ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2019 р. Справа№ 910/5738/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі судового засідання: Вороніній О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Шестіков В.В довіреність від 20.06.19

від відповідача: Орел С.С. довіреність № 14-258 від 05.12.19

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 (повний текст складено 21.08.2019)

у справі №910/5738/19 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

про визнання протиправної відмови щодо укладення договору реструктуризації заборгованості та зобов`язання укласти такий договір на основі типового,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У травні 2019 року Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (далі - КП "Теплоенерго", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідач) про:

- визнання протиправною відмови АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо укладення з КП "Теплоенерго" договору реструктуризації заборгованості, яка обліковується за договором № 14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013;

- зобов`язання АТ "НАК "Нафтогаз України" на основі типового договору укласти договір реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, яка обліковується за договором № 14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані існуванням у відповідача обов`язку, передбаченого Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", щодо укладення договору реструктуризації заборгованості, що обліковується за договором № 14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013 відповідно до типової форми, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №222.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у даній справі позовні вимоги КП "Теплоенерго" задоволено повністю, визнано протиправною відмову АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо укладення з КП "Теплоенерго" договору реструктуризації заборгованості, яка обліковується за договором №14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013, зобов`язано АТ "НАК "Нафтогаз України" на основі типового договору укласти договір реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, яка обліковується за договором №14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013, стягнуто з АТ "НАК "Нафтогаз України" на користь КП "Теплоенерго" витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 842, 00 грн.

Обґрунтовуючи задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність відмови в укладенні договору, викладеної в листі відповідача від 01.12.2017, оскільки вона суперечить положенням ст.ст. 1, 3, 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", в силу яких укладення договору про реструктуризацію заборгованості є обов`язковим для сторін спору. Суд першої інстанції визнав, що за змістом ст. 2 вказаного Закону незалежно від суб`єкта господарювання, який продавав відповідні енергоносії, та іншого набувача - суб`єкта господарювання за угодою відступлення права вимоги за договором поставки енергоносіїв, дія даного Закону поширюється на всі відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії. При цьому, місцевий господарський суд встановив, що позивач належить до кола суб`єктів, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до вказаного Закону, так як його включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції констатував, що вказаним Законом встановлена обов`язковість для сторін цієї справи укладення договору про реструктуризацію заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом порушено норми процесуального права, а саме ст.ст. 73, 74, 77, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Апелянт вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач є постачальником позивача і правовідносини між позивачем і відповідачем регулюються Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Поряд з цим, на думку відповідача, позовна вимога про зобов`язання укладення договору про реструктуризацію заборгованості є недопустимим способом захисту у спірних правовідносинах, оскільки серед способів захисту, передбачених ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не зазначено такого способу захисту як зобов`язання установлення правовідносин. Більше того, оскаржуване рішення не можливо виконати, оскільки із резолютивної його частини не вбачається із зазначенням яких істотних умов договору відповідач зобов`язаний укласти із позивачем договір реструктуризації заборгованості, тобто, не зазначено істотних умов договору, які обов`язково мають бути зазначені в договорі даного виду.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, місцевий господарський суд не встановив, чи відповідають листи позивача від 19.09.2017 №2021 та від 21.09.2017 №2061 вимогам ст.641 ЦК України щодо пропозиції укласти договір, чи настав обов`язок відповідача, передбачений ч. 8 ст. 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" щодо укладення договору реструктуризації станом на час звернення позивача із позовом до суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/5738/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Яковлєва М.Л. та Куксова В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали, а також роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційну скаргу буде повернуто.

На виконання вимог ухвали суду від 07.10.2019 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги та 28.10.2019 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду подано докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 5763,00грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 поновлено АТ "НАК "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі №910/5738/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України", справу призначено до розгляду на 24.12.2019.

Явка представників сторін.

Представник відповідача у судове засідання 24.12.2019 з`явився, вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний господарський суд задовольнити вимоги апеляційної скарги, оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та постановити нове, яким у позові відмовити повністю.

У судовому засіданні 24.12.2019 представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.09.2011 між Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз" (продавець, ПАТ "Дніпрогаз") та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (покупець, позивач) укладено Договір № 10142/21/124423 купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями і іншими споживачами (далі - Договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1.1. цього Договору продавець зобов`язується передати у ІV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), для потреб покупця (в обсягах природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами), а покупець зобов`язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Згідно п.1.3. Договору купівлі-продажу, газ, що передається за цим договором, призначений виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, та використовується покупцем в якості теплогенеруючого (теплопостачального) підприємства на власні потреби та втрати.

