Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/759/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Антимонопольного комітету України,

до відповідача: Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом - Івано-Франківська міська рада

про стягнення штрафу та пені в сумі 400000 грн та зобов`язання виконати рішення

за зустрічним позовом: Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія"

до: Антимонопольного комітету України

про визнання протиправними дій тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України щодо викладення неправдивих відомостей (висновків) у п.3 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк у справі №97/І-2012

за участю:

від позивача: Буджак ОСОБА_1 Ярославович, ОСОБА_2 ,

від відповідача: Жиляк Михайло Дмитрович,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом - Івано-Франківської міської ради: Буджак Віктор Миколайович,

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернувся Антимонопольний комітет України із позовною заявою до Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" про стягнення штрафу та пені в сумі 400000 грн та зобов`язання виконати пункт 6 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк.

19.08.2019 Комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" подало зустрічний позов вх.№16332/19 про визнання дій тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України, щодо викладення неправдивих відомостей (висновків) у п.3 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк у справі №97/І-2012.

Вирішення процесуальних питань.

26.07.2019 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду; відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 17.09.2019 (ухвала від 17.09.2019), в якому суд оголосив перерву до 26.09.2019.

14.08.2019 відповідач подав суду відзив на позов вх.№14049/19 та заяву про застосування строків позовної давності вх.№14050/19.

13.09.2019 суд постановив прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" вх.№16332/19 про визнання дій тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України, щодо викладення неправдивих відомостей (висновків) у п.3 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк у справі №97/І-2012, про те, що "дії Комунального підприємства "Єдиний розрахунковий центр" які полягали в укладенні зі споживачами Послуг з утримання договору приєднання, зміст та умови якого порушують права споживачів та не відповідають вимогам Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529".

12.09.2019 від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на зустрічну позовну заяву вх.№15555/19 та заперечення на заяву про застосування строків позовної давності вх.№15558/19.

16.09.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив вх.№15692/19.

26.09.2019 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив на первісну позовну заяву вх.№16463/19; відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву вх.№16464/19; клопотання про витребування додаткових доказів вх.№18522/19 та заява про залучення третьої особи вх.№18523/19.

26.09.2019 суд постановив продовжити підготовче провадження строком на 30 днів до 26.10.2019 та відкласти підготовче засідання у справі на 02.10.2019 (ухвала від 26.09.2019).

02.10.2019 суд постановив залучити до участі у справі Івано-Франківську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом; витребувати в Антимонопольного комітету України належним чином засвідчену копію справи (матеріалів) № 97/І-2012 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції комунальним підприємством "Єдиний розрахунковий центр" та відкласти підготовче засідання у справі на 28.10.2019 (ухвала від 02.10.2019), в якому суд оголосив перерву до 04.11.2019.

18.10.2019 на виконання ухвали від 02.10.2019 Антимонопольний комітет України надіслав належним чином завірені копії матеріалів справи №97/I-2012 у 2-х томах вх№17962/19.

23.10.2019 Івано-Франківська міська рада подала письмові пояснення у справі вх.№18295/19.

25.10.2019 від Антимонопольного комітету України надійшли додаткові пояснення до відзиву на зустрічну позовну заяву вх.№18522/19.

Представник відповідача 04.11.2019 подав у судовому засіданні клопотання вх.№19140/19 про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, які суд оглянув та приєднав до матеріалів справи.

04.11.2019 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 20.11.2019, в якому оголосив перерву до 11.12.2019 та до 18.12.2019.

11.12.2019 представник відповідача подав клопотання вх.№21838/19 про приєднання до матеріалів справи доказів понесених судових витрат. 18.12.2019 представник відповідача подав клопотання вх.№22415/19 про приєднання до матеріалів справи письмових доказів. Після перерви в судовому засіданні 18.12.2019 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані рішенням від 20.06.2013 № 11-р/тк Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України, яке прийняте за результатами розгляду матеріалів справи №97/1-2012 (далі - Рішення) про порушення Комунальним підприємством "Єдиний розрахунковий центр" антимонопольного законодавства.

Відповідач оскаржував Рішення до Господарського суду міста Києва, який у позові 02.12.2013 відмовив. Вищий господарський суд України касаційну скаргу відповідача залишив без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду без змін.

