акт викопаних будівельних робіт та повністю розрахувався за надані послуги в передбачений Договором строк, а співфінансувач (відповідач за первісним позовом), отримавши акт наданих будівельних робіт, відмовився його підписувати та повертати на адресу позивача за первісним позовом, не надавши будь-яких аргументів в обгрунтування своїх дій.

04.01.2019 філія «Краснопільський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», як відокремлений підрозділ позивача за первісним позовом, який безпосередньо надавав послуги за договором, звернувся до відповідача за первісним позовом з листом № 1, в якому філія просила підписати акт викопаних робіт і повернути один екземпляр позивачу за первісним позовом та провести остаточний розрахунок за договором.

Відповідач за первісним позовом відповіді на зазначений лист філії не надав.

25.02.2019 позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за первісним позовом з претензією № 06/184, в якій позивач за первісним позовом вимагав негайно погасити заборгованість за надані будівельні послуги в розмірі 99953,60 грн.

Одночасно з претензією позивач за первісним позовом повторно надіслав відповідачеві за первісним позовом акти приймання виконаних будівельних робіт за липень 2018 по поточному дрібному ремонту автомобільної дороги загального користування О 190309 Велика Писарівка - Попівка та просив підписати акти приймання викопаних будівельних робіт або надати вмотивовану відмову від їх підписання.

06.03.2019 позивачем за первісним позовом отримано від відповідача за первісним позовом лист-відповідь № 43 па претензію № 06/184 від 25.02.2019, в якому відповідач за первісним позовом зазначив, що відмовляється в добровільному порядку перерахувати заборгованість за договором співфінансування № 12/06/4 від 12.06.2018 в сумі 99953,60 грн, посилаючись на те, що ціни, на його думку, за проведені роботи були завищені; а також на те, що під час проведення ремонтних робіт відповідач за первісним позовом не мав можливості контролювати кількість, вартість і якість використаного позивачем за первісним позовом матеріалу, у зв'язку з тим, що останнім не надавались відповідачу за первісним позовом для ознайомлення товарно-транспортні накладні на асфальтобетонну суміш, емульсію, щебінь та не проводилось контрольне зважування вказаних матеріалів.

Позивач за первісним позовом на заперечення відповідача за первісним позовом у листі-відповіді № 06/417 від 15.04.2019 зазначив, що наявна у ТОВ «Україна» інформація про те, що вартість асфальтобетону, який був використаний позивачем за первісним позовом під час виконання робіт з поточного ремонту асфальтобетонного покриття на автомобільній дорозі О 190309 Велика Писарівка - Попівка була необгрунтовано завищеною, не відповідає дійсності, оскільки згідно з видатковою накладною № РН-0000022 від 05.07.2018 для ремонту дороги позивач за первісним позовом використовував асфальтобетонну суміш за ціною 1565,39 грн за тону без ПДВ; згідно з видатковою накладною № РН-0000026 від 13.07.2018 для ремонту дороги позивач за первісним позовом використовував асфальтобетонну суміш за ціною 1543,37 грн за тону без ПДВ.

Таким чином, можна прийти до висновку, що позивач за первісним позовом використовував під час виконання робіт асфальтобетонну суміш за ціною, що була значно меншою аніж ціна використаного ТОВ «УМК № 23» асфальтобетону під час виконання робіт за замовленням ТОВ «Україна» в травні-червні 2018 року.

Під час укладення договору № 12/06/4 від 12.06.2018 сторонами в п. 7.1. та 7.2 було погоджено, що підрядник (позивач за первісним позовом) надає послуги згідно з вимогами документації, будівельних норм і правил, а замовник (третя особа) та співфінансувач (відповідач за первісним позовом) здійснюють контроль за наданням послуг у відповідності до проектної документації і технічних умов, технічний нагляд за наданням послуг по даному Договору здійснює третя особа у справі. Позивач за первісним позовом забезпечує вільний доступ замовнику та співфінансувачу до об'єкту надання послуг і до необхідної документації, пов'язаної з наданням послуг.

Таким чином, відповідач за первісним позовом, як співфінансувач за договором, мав повне право у будь-який момент під час виконання позивачем за первісним позовом робіт здійснити контроль за кількістю, ціною та якістю матеріалів, що використовувались підрядником під час виконання робіт або запропонувати провести контрольне зважування.

Згідно з журналом робіт філії ДП «Сумський облавтодор» спірні ремонтні роботи виконувались з 02.07.2018 по 06.07.2018 та з 11.07.2018 по 12.07.2018. Однак, під час здійснення робіт позивач за первісним позовом не отримував від відповідача за первісним позовом будь-яких вимог про надання документів на будівельні матеріали, що використовувались під час ремонтних робіт, пропозицій про проведення контрольного зважування та заперечень проти використання того чи іншого матеріалу.