Відповідно до розділу 4 цього Договору: загальна ціна 1000 кубічних метрів природного газу включає в себе: ціну природного газу в розмірі 3 382, 0000 грн., крім того ПДВ -20% - 676, 4000 грн., загалом - 4 058, 40 грн. (п.4.1.1. Договору купівлі-продажу).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2012 (залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.02.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 17.04.2013) у справі №32/5005/9762/2012 позов задоволено, стягнуто з відповідача - КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради на користь ПАТ "Дніпрогаз" 68 608 300, 48 грн. заборгованості за Договором №10142/21/124423 купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями і іншими споживачами від 22.09.2011, 5 237 411, 36 грн. - пені, 428 982, 61 грн. - інфляційних втрат, 1 682 616, 73 грн. - 3% річних, 64 380, 00 грн. - витрат на сплату судового збору та після набрання рішенням чинності рішення вирішено видано відповідний наказ.

Відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2013 у справі № 32/5005/9762/2012 вирішено здійснити заміну позивача (стягувача ) - ПАТ "Дніпрогаз" (49029, м. Дніпропетровськ, вул. Володарського, 5; ) на його правонаступника - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ).

При цьому Господарським судом Дніпропетровської області встановлено, що між ПАТ "Дніпрогаз" (первісний кредитор) та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги №14/5160/13 від 01.11.2013 (далі - Договір про відступлення права вимоги). Відповідно до умов цього Договору первісний кредитор передає, а новий Кредитор приймає на себе право вимоги до боржника первісного кредитора - КП "Теплоенерго", за Договором на постачання природного газу №10142/21/124423 від 22.09.2011 у сумі 76 021 691, 18 грн., в т.ч.: основний борг - 68 608 300, 48 грн., пеня - 5 237 411, 36 грн., інфляційні витрати - 428 982, 61 грн., 3% річних - 1 682 616, 73 грн., судовий збір - 64 380, 00 грн. ( п.1.1. Договору). Крім передачі права вимоги оплати спожитого природного газу за зобов`язанням, зазначеним в п.1.1. Договору, до нового кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за зазначеним вище Договором (п.1.2.Договору). Відповідно до п.6.1. Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Отже, з огляду на приписи ст. 514 ЦК України, до АТ "НАК "Нафтогаз України" як до нового кредитора КП "Теплоенерго", перейшли всі права та обов`язки вибулої з даного зобов`язання сторони - ПАТ "Дніпрогаз", який був первісним кредитором за Договором № 10142/21/124423 купівлі-продажу природного газу в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Крім того, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 у справі № 904/9951/16 за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" до КП "Теплоенерго" про стягнення 51 689 299,24 грн. інфляційних втрат та 6 255 978,23 грн. 3% річних, у зв`язку із порушенням останнім взятих на себе зобов`язань по розрахункам за Договором № 10142/21/124423 купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями і іншими споживачами від 22.09.2011, позов задоволено частково та вирішено стягнути з КП "Теплоенерго" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 48 288 241,55 грн. інфляційних нарахувань, 3% річних у сумі 4 274 391,10 грн. та 187 499,25 грн. витрат зі сплати судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що КП "Теплоенерго" включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, що підтверджується повідомленням про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" станом на 14.09.2017, копія якого міститься в матеріалах справи.

Натомість, позивач звернувся до відповідача з листом від 19.09.2017 за № 2021 в якому, повідомляючи про включення його до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії згідно наказу Мінрегіону від 08.09.2017 № 237, просив укласти договір про реструктуризацію заборгованості згідно Типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ на підставі ст.5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Поряд з цим, керуючись п.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", позивач в листі від 21.09.2017 №2061, адресованому відповідачу, виклав прохання списати неустойку (штраф, пеню), інфляційні нарахування, проценти річних, за договорами, заборгованість за якими погашена.