Виходячи із того, що рішення є законним та обов"язковим до виконання, а також те, що у встановлені строки і станом на час подання позову добровільно відповідачем не виконане, позивач, керуючись статтями 16, 22, 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" просив суд позов задовольнити; стягнути штраф та пеню в сумі 400000 грн та зобов`язати відповідача виконати пункт 6 резолютивної частини Рішення.

Зазначив, що посилання відповідача на пропущення строку позовної давності у цій справі є помилковим, оскільки відносини сторін у цій справі не є цивільно - правовими у розумінні ст.1 ЦК України, а тому й позовна давність як інститут саме цивільного права до цих відносин не застосовується.

Щодо зустрічного позову.

Позивач заперечив проти зустрічного позову, з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву вх.№15555/19 від 12.09.2019 та додаткових поясненнях до відзиву на зустрічну позовну заяву вх.№18522/19. Зазначив, що доводи зустрічної позовної заяви зводяться до незгоди з Рішенням № 11-р/тк по суті, його незаконності та необґрунтованості та заявлені після закінчення строків, встановлених ч.2 ст.47 та ч.1 ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Звертає увагу на те, що закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Комітету та його органів, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічної позовної заяви.

Позиція відповідача.

Заперечуючи позов, відповідач зазначив, що рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк у справі №97/І-2012 є незаконне, оскільки прийняте на недостовірній інформації.

КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" оскаржувало зазначене рішення АМК України у судовому порядку, однак в силу обставин, справа по суті судом не розглядалася, відповідно рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк у справі №97/І-2012 на предмет його законності судом не перевірено.

Відповідач вважає, що позивач звернувся до суду поза розумними строками позовної давності, оскільки з часу прийняття рішення і до моменту звернення до суду минуло більше шести років. Зазначив, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права). У зв"язку з чим просить суд застосувати строки позовної давності встановлені ст.257, 258 ЦК України та ч.1.ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та відмовити у задоволенні позову.

Щодо зустрічного позову.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані протиправністю дій АМК України, які полягали у внесенні неправдивих відомостей в Рішення від 20.06.2013 №11-р/тк, зокрема відомостей, що "дії Комунального підприємства "Єдиний розрахунковий центр" які полягали в укладенні зі споживачами Послуг з утримання договору приєднання, зміст та умови якого порушують права споживачів та не відповідають вимогам Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529". В той час коли договір, який комунальне підприємство укладало із споживачами житлово-комунальних послуг, підготовлений з визначенням відповідальності, з дотриманням умов його виконання, згідно з типовим договором і відповідає вимогам Типового договору затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529. Ствержував, що повністю виконав вимоги норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та не порушував прав споживачів, в підтвердження чого подав судові рішення у спорах щодо укладення такого роду договорів із споживачами житлово-комунальних послуг. Зазначив, що відповідач не укладав договори приєднання, а тільки публікував текст в газеті, що не заборонено законом та жодним чином не впливає на права та обов"язки споживачів. Вказав, що Рішення від 20.06.2013 №11-р/тк по суті не розглядалось, обставини не досліджувались,

доводи не спростовувались.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом.

Представник Івано-Франківської міської ради проти позову заперечив, вказав що Тимчасова адміністративна колегія АМК України при винесенні Рішення №11-р/тк внесла в нього неправдиві відомості щодо порушення відповідачем антимонопольного законодавства. Зазначив, що підготовлений відповідачем договір з визначенням відповідальності відповідно до типового договору, не містив додаткових оплат на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а виключно оплату тих послуг, структура яких затверджена Рішенням Івано-Франківської міської ради від 15.09.2011 №383-14, а тариф на такі послуги затверджений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.12.2011 №842. У зв"язку з чим просив суд у позові відмовити; зустрічні позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Предметом спору є матеріально-правова вимога Антимонопольного комітету України до Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" про стягнення штрафу в розмірі 200000 грн та пені в сумі 200000 грн та зобов`язання виконати пункт 6 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк.

Відповідно до інформації розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КП "Єдиний розрахунковий центр" (ідентифікаційний код 35277442) змінило найменування юридичної особи на комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" (далі - КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія").

20.06.2013 Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України за результатами розгляду матеріалів справи №97/1-2012 прийняла рішення №11-р/тк (далі - Рішення ), відповідно якого визнала:

1. відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" Комунальне підприємство "Єдиний розрахунковий центр" є таким, що займало монопольне (домінуюче) становище на ринках послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у територіальних межах міста Івано-Франківська, де знаходиться переданий йому в управління (на баланс) та/або обслуговування житловий фонд;

2. дії КП "Єдиний розрахунковий центр", які полягали у розрахунку завищеної собівартості послуги з прибирання прибудинкової території, зокрема, внаслідок врахування недостовірних площ прибудинкових територій, що призвело до затвердження Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради з 01.01.2012 необґрунтованих побудинкових тарифів на Послуги з утримання, та відповідно нарахування споживачам плати за Послуги з утримання, що ґрунтується на недостовірних кількісних показниках, є порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку Послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом вчинення таких дій, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (далі Порушення 1);

3а вказане порушення, позивач наклав на відповідача штраф у розмірі 100 000 гривень.

3. дії КП "Єдиний розрахунковий центр", які полягали в укладенні зі споживачами Послуг з утримання договору приєднання, зміст та умови якого порушують права споживачів та не відповідають вимогам Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 є порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку Послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом вчинення таких дій, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (далі - Порушення 2).

3а зазначене порушення, на відповідача накладений штраф у розмірі 100 000 гривень.

Відповідно до п.6 Рішення №11-р/тк Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України зобов`язала КП "Єдиний розрахунковий центр" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 3 резолютивної частини Рішення, шляхом забезпечення укладання договорів з кожним споживачем відповідно до чинного законодавства та зазначення у рахунках-фактурах, що надсилаються споживачам, інформації про вартість кожної складової тарифу на Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідач оскаржив Рішення № 11-р/тк до Господарського суду міста Києва.

11.09.2013 Господарський суд міста Києва позовні матеріали у справі № 910/17431/13 повернув КП "Єдиний розрахунковий центр" без розгляду (ухвала від 11.09.2019).

07.10.2013 Київський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу КП "Єдиний розрахунковий центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2013 у справі №910/17431/13 повернув КП "Єдиний розрахунковий центр" з підстав пропуску процесуального строку подання апеляційної скарги та відсутності клопотання про поновлення такого строку (ухвала від 07.10.2019).

14.11.2013 Київський апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Єдиний розрахунковий центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2013 у справі №910/17431/13 (ухвала від 14.11.2019).

26.11.2013 Київський апеляційний господарський суд у справі №910/17431/13 апеляційну скаргу КП "Єдиний розрахунковий центр" залишив без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2013 - без змін (постанова від 26.11.2013).

19.12.2013 Вищий господарський суд України у справі №910/17431/13 касаційну скаргу КП "Єдиний розрахунковий центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2013 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2013 повернув КП "Єдиний розрахунковий центр" (ухвала від 19.12.2013).

11.02.2014 Вищий господарський суд України у справі №910/17431/13 касаційну скаргу КП "Єдиний розрахунковий центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2013 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2013 повернув КП "Єдиний розрахунковий центр" ( ухвала від 11.02.2014).

20.03.2014 Вищий господарський суд України у справі №910/17431/13 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою КП "Єдиний розрахунковий центр" (ухвала від 20.03.2014).

08.04.2014 Вищий господарський суду України виніс постанову у справі №910/17431/13, відповідно до якої касаційну скаргу КП "Єдиний розрахунковий центр" задоволив. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2013 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2013 у справі №910/17431/13 скасував. Позов КП "Єдиний розрахунковий центр" передав до Господарського суду міста Києва для прийняття її до провадження.

14.04.2014 Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі №910/17431/13 за позовом КП "Єдиний розрахунковий центр" до Комітету про визнання недійсним рішення № 11-р/тк (ухвала від 14.04.2014).

16.06.2014 Господарський суд міста Києва провадження у справі № 910/17431/13 припинив (ухвала від 16.06.2014).

07.07.2014 Київський апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Єдиний розрахунковий центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2014 у справі №910/17431/13.

15.07.2014 Київський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу КП "Єдиний розрахунковий центр" у справі №910/17431/13 задоволив. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2014 у справі №910/17431/13 скасував. Справу № 910/17431/13 передав на розгляд Господарського суду міста Києва.

07.10.2014 Вищий господарський суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Комітету на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 у справі №910/17431/13.

28.10.2014 Вищий господарський суд України касаційну скаргу Комітету у справі №910/17431/13 задоволив. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 у справі №910/17431/13 скасував, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2014 у справі № 910/17431/13 залишив в силі.

Відповідач вдруге оскаржив Рішення № 11-р/тк до Господарського суду міста Києва.

24.10.2013 Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі №910/20362/13 за позовом КП "Єдиний розрахунковий центр" до Комітету про визнання недійсним рішення № 11-р/тк.

02.12.2013 Господарський суд міста Києва у справі №910/20362/13 КП "Єдиний розрахунковий центр" в задоволенні позовних вимог відмовив.

25.12.2013 Київський апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Єдиний розрахунковий центр" на зазначене рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/20362/13.

22.01.2014 Київський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу КП "Єдиний розрахунковий центр" у справі №910/20362/13 залишив без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

14.04.2014 Вищий господарський суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою КП "Єдиний розрахунковий центр" на зазначені рішення Господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду у справі №910/20362/13.

14.05.2014 Вищий господарський суд України касаційну скаргу КП "Єдиний розрахунковий центр" залишив без задоволення, а зазначені рішення Господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду у справі №910/20362/13- без змін.

18.03.2014 Антимонопольний комітет України відповідно до Розпорядження 152-р прийняв до розгляду заяву відповідача щодо перегляду пунктів 3, 5 та 6 резолютивної частини рішення № 11-р/тк та розпочав провадження з перегляду пунктів 3, 5 та 6 резолютивної частини рішення № 11-р/тк. При цьому виконання пунктів 3, 5 та 6 резолютивної частини рішення № 11-р/тк зупинив до закінчення його перегляду.

20.09.2016 АМК України за результатами перегляду пунктів 3, 5 та 6 резолютивної частини рішення № 11-р/тк прийняв рішення № 421-р про залишення без змін пунктів 3, 5 та 6 резолютивної частини рішення № 11-р/тк.

Відповідач оскаржив рішення № 421-р до Господарського суду міста Києва.

30.01.2017 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення у справі №910/20933/16 про відмову в задоволенні позовних вимог КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія", яке залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 та Вищого господарського суду України від 07.12.2017.

Розглядаючи цей позов суди встановили, що рішення АМК України від 20.06.2013 №11-р/тк, яким встановлено порушення антимонопольного законодавства з боку позивача, є чинним та у встановленому законом порядку не скасовано, а при перегляді зазначеного рішення АМКУ дослідив усі обставини, викладені позивачем у заяві про перегляд, дослідив та оцінив надані докази; зробили висновки про те, що доводи позивача, викладені у заяві про перегляд, не спростовують раніше зроблених АМКУ висновків, викладених у рішенні від 20.06.2013 №11-р/тк. Суди апеляційної та касаційної інстанцій також зазначили, що доводи позивача спрямовані на переоцінку висновків, викладених саме у рішенні АМКУ від 20.06.2013 №11-р/тк, яке є чинним та не було скасоване в судовому порядку.

Згідно з приписами ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже доводи відповідача про те що справа №910/17431/13 по суті не розглядалася суд відхиляє, оскільки таким способом відповідач фактично вимагає ревізії Господарським судом Івано-Франківської області судових актів у справі №910/17431/13 використовуючи цю справу.

Відповідач доказів виконання рішення Антимонопольного комітету України від 20.06.2019 №11-р/тк не подав, матеріали справи таких не містять.

Позивач на підставі положень частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення строків сплати штрафу Антимонопольний комітет України нарахував відповідачу пеню в сумі 200000 гривень.

Розрахунок якої здійснено таким чином:

Нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням № 11-р/тк за Порушення 1, зупинялось:

- з 07.10.2013 до 26.11.2013 (розгляд справи №910/17431/13 Київським апеляційним господарським судом), з 19.12.2013 до 08.04.2014 (розгляд справи №910/17431/13 Вищим господарським судом України), з 14.04.2014 до 16.06.2014 (розгляд справи №910/17431/13 Господарським судом міста Києва), з 07.07.2014 до 15.07.2014 (розгляд справи №910/17431/13 Київським апеляційним господарським судом) та з 07.10.2014 до 28.10.2014 (розгляд справи № 910/17431/13 Вищим господарським судом України);

- з 24.10.2013 до 02.12.2013 (розгляд справи № 910/20362/13 Господарським судом міста Києва), з 25.12.2013 до 22.01.2014 (розгляд справи № 910/20362/13 Київським апеляційним господарським судом) та з 14.04.2014 до 14.05.2014 (розгляд справи № 910/20362/13 Вищим господарським судом України).

Розрахунок пені станом на 20.06.2019 включно (за Порушення 1):

Період нарахування пені за прострочення сплати штрафу:

з 16.07.2014 по 06.10.2014 включно та з 29.10.2014 по 20.06.2019 включно.

Кількість днів прострочення сплати штрафу становить 1 779 днів.

Розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить:

100 000 х 1,5 % = 1 500 гривень, де

100 000 гривень - розмір штрафу, накладеного рішенням № 11-р/тк;

1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

За 1 779 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить:

1 779 х 1 500 = 2 668 500 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Комітету. Отже, розмір пені становить 100 000 гривень.

Нарахування пені за прострочення сплати штрафу (Порушення 2), накладеного рішенням №11-р/тк, зупинялось з 18.03.2014 (день зупинення Комітетом виконання рішення № 11-р/тк) по 20.09.2016 (день прийняття Комітетом рішення № 421-р про залишення без змін рішення № 11-р/тк);

- з 07.10.2013 до 26.11.2013 (розгляд справи №910/17431/13 Київським апеляційним господарським судом), з 19.12.2013 до 08.04.2014 (розгляд справи №910/17431/13 Вищим господарським судом України), з 14.04.2014 до 16.06.2014 (розгляд справи №910/17431/13 Господарським судом міста Києва), з 07.07.2014 до 15.07.2014 (розгляд справи №910/17431/13 Київським апеляційним господарським судом) та з 07.10.2014 до 28.10.2014 (розгляд справи № 910/17431/13 Вищим господарським судом України);

- з 24.10.2013 до 02.12.2013 (розгляд справи № 910/20362/13 Господарським судом міста Києва), з 25.12.2013 до 22.01.2014 (розгляд справи №910/20362/13 Київським апеляційним господарським судом) та з 14.04.2014 до 14.05.2014 (розгляд справи № 910/20362/13 Вищим господарським судом України);

- з 18.03.2014 до 20.09.2016 (розгляд Комітетом справи про перегляд пунктів 3, 5 та 6 резолютивної частини рішення № 11-р/тк).

Розрахунок пені станом на 20.06.2019 включно (за Порушення 2):

Період нарахування пені за прострочення сплати штрафу: з 21.09.2016 по 20.06.2019 включно.

Кількість днів прострочення сплати штрафу становить 1 003 днів.

Розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить:

100 000 х 1,5 % = 1 500 гривень, де

100 000 гривень - розмір штрафу, накладеного рішенням № 11-р/тк;

1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

За 1 003 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить:

1 003 х 1 500 = 1 504 500 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Комітету. Отже, розмір пені становить 100 000 гривень.

Загальна сума заборгованості становить:

200 000 + 200 000 = 400 000 гривень, де

200 000 - сума штрафів, накладених рішенням № 11-р/тк;

200 000 - розмір пені, нарахованої відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Як вбачається з матеріалів справи відповідач доказів, що підтверджують сплату штрафу та пені та виконання зобов`язання резолютивної частини рішення № 11-р/тк не подав, позивач звернувся до суду про їх стягнення та виконання зобов`язання резолютивної частини рішення № 11-р/тк.

Натомість відповідач подав зустрічний позов про визнання дій тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України щодо викладення неправдивих відомостей (висновків) у п.3 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк у справі №97/І-2012.

Відповідач стверджував, що протиправність дій полягала у внесенні в рішення неправдивої інформації, про те що відповідач укладав із споживачами договори, що порушують їх права та інтереси, в той час як відповідач виконав рекомендації АМК щодо опублікування нового договору, який відповідає типовому договору, а тому справу на підставі ч.3. ст.46 Закону України "Про захист економічної конкуренції" потрібно було закрити.

Відповідач зазначив, що комунальне підприємство зверталося до суду для укладення договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; суди здійснювали аналіз цих договорів на відповідність їх типовому договору, про що винесені рішення, які набрали законної сили.

Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, що публікація в газеті тексту договору не заборонена чинним законодавством; відповідачем дії з укладення договорів не вчинялися, а тому ним фактично не порушені майнові права позивача.