У зв'язку з наведеним суд приходить до висновку, що відповідачем за первісним позовом повністю визнано (узгоджено) кількість, якість та вартість матеріалів, що були використанні позивачем за первісним позовом під час поточного ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення О 190309 Велика Писарівка - Попівка.

Крім цього, незважаючи на нормативне обгрунтування безпідставності заперечень відповідача за первісним позовом, позивач за первісним позовом, з метою мирною врегулювання спору, разом із листом № 06/417 надіслав відповідачеві за первісним позовом копії первинних документів, що підтверджували виконання робіт з ремонту спірної автомобільної дороги.

Зазначений лист позивача за первісним позовом отримано відповідачем за первісним позовом 23.04.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, але відповідачем за первісним позовом не надіслано на адресу позивача за первісним позовом відповіді на вищезазначений лист.

Тому, вищезазначена поведінка відповідача за первісним позовом, а саме відмова повністю розрахуватись за виконані роботи, стала підставою на звернення позивача за первісним позовом до суду.

Надаючи юридичну оцінку вищезазначеним обставинам, суд дійшов до наступних висновків.

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (стаття 1 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частиною сьомою статті 179 ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою та другою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв дідового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається: договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Статтею 599 цього ж Кодексу визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своєю правовою природою спірний договір належить до договорів підряду.

За договором підряду, відповідно до частини першої статті 837 ЦК України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно статті 853 ЦК України замовник зобов'язаній прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і вразі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Частинами першою, четвертою статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умовами, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника - достроково (частина перша статті 854 ЦК України).

Відповідно до оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013 «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду», за приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником, відповідно до договору підряду, оглянути її і, в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право в подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт підписаний однією стороною може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акту виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акту.

У свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі, шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт), законом покладений на замовника.

Тому, враховуючи зазначені положення Договору та той факт, що відповідач за первісним позовом не здійснив виконання Договору в частині оплати за надані послуги, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 99953,60 грн визнаються судом правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача за первісним позовом 3171,13 грн 3 % річних та 9560,68 грн інфляційних збитків, які розраховані позивачем за первісним позовом за період з 13.06.2018 по 03.07.20119 суд зазначає наступне.

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)(стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статтей 611, 625 Цивільного кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3 % річних та інфляційної індексації.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Здійснений позивачем за первісним позовом розрахунок 3 % річних суд вважає арифметично вірним.

Судом було встановлено, що відповідачем за первісним позовом прострочено виконання грошового зобов'язання на суму 99953,60 грн за період з 13.06.2018 по 03.07.2019, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню 3171,13 грн - 3% річних за вказаний вище період.

Судом здійснено розрахунок інфляційних нарахувань за період з 13.06.2018 по 03.07.2019 за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», можливість використання якого визнано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 917/1622/16, відповідно до якого загальна сума інфляційних нарахувань за вищевказаний період складає 9013,11 грн.

Тому в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 547,57 грн суд відмовляє, в зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю нарахування.

Стосовно витрат позивача за первісним позовом в розмірі 1921,00 грн зі сплати судового збору.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернення з позовною заявою позивачем було сплачено 1921,00 грн судового збору. Вищезазначений факт підтверджується платіжним дорученням № 2433 від 04.07.2019 (а.с. 16, том 1).

Враховуючи те, що судом частково задоволені позовні вимоги, однак позивачем за первісним позовом була сплачена мінімальна сума судового збору, то витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн покладаються на відповідача за первісним позовом.

Стосовно зустрічного позову, то судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

27.08.2019 відповідач за первісним позовом звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір № 12/06/4 від 12.06.2018 співфінансування ремонту дороги загального користування в частині прав та зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна»; застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача за зустрічним позовом 100000,00 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2000,00 грн та витрати на оплату правничої (правової) допомоги в сумі 12500,00 грн.

Позивач за зустрічним позовом обґрунтовує позовні вимоги тим, що оспорюваний договір не пов'язаний із програмою розвитку дорожнього господарства України, за умови наявності якої можуть залучатися приватні кошти на фінансування робіт, пов'язаних з будівництвом, реконструкцією, ремонтом і утриманням автомобільних доріг загального користування, а тому, на думку позивача за зустрічним позовом, оспорюваний договір слід визнати недійсним в частині прав та зобов'язань позивача за зустрічним позовом на підставі статей 203, 213, 215, 217, 229 ЦК України.