Відповідач, у відповідь на зазначені звернення, листом № 26-7718/1.8-17 від 27.10.2017 повідомив позивача про те, що заборгованість за природний газ, яка набута АТ "НАК "Нафтогаз України" за Договором відступлення права вимоги, а також заборгованість з неустойки, інфляційних втрат, процентів річних, нарахованих на вказану заборгованість, не підлягають врегулюванню на підставах, передбачених ст.ст. 5, 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", у зв`язку з тим, що така заборгованість виникла з договірних відносин за Договором купівлі-продажу, укладеним між позивачем (боржником) та продавцем (первісним кредитором) - ПАТ "Дніпрогаз", яке було постачальником газу за цим договором, а не АТ "НАК "Нафтогаз України".

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із даним позовом, предметом якого є вимоги про визнання протиправною відмови відповідача щодо укладення з ним договору реструктуризації заборгованості, яка обліковується за Договором про відступлення права вимоги, та про зобов`язання відповідача укласти на основі типового договір реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, яка обліковується за Договором про відступлення права вимоги.

Дослідивши вищевикладені обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог КП "Теплоенерго" в повному обсязі з огляду на те, що сторони є суб`єктами у правовідносинах, врегульованих Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а укладення відповідного договору є обов`язковим в силу закону.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з вказаним висновком місцевого господарського суду виходячи з такого.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.

У апеляційній скарзі відповідач серед іншого зазначив, що позивач звернувся з позовною вимогою про зобов`язання укладення договору про реструктуризацію заборгованості, яка є недопустимим способом захисту у спірних правовідносинах між позивачем і відповідачем, оскільки не відповідає вимогам ч.2 ст. 16 ЦК України. За твердженням відповідача, в разі невизнання однією стороною права на укладення договору, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених актом обов`язкової дії, за його наявності. В той же час, позивач на адресу відповідача не направляв договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ на основі типового договору, відповідач такого договору не отримував, що не спростовано судом першої інстанції. З резолютивної частини оскаржуваного рішення не вбачається із зазначенням яких істотних умов договору відповідач зобов`язаний укласти із позивачем договір реструктуризації заборгованості за спожитий газ.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України, ч. 2 ст.20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) одним із способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що обраний спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав та інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

Правовідносини щодо врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруюючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії врегульовані Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730), який набрав чинності 30.11.2016. Зазначеним Законом визначається комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до ст. 3 Закону №1730 теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Формування та ведення реєстру, як передбачено пунктом 4 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93, здійснюється Мінрегіоном шляхом збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.

Учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону №1730 є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України" (абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону №1730).

За правилами ст.5 Закону №1730 реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Ч. 2 зазначеної статті передбачено, що реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

При цьому, на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону (ч. 3 ст. 5 Закону №1730).

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України (ч.7 ст. 5 Закону №1730).

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону №1730 кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

За приписами ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади відповідно до частини другої цієї статті можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до ч. 3 ст.184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст.179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст.181 зазначеного Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Ч.1 ст.187 ГК України передбачено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, за правилом частини другої цієї статті, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше (ч. 2, ст. 187 ГК України).

За приписами ч. 9 ст.238 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що сторонами вказаних правовідносин має бути укладений відповідний договір на основі типового договору у вигляді єдиного документа. Тобто, спір між сторонами, і в межах якого було подано позов у цій справі, фактично стосується права позивача на реструктуризацію боргу за Договором відступлення права вимоги, юридичною формою виразу якого є договір про реструктуризацію боргу, укладений відповідно до Закону № 1730.

В той же час позов (зокрема його прохальна частина) не містить проекту такого договору, умови якого мав би навести суд в своєму рішенні за результатами розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у даному випадку належним способом захисту порушеного права є позов про визнання укладеним договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ, оскільки вимоги про визнання протиправної відмови щодо укладення договору та зобов`язання укласти такий договір не можуть забезпечити реального захисту порушеного права. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону №1730 передбачена обов`язковість укладення сторонами договору про реструктуризацію заборгованості, що власне і може бути предметом розгляду в суді.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду констатує, що матеріали справи не містять проекту договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ. До листів від 19.09.2017 № 2021 та від 21.09.2017 №2061 позивачем не додано проекту вказаного договору.

З огляду на викладене позивачем у даній справі обрано неправильний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав. Це стосується як першої, так і другої позовної вимоги КП "Теплоенерго".

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є помилковими, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є належним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, які стосуються неналежного обрання позивачем способу захисту порушеного права, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції про задоволення позову підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі №910/5738/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі №910/5738/19 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в позові Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради" відмовити повністю.

4. Матеріали справи №910/5738/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено - 11.01.2020.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов