ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

04.12.2019 р. м. Ужгород Справа № 907/71/19

За позовом Фізичної особи - підприємця Чернишова Геннадія Олександровича, м. Черкаси

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного виробничо-комерційного товариства "Бенефіт", м. Ужгород

про стягнення 383 501 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань та 79 069 грн. 73 коп. трьох процентів річних (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог),

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача (в режимі відеоконференції) - Чернишов Г.О., підприємець

Відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Фізичною особою - підприємцем Чернишовим Геннадієм Олександровичем, м. Черкаси заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного виробничо-комерційного товариства "Бенефіт", м. Ужгород про стягнення 141 240 грн. 24 коп. пені, 613 982 грн. 91 коп. інфляційних нарахувань та 79 069 грн. 73 коп. трьох процентів річних. Заявою, поданою суду в порядку ст. 46 ГПК України, позивач зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача суму 383 501 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань та 79 069 грн. 73 коп. трьох процентів річних.

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2012 року у справі № 5008/556/2012, яке набрало законної сили 30.07.2012 року, з Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного виробничо-комерційного товариства "Бенефіт" стягнуто на користь Фізичної особи - підприємця Чернишова Геннадія Олександровича суму 417 422 грн. 19 коп., в тому числі 404 208 грн. боргу, 9 127 грн. 11 коп. трьох процентів річних та 4 087 грн. 08 коп. інфляційних втрат, а також суму 8 348 грн. 85 коп. на відшкодування судового збору. На виконання вказаного рішення, судом 13.08.2012 року видано наказ про примусове виконання рішення.

У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду від 17.07.2012 року протягом тривалого періоду, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 383 501 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань та 79 069 грн. 73 коп. трьох процентів річних, які просить стягнути з відповідача.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча підготовче провадження судом неодноразово відкладалося. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 04.12.2019 року відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

заслухавши пояснення позивача,

суд встановив:

Між Фізичною особою - підприємцем Чернишовим Геннадієм Олександровичем (Перевізником) та Багатопрофільним виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю „Бенефіт (Експедитором) 07.04.2011 року було укладено Договір № 108А про транспортно-експедиційне обслуговування вантажів.

17.07.2012 року Господарським судом Закарпатської області у справі № 5008/556/2012 ухвалено рішення, яке набрало законної сили 30.07.2012 року, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного виробничо-комерційного товариства "Бенефіт" на користь Фізичної особи - підприємця Чернишова Геннадія Олександровича суму 417 422 грн. 19 коп., в тому числі 404 208 грн. боргу, 9 127 грн. 11 коп. трьох процентів річних та 4 087 грн. 08 коп. інфляційних втрат, а також суму 8 348 грн. 85 коп. на відшкодування судового збору.

На виконання вказаного рішення, господарським судом 13.08.2012 року видано наказ про його примусове виконання рішення.

Вищевказаним рішенням суду у справі № 5008/556/2012 встановлено невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про транспортно-експедиційне обслуговування вантажів № 108А від 07.04.2011 року, в результаті чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 417 422 грн. 19 коп., в тому числі 404 208 грн. боргу, 9 127 грн. 11 коп. трьох процентів річних та 4 087 грн. 08 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За твердженнями позивача, заборгованість відповідачем не погашена, грошові кошти в сумі 417 422 грн. 19 коп., в тому числі 404 208 грн. боргу, 9 127 грн. 11 коп. трьох процентів річних та 4 087 грн. 08 коп. інфляційних втрат не сплачено відповідачем ні в добровільному порядку, ні в примусовому порядку, що і стало підставою для нарахування за період з серпня 2012 року по січень 2019 року трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, та звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За положеннями ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управленої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, приписи вказаної статті поширюються як на договірні зобов`язання, так і на недоговірні зобов`язання, а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у ст. 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2012 року у справі № 5008/556/2012 року, яке набрало законної сили 30.07.2012 року.

Таким чином, наявність рішення Господарського суду Закарпатської області, яким стягнуто з відповідача заборгованість за договором, інфляційні нарахування та три проценти річних, що набрало законної сили, ніяким чином не припиняє зобов`язання відповідача щодо оплати вказаної заборгованості та не позбавляє позивача права вимагати сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь період прострочення основного зобов`язання після прийняття рішення суду.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок заявлених до стягнення з відповідача 383 501 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань та 79 069 грн. 73 коп. трьох процентів річних за період з серпня 2012 року по січень 2019 року, суд приходить до висновку, що такий здійснено правомірно та з врахуванням порядку нарахування таких, а тому сума 383 501 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань та сума 79 069 грн. 73 коп. трьох процентів річних підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 383 501 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань та сума 79 069 грн. 73 коп. трьох процентів річних документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З врахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 6 938 грн. 57 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного виробничо-комерційного товариства "Бенефіт", 88005, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 10/60 () на користь Фізичної особи - підприємця Чернишова Геннадія Олександровича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму 383 501 (Триста вісімдесят три тисячі п`ятсот одну гривню) грн. 47 коп. інфляційних нарахувань та 79 069 (Сімдесят дев`ять тисяч шістдесят дев`ять гривень) грн. 73 коп. трьох процентів річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного виробничо-комерційного товариства "Бенефіт", 88005, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 10/60 () в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA6026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106) суму 6 938 (Шість тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень) грн. 57 коп. судового збору.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пригари Л.І. з 09.12.2019 року по 13.12.2019 року та з 26.12.2019 року по 11.01.2020 року повне судове рішення підписано 13.01.2020 року.

Суддя Пригара Л.І.