Позивач за зустрічним позовом також зазначає, що він помилився щодо права на розробку, затвердження та передачі кошторисної документації підряднику (відповідачу за зустрічним позовом) та у подальшому можливості здійснювати технічний нагляд за наданням послуг.

Крім наведеного позивач за зустрічним позовом зазначає, що сторонами оспорюваного договору не досягнуто згоди щодо істотних умов договору (ціни договору), а також не дотримано вимог пункту 1 частини першої статті 208 ЦК України щодо письмової форми правочину, оскільки перша та друга сторінки договору не скріплені підписами та печатками сторін.

Надаючи юридичну оцінку вищезазначеним обставинам, суд дійшов до наступних висновків.

Позивач у зустрічній позовній заяві вказує на необхідність визнання договору недійним у зв'язку з тим, що зміст оспорюваного договору в частині прав та обов'язків позивача за зустрічним позовом суперечать іншим актам цивільного законодавства, а саме Закону України «Про джерела фінансування дорожнього господарства України», згідно з яким, на думку представника позивача за зустрічним позовом, законодавством передбачено, що приватні кошти можуть залучатися лише за умови реалізації програм розвитку дорожнього господарства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 203 ЦК України, для того, щоб правочин вважався чинним, його умови не повинні суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства (частина перша статті 6 ЦК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (пункт 1 частина четверта статті 179 ГК України).

Стаття 2 Закону України «Про джерела фінансування дорожнього господарства України» дійсно передбачає, що витрати, пов'язані з будівництвом, реконструкцією, ремонтом і утриманням автомобільних доріг, здійснюються за рахунок бюджетних та інших коштів для реалізації програм розвитку дорожнього господарства України з метою підвищення соціального рівня життя населення, особливо в сільській місцевості, забезпечення автомобільних перевезень пасажирів та вантажів, оздоровлення екологічної обстановки, створення на дорогах належних умов безпеки руху та сучасних елементів дорожнього сервісу, зменшення збитків через незадовільні дорожні умови.

Згідно із статті 1 Закону України «Про державні цільові програми» державна цільова програма - це комплекс взаємопов'язаних завдань і заходів, які спрямовані на розв'язання найважливіших проблем розвитку держави, окремих галузей економіки або адміністративно-територіальних одиниць, здійснюються з використанням коштів Державного бюджету України та узгоджені за строками виконання, складом виконавців, ресурсним забезпеченням.

21.03.2018 Кабінет Міністрів України виніс постанову № 382, якою затвердив Державну цільову економічну програму розвитку автомобільних доріг загального користування державного значення на 2018-2022 рр.

Однак, ані положення Закону України «Про джерела фінансування дорожнього господарства України», ані вищезазначена програма КМУ не стосуються взаємовідносин між сторонами у справі, які виникли в результаті укладення оспорюваного договору.

Вищезазначене пов'язане з тим, що жодною нормою цивільного законодавства України не заборонено укладати договори співфінансування з дрібного ремонту автомобільної дороги поза дією Державної цільової програми. Це пояснюється диспозитивним характером цивільних (господарських) відносин, можливістю господарюючих суб'єктів вільно розпоряджатися своїми активами та декларативністю норм Державної цільової програми. Адже сам факт прийняття програми не може гарантувати 100 % її виконання в майбутньому.

Таким чином, можна зробити висновок, що позивач за зустрічним позовом, вступаючи в господарські відносини з відповідачем за зустрічним позовом та зобов'язуючись профінансувати поточний дрібний ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення О 190309 Велика Писарівка - Попівка на суму 200000,00 грн, діяв добровільно та у повній відповідності до норм Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства України.

Тому твердження представника позивача за зустрічним позовом про суперечність договору співфінансування № 12/06/4 від 12.06.2018 пункту 1 частини першої статті 203 ЦК України є такими, що не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Стосовно помилки керівника позивача за зустрічним позовом в обсязі прав та обов'язків співфінансувача під час укладення договору суд зазначає наступне.

Представник позивача за зустрічним позовом вказує на той факт, що керівник ТОВ «Україна», підписуючи спірний договір, розраховував набути прав та обов'язків, передбачених для замовника, та таким чином брати участь в оспорюваному договорі не лише в статусі співфінансувача, а й у статусі сторони співзамовника, що передбачає право на розробку, затвердження та передачу кошторисної документації підряднику та здійснення технічного нагляду за наданням послуг.

Згідно з п. 1.1 Договору за цим договором замовник (другий відповідач за зустрічним позовом) та співфінансувач (позивач за зустрічним позовом) беруть на себе зобов'язання по фінансуванню, а підрядник (перший відповідач за зустрічним позовом) бере на себе зобов'язання по наданню послуг з експлуатаційного утримання та поточного дрібного ремонту автомобільної дороги загального користування О 190309 Велика Писарівка - Попівка в обумовлений договором строк.

Від імені позивача за зустрічним позовом договір підписано директором Шайдовським С.О., який згідно з Єдиним державним реєстром станом на дату укладення договору та на момент розгляду справи в суді є правомочним на укладення договорів від імені позивача за зустрічним позовом.

Вищезазначене підтверджується також пунктами 6.9 та 6.10 Статуту ТОВ «Україна», згідно з якими дирекція Товариства (в особі Директора) розпоряджається всім майном, включаючи грошові кошти, а Директор Товариства мас право без доручення діяти від імені Товариства та укладати всякого роду угоди та інші юридичні акти.

Таким чином, директор позивача Шайдовський С.О. діяв у повній відповідності до повноважень, наданих йому Статутом Товариства, підписуючи спірний договір, був ознайомлений з його змістом та усвідомлював значення своїх дій, а тому був повідомлений про обмеження в правах та обов'язках, яких він зазнає вступаючи в господарські відносини. Директор Товариства добре знав, що ТОВ «Україна» є співфінансувачем за договором з усіма витікаючими з цього наслідками.

Проти вказаного вище не заперечує і представник позивача у зустрічній позовній заяві, а тому твердження про помилку директора ТОВ «Україна» суд вважає безпідставним.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про автомобільні дороги» експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування та інших видів автомобільних доріг може здійснюватися на основі довгострокових (до семи років) договорів (контрактів) про утримання автомобільних доріг загального користування за принципом забезпечення їх експлуатаційного стану відповідно до нормативно-правових актів, норм та стандартів.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації.

29.12.2017 між Службою автомобільних доріг у Сумській області (замовник) та ДП «Сумський облавтодор» (виконавець) був укладений договір № 2Е-МД/2281 на закупівлю послуг з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання мережі автомобільних доріг загального користування місцевого значення.

В п. 1.1 даного договору сторони обумовили, що виконавець зобов'язувався у порядку та на умовах, визначених цим договором, власними силами і засобами та/або із залученням субпідрядних організацій на власний ризик надати послуги код - ГБН Г.1-218-182:2011 Поточний дрібний ремонт та експлуатаційне утримання мережі автомобільних доріг загального користування місцевого значення.

Згідно з переліком автомобільних доріг загального користування місцевого значення в Сумській області, автомобільна дорога загального користування О 190309 Велика Писарівка - Попівка є державною власністю, балансоутримувачем якої є Служба автомобільних доріг в Сумській області.

Таким чином, єдиним замовником послуг на експлуатаційне утримання та поточний дрібний ремонт автомобільної дороги державної форми власності може бути тільки її балансоутримувач - Служба автомобільних доріг. Тому, в спірному договорі ТОВ «Україна» не могло розраховувати на те, що такими діями отримає права передбачені для замовника послуг (власника дороги).

Згідно з п. 1.13 договору № 2Е-МД/2281 від 29.12.2017 послуги надаються виконавцем згідно щомісячних планів-завдань та актів дефектів, затверджених замовником в межах видатків затвердженого помісячного розпису.

Таким чином між відповідачами за зустрічним позовом в травні 2018 року було затверджено дефектний акт на поточний дрібний ремонт автомобільної дороги загального користування О 190309 Велика Писарівка - Попівка, що передбачав певний обсяг необхідних робіт.

12.06.2018 між відповідачами за зустрічним позовом було затверджено зведений кошторисний розрахунок вартості поточного дрібного ремонту автомобільної дороги О 190309 Велика Писарівка - Попівка, згідно з яким вартість послуг склала 399972,00 грн у т.ч. ПДВ

Однак, як повідомив другий відповідач за зустрічним позовом, у зв'язку з обмеженістю державного фінансування Служба автомобільних доріг в Сумській області не змогла отримати повне фінансове необхідного обсягу робіт. У зв'язку з цим та для забезпечення транспортного сполучення на вказаній автомобільній дорозі, в тому числі для ведення господарської діяльності ТОВ «Україна», яка згідно з витягу з Єдиного державного реєстру, провадить свою господарську діяльність в с. Попівка Великописарівського району Сумської області, а тому була зацікавлена у поліпшенні стану автомобільної дороги, між власником автомобільної дороги (другим відповідачем за зустрічним позовом), співфінансувачем (позивачем за зустрічним позовом) та підрядною організацією (першим відповідачем за зустрічним позовом) було досягнуто домовленість про залучення приватних коштів для забезпечення фінансування ремонту автомобільної дороги. Така домовленість була оформлена у вигляді оспорюваного договору співфінансування.

Вказані дефектний акт та зведений кошторисний розрахунок стали додатками до договору співфінансування № 12/06/4 від 12.06.2018.

Спірний договір спрямований на врегулювання відносин між співфінансувачем та підрядником в частині контролю за витрачанням коштів позивача за зустрічним позовом на виконання робіт першим відповідачем за зустрічним позовом за Договором. Це підтверджується тим, що згідно з п. 7.1 та п. 7.2 договору позивач за зустрічним позовом мав право здійснювати контроль за наданням послуг та змінювати обсяг фінансування (п. 2.2 та пп. 6.1 - 6.4 договору).

Однак, право затверджувати кошторис та здійснювати технічний нагляд належить виключно другому відповідачу за зустрічним позовом як замовнику робіт за договором № 2Е-МД/2281 від 29.12.2017.

Крім того, стосовно технічного нагляду слід зазначити, що позивач за зустрічним позовом не зміг би виконати таке право, навіть якби це було обумовлено умовами договору, адже такий нагляд можуть здійснювати виключно сертифіковані спеціалісти, відомості про яких внесені до Реєстру атестованих осіб Атестаційної архітектурно-будівельної комісії за професією «інженер технічного нагляду». Саме такі спеціалісти перебувають у трудових відносинах з другим відповідачем за зустрічним позовом.

А тому твердження представника позивача за зустрічними позовом про те, що ТОВ «Україна» була позбавлена права затверджувати кошторис та здійснювати технічний нагляд з порушенням норм чинного законодавства є безпідставним, адже позивач за зустрічним позовом був стороною господарського договору, в якому він фігурував в статусі співфінансувача, а не замовника.

Однак такі обмеження викликані виключно правовою природою договору співфінансування, який є супутнім від договору на закупівлю послуг з експлуатаційного утримання доріг за державні кошти та покликаний врегулювати відносини між підрядником та співфінансувачем в частині оплати за надані послуги. Одночасно з цим, співфінансувач жодним чином не обмежувався в праві здійснювати контроль за витрачанням коштів, вартістю матеріалів, які використовувались під час надання послуг та вносити зміни в обсяг співфінансування до та під час надання послуг чого ним здійснено не було.

Твердження ТОВ «Україна» про свою помилку під час укладення правочину стосовно прав та обов'язків спростовується також характером та змістом переписки, яка велася між першим відповідачем та позивачем за зустрічним позовом. Так у листі № 43 від 06.03.2019 ТОВ «Україна» вказує на завищену вартість матеріалів, що використовувались під час надання послуг філією першого відповідача за зустрічним позовом, в цей же час про будь-яку помилку стосовно своїх прав та обов'язків позивач за зустрічним позовом не зазначає.

Крім цього, згідно з частиною другою статті 229 ЦК України, у разі визнання правочину недійсним, особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Стосовно не дотримання письмової форми правочину суд зазначає наступне.

Так, у зустрічній позовній заяві позивач за зустрічним позовом вказує на те, що сторонами в момент укладення договору не було дотримано вимог пункту 1 частини першої статті 208 ЦК України щодо письмової форми правочину, оскільки перша та друга сторінки не скріплені підписами та печатками сторін.

Пунктом 1 частини першої статті 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

В цей же час частини перша та друга статті 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами. уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У зв'язку з цим твердження позивача про те, що правочин не вчинений у письмовій формі є таким, що не відповідає дійсності, адже договір співфінансування підписаний уповноваженими представниками сторін, а варіант договору, що доданий позивачем до зустрічної позовної заяви повністю відповідає тому, що додавався першим відповідачем за зустрічним позовом до первісного позову. При цьому, жодної вимоги про підписання договору на кожному його аркуші ні стаття 207 ні стаття 208 ЦК України не містять.

З огляду на вищенаведене, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Витрати позивача за зустрічним позовом по сплаті судового збору в сумі 3842,00 грн та витрати на оплату правничої допомоги в сумі 12500,00 грн судом між сторонами не розподіляються у зв'язку з відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог та відшкодуванню позивачеві за зустрічним позовом за рахунок відповідачів за зустрічним позовом не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» (42822, вул. Вищепанової, 79, с. Попівка Великописарівського району Сумської області, ) на користь Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (40002, вул. Роменська 79/2, м. Суми, ) 99 953 грн 60 коп - суми основної заборгованості, 3 171 грн 13 коп - 3 % річних, 9 013 грн 11 коп - інфляційних втрат, а також 1 921 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. У частині стягнення 547 грн 57 коп інфляційних втрат - відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову - відмовити повністю.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено 03 січня 2020 року.

Суддя Ю.А. Джепа