На підтвердження відсутності вини в діях відповідача із невиконання Рішення подав рішення Івано-Франківської міської ради від 10.10.2013 №1206-38 "Щодо рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України", відповідно до п.п.3.1.2. п.3 якого вказано "без рішення сесії міської ради не сплачувати штраф".

Відповідач вважає, що позивач при винесенні Рішення використав неправдиву інформацію, що призвело, на його думку, до неправомірного накладення штрафу та порушення його майнового права.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

При вирішенні спору суд керувався ч. 1, 6 ст. 40 ГК України, згідно з якими державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом. Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення у встановленому законом порядку розглядають справи про недобросовісну конкуренцію та інші справи щодо порушення антимонопольно-конкурентного законодавства, передбачені законом.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет" до органів Антимонопольного комітету України віднесено Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу.

Рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб (ч. 1 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.

Частиною 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

При цьому ч. 8 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що протягом п"яти днів з дня сплати штрафу суб"єкт господарювання зобов"язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Згідно з ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

У разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку. Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету (ч. 7 та ч. 9 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до статті 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, фізичними чи юридичними особами подають, зокрема, позови до суду, в тому числі про зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Суд зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, суд ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Висновки суду.

З огляду на викладене, беручи до уваги те що рішення АМК не скасоване в судовому порядку та є обов"язковим до виконання, а штраф, накладений на відповідача цим рішенням, не сплачений, позовні вимоги в частині стягнення штрафу та пені є обґрунтованими, законними та такими, що належать до задоволення.

Щодо вимог позивача про зобов"язання Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" виконати п.6 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк, шляхом забезпечення укладання договорів з кожним споживачем відповідно до чинного законодавства та зазначення у рахунках-фактурах, що надсилаються споживачам, інформації про вартість кожної складової тарифу на Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, суд зазначає таке.

Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України приймаючи рішення №11-р/тк від 20.06.2013 керувалась законодавством, яке на час його прийняття врегульовувало права та обов"язки учасників цих відносин, а саме норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-IV, які зобов"язували виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі і відповідача, укладати договір розроблений відповідно до вимог типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМ України від 20.05.2009 №529.

Вищезазначені нормативно- правові акти втратили чинність на підставі прийняття Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189-VIII та постанови КМ України від 05.09.2018 №712 "Про затвердження правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком".

Відтак окремої послуги та договору про надання такої послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на час розгляду справа не має, а послугу з утримання замінила послуга з управління багатоквартирним будинком, яка не залежить від встановленого тарифу, а надається за укладеним договором управління.

Таким чином, вимога позивача про зазначення у рахунках-фактурах, що надсилаються споживачам, інформації про вартість кожної складової тарифу на Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не відповідає вимогам законодавства, чинного на день винесення рішення судом.

Отже, у суду відсутні правові підстави для її задоволення.

Щодо строку позовної давності.

В заяві про застосування строків позовної давності відповідач посилається на недостатність обґрунтування застосування позовної давності у правовідносинах що виникли між сторонами та просить суд застосувати строки позовної давності встановлені ст.257, 258 ЦК України (один рік) до вимог позивача про стягнення штрафу та пені, три роки до вимог про зобов"язання виконати пункт 6 резолютивної частини рішення АМК України.

Крім того просить, застосувати аналогію закону, а саме норму ч.1.ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" тобто застосувати двохмісячний строк позовної давності за заявою АМК України до КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" з моменту неоплати підприємством у двохмісячний термін штрафу та пені, зазначених у рішенні АМК України, оскільки законом забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає таке.

Позовна давність є самостійним інститутом цивільного права, що може бути застосована до вимог зі спорів, що виникають у цивільних та господарських відносинах. Тобто, можливість її застосування підлягає дослідженню в кожному окремому випадку та при наявності певних підстав, позовна давність може бути застосована до всіх правовідносин, крім визначених законом.

У випадку притягнення особи до відповідальності за недотримання вимог економічної конкуренції застосовуються строки давності, визначені спеціальними нормами, що регулюють відповідні правовідносини, а саме, згідно приписів Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Стаття 42 Закону встановлює строки притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції органами Антимонопольного комітету України, а не суд у вирішенні спору про стягнення у судовому порядку накладеного за рішенням органу АМК штрафу та нарахованої за його несплату пені. Крім того, зазначена стаття Закону встановлює строки притягнення саме до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, тоді як Закон відносить до заходів відповідальності штраф і не визначає пеню як міру (захід) відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, відносячи її сплату до порядку виконання рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України.

Відносини сторін пов"язані із дотриманням антимонопольного законодавства не є цивільно-правовими у розумінні статті 1 Цивільного кодексу України, а тому й позовна давність як інститут саме цивільного права до цих відносин не застосовується. Чинне законодавство не містить такої підстави для відмови в позові органів АМК, як сплив строку давності на момент прийняття судом рішення зі справи (постанова Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №922/4706/16).

Щодо вимоги відповідача про застосування аналогії закону, а саме норми ч.1.ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" тобто двохмісячного строку позовної давності з моменту неоплати підприємством у двохмісячний термін штрафу та пені, зазначених у рішенні АМК України, суд зазначає, що у наведеній статті вказано, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч.10 ст. 11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону). Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних не врегульованих правовідносин.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі та правовідносин, які врегульовані ч.1.ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 11 ГПК України.

Отже, аргументи позивача про необхідність застосовувати до спірних відносин положення ч.1.ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за аналогією закону, аби визначити строк звернення з позовом про стягнення штрафу та пені, є помилковими, оскільки у цій статті йдеться про оскарження рішення органів Антимонопольного комітету України, а не строк для звернення з позовом про стягнення штрафу та пені на підставі цих рішень, а тому застосування до спірних правовідносин положення ч.1.ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є безпідставним.

Суд встановив, що зустрічні позовні вимоги подані відповідачем зводяться до перегляду остаточного та обов"язкового до виконання рішення суду, що є неприпустимим виходячи з принципу res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі відповідач не зазначив й не обґрунтував.

За таких обставин, суд вважає, що первісний позов належить до часткового задоволення; у зустрічному позові слід відмовити.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 7921 грн (1921 грн за вимогу немайнового характеру та 6000 грн за вимогу майнового характеру), що підтверджується платіжним дорученням №7921 від 10 липня 2019 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 6000 грн суд покладає на відповідача. Судовий збір в розмірі 1921 грн - на позивача.

При зверненні з зустрічним позовом відповідач сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5540 від 14 серпня 2019 року. Також поніс витрати пов"язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 21783 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №5615 від 21 серпня 2019 року, №5614 від 21 серпня 2019 року, №5974 від 27 вересня 2019 року, №5891 від 19 вересня 2019 року, № 6421 від 25 листопада 2019 року.

Враховуючи відмову в зустрічному позові судові витрати в розмірі 21783 грн 00 к. на професійну правничу допомогу та 1921 грн 00 к. судового збору суд покладає на Комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія".

Керуючись ст. 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Антимонопольного комітету України до Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" про стягнення штрафу та пені в сумі 400000 грн та зобов`язання виконати рішення задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія", вул. Незалежності, 161, м. Івано-Франківськ, 76002 (код 35277442) штраф у сумі 200 000 (двісті тисяч гривень), пеню у сумі 200 000 (двісті тисяч гривень) і зарахувати зазначені суми в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом"янському районі міста Києва, код , банк: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок 6010, код класифікації доходів 21081100 (символ звітності 106).

Стягнути з Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія", вул. Незалежності, 161, м. Івано-Франківськ, 76002 (код 35277442) на користь Антимонопольного комітету України, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м. Київ, 03035 (код 00032767) - 6000 (шість тисяч гривень) - судового збору.

В частині позовних вимог про зобов"язання Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія", вул. Незалежності, 161, м. Івано-Франківськ, 76002 (код 35277442) виконати п.6 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк, а саме: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у п.3 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк, шляхом забезпечення укладання договорів з кожним споживачем відповідно до чинного законодавства та зазначення у рахунках-фактурах, що надсилаються споживачам, інформації про вартість кожної складової тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - відмовити.

Судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев"ятсот двадцять одна гривня) покласти на позивача.

В задоволенні зустрічного позову Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" до Антимонопольного комітету України про визнання протиправними дій тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України щодо викладення неправдивих відомостей (висновків) у п.3 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк у справі №97/І-2012 - відмовити.

Судові витрати в розмірі 21783 (двадцять одна тисяча сімсот вісімдесят три гривні) 00 к. витрат на професійну правничу допомогу та 1921 (одна тисяча дев"ятсот двадцять одна гривня) судового збору покласти на Комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.12.2019

Суддя Т.В. Максимів