ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.12.2019 р. Справа № 914/1423/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., при секретарі Зусько І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

заяви Комунального некомерційного підприємства «Кам?янка-Бузька центральна районна лікарня», м.Кам?янка-Бузька Львівської області

про відстрочення виконання судового рішення

у справі №914/1423/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Терон Девелопмент», м.Перемишляни Львівської області

до відповідача Комунального некомерційного підприємства «Кам?янка-Бузька центральна районна лікарня», м.Кам?янка-Бузька Львівської області

про стягнення 1200000,00 грн

за участю представників

від заявника (боржника, відповідача): Кучерепа ОСОБА_1 , Мельник Л.І ОСОБА_2 ;

від стягувача (позивача): Колібанич О.Я.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області 11.12.2019 р. подано заяву Комунального некомерційного підприємства «Кам?янка-Бузька центральна районна лікарня» про відстрочення виконання судового рішення у справі №914/1423/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Терон Девелопмент» до Комунального некомерційного підприємства «Кам?янка-Бузька центральна районна лікарня» про стягнення 1200000,00 грн.

Ухвалою суду від 12.12.2019 р. заяву прийнято до розгляду, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 23.12.2019 р.

В судове засідання з`явилися представники заявника (боржника, відповідача), просили заяву задоволити. В поданій заяві боржник зазначив, що в Кам`янка-Бузькому районному відділі державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження з виконання наказу про стягнення з КНП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ» коштів на користь ТзОВ «БК «Теорн Девелопмент», в межах якого було накладено арешти на майно та грошові кошти лікарні на рахунках в банках та органах казначейської служби.

Боржник стверджує, що накладення арештів унеможливлює здійснення лікарнею свого найважливішого функціонального призначення як закладу охорони здоров`я, призвело до труднощів із здійсненням розрахунків з працівниками лікарні, забезпеченням лікувального закладу необхідними ліками, засобами та обладнанням для надання пацієнтам медичних, лікарських та профілактичних послуг, а також паливом для автомобілів для перевезення хворих, що в свою чергу може призвести до неможливості захисту життя та здоров`я громадян. Примусове стягнення решти коштів зі закладу охорони здоров`я призведе до скрутного фінансового становища установи та позначиться на особах, які звертаються до лікарні, паралізує діяльність лікарні як такої та унеможливить надання медичної допомоги людям, які її потребують.

Заявник звернув увагу суду на те, що він не є прибутковим підприємством, не отримує жодних доходів, фінансування лікарні здійснюється з відповідного бюджету, який визначається за результатами та на відповідний бюджетний період, а боржник позбавлений можливості керувати та розпоряджатися наявними коштами та ресурсами на власний розсуд або визначити їх черговість та спрямування.

Боржник зазначив, що кошти, які надходять на рахунки лікарні, можуть бути використані лише в межах чітко визначених сум та цільових призначень, при цьому коштів на виконання рішення суду про стягнення з центральної районної лікарні заборгованості не передбачено, як не передбачено і в районному бюджеті Кам`янка-Бузького району на 2020 рік видатків на проведення робіт по об`єкту «Реконструкція фасаду з впровадженням енергозберігаючих заходів будівлі Кам`янка-Бузької центральної районної лікарні по вул.Героїв Небесної Сотні, 29а у м.Кам`янка-Бузька Львівської області», що підтверджується відповідним листом Кам`янка-Бузької РДА та фінансовим планом боржника на 2019 рік.

Також заявник вказав на те, що він звертався з позовом до стягувача про визнання недійсним договору, стягнення заборгованості за яким було предметом спору у справі №914/1423/18 та відбувається в межах згаданого виконавчого провадження, внаслідок чого на новому розгляді Господарського суду Львівської області на даний час перебуває справа №914/2376/18.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, заявник просив суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 26.12.2018 р. у справі №914/1423/18 до моменту винесення остаточного рішення суду щодо позову КНП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ» про визнання договору від 13.07.2018 р. недійсним.

В судовому засіданні 23.12.2019 р. представник стягувача вказав на безпідставність заяви, просив суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.08.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «Терон Девелопмент» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Камянка-Бузької центральної районної лікарні 1200000 грн авансового платежу згідно договору про закупівлю робіт від 13.07.2018 р. Вказаний договір стосувався робіт з реконструкції фасаду з впровадженням енергозберігаючих заходів будівлі Кам`янка-Бузької центральної районної лікарні по вул.Героїв Небесної Сотні, 29 а у м.Кам`янка-Бузька Львівської області.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.12.2018 р. у справі №914/1423/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 р. та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2019 р., позов задоволено, стягнено з Комунального некомерційного підприємство «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія «Терон Девелопмент» грошові кошти в розмірі 1200000 грн. та судовий збір в розмірі 18000 грн.

03.04.2019 р. Господарським судом Львівської області у справі №914/1423/18 видано наказ про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія «Терон Девелопмент» грошових коштів в розмірі 1200000 грн. та судового збору в розмірі 18000 грн.

11.04.2019 р. головним державним виконавцем Кам`янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58867103, постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника.

Крім того, в межах даного виконавчого провадження постанови про арешт коштів боржника виносились також 18.04.2019 р., 08.05.2019 р., 10.05.2019 р. та 29.08.2019 р.

Як вбачається з листа Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації №1765/02-21 від 05.12.2019 р., рішенням районної ради від 18.12.2018 №6 «Про районний бюджет Кам`янка-Бузького району на 2019 рік» та при складанні проекту районного бюджету Кам`янка-Бузького району на 2020 рік не затверджено (не передбачено) видатків на проведення робіт по об`єкту «Реконструкція фасаду з впровадження енергозберігаючих заходів будівлі Кам`янка-Бузької центральної лікарні по вул. Героїв Небесної Сотні, 29 А, у м.Кам`янка-Бузька Львівської області». У зв`язку із великою вартістю проекту, питання про виділення коштів на даний об`єкт розглядатиметься у квітні 2020 року із районного бюджету за умови потреби у співфінансуванні, а саме наявності цільових субвенцій із державного бюджету на реалізацію об`єкту.

20.12.2018 р. Комунальне некомерційне підприємство «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «Терон Девелопмент» про визнання недійсним договору про закупівлю робіт від 13.07.2018 р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2019 р. у справі №914/2376/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 р. в задоволенні даного позову було відмовлено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 р., постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 р. та рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2019р. у справі №914/2376/18 скасовано, справу №914/2376/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

При прийнятті ухвали суд виходить з такого.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічне положення міститься і в ч.1 ст.18 та ч.1 ст.326 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. у справі №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012 р., пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторив, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД», Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 р., зазначено, що неможливість для заявника отримати результат виконання рішення суду, винесеного на його або її користь, складає втручання у право на мирне володіння майном, яке викладено у першому параграфі ст.1 Протоколу №1 до Конвенції.

В рішенні у справі «Чіжов проти України» від 17.05.2005 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії статті 6 Конвенції.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Як передбачено ч.ч.35 ст.331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, в основу ухвали про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

За висновками, викладеними Європейським судом з прав людини у рішенні від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України», межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслив, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Таким чином, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Оскільки Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, то суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами норм Господарського процесуального кодексу України.

Заявником в обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/1423/18 подано лише постанови державного виконавця, лист Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації про відсутність видатків на проведення робіт з реконструкції та фінансовий план підприємства на 2019 рік.

Суд вважає, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про складне фінансове становище підприємства.

Не заслуговують на увагу твердження заявника про те, що він є одержувачем бюджетних коштів, а такі кошти на виконання рішення суду в бюджеті не передбачені.

Як вказано у ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Також суд звертає увагу відповідача на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто суб`єкт господарювання, який фінансується за рахунок коштів бюджету, не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобов`язань, взятих на себе за договором.

Відповідно до ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України», «Бакалов проти України» та постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі №911/4249/16).

В поданій заяві боржник також зазначає і те, що процедура примусового виконання рішення суду призвела до накладення арешту на його рахунки, що спричинило труднощі із здійсненням розрахунків з працівниками лікарні, забезпеченням лікувального закладу необхідними ліками, засобами та обладнанням для надання пацієнтам медичних, лікарських та профілактичних послуг, а також паливом для автомобілів для перевезення хворих.

Суд вказує на те, що положення Закону України «Про виконавче провадження» передбачають можливість арешту коштів боржника та визначають різновиди коштів, звернення стягнення та накладення арешту на які не допускається, тому у разі незгоди з діями державного виконавця щодо накладення арешту боржник не позбавлений можливості оскаржувати такі дії в позасудовому та судовому порядку.

У своїй заяві заявник просить суд відстрочити виконання рішення суду до моменту винесення остаточного рішення суду щодо його позову про визнання договору від 13.07.2018 р. недійсним.

В силу ч.5 ст.331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Рішення суду у справі №914/1423/18, відстрочити виконання якого просить заявник, було ухвалено 26.12.2018 р., тобто в будь-якому випадку суд позбавлений права відстрочити його виконання на далі, ніж до 26.12.2019 р.

Суд звертає увагу заявника на те, що термін, до якого відстрочується виконання рішення, має бути чітко визначеним, при цьому такий момент не може пов`язуватись з настанням певної події, яка, до того ж, відбудеться поза межами річного строку, визначеного процесуальним законом.

Разом з тим у випадку прийняття судом рішення стосовно визнання укладеного між сторонами договору недійсним боржник матиме право за бажанням звернутися до суду з заявою про перегляд рішення у справі №914/1423/18 за нововиявленими обставинами та поворот виконання рішення.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на все вищевикладене, суд вважає, що заявником не подано доказів наявності виняткових обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення, посилання заявника на важке матеріальне становище не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, заявником не надано доказів вжиття будь-яких заходів для виконання судового рішення, а відсутність бюджетних коштів не може виправдовувати невиконання судових рішень, тому в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення слід відмовити.

Відповідно до ч.7 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись Законом України, ст.ст.234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства «Кам?янка-Бузька центральна районна лікарня» про відстрочення виконання судового рішення у справі №914/1423/18.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

В судовому засіданні 23.12.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст складено 28.12.2019 р.

Суддя Гоменюк З.П.