ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.19 року Справа № 917/1646/19

Суддя Білоусов С. М. при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601,

до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго", пров. Луговий, 11, м. Миргород, Полтавська область, 37600,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019 р. до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" про стягнення 1 553 203,79 грн. з них: 776 987,97 грн. пені, 255 822,94 грн. 3% річних та 520 392, 88 грн. інфляційні витрати.

За ухвалою від 25.09.2019 року провадження в цій справі відкрито у порядку загального позовного провадження.

15.10.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 1030 від 11.10.2019 року (вх. № 11047), в якій просить суд підготовче засідання, яке призначене на 22.10.2019 року о 10 :00 провести за відсутності представника Відповідача, а також відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог, а у випадку задоволення позовних вимог просить суд зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій на 90 % (з врахуванням контррозрахунку), у задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

23.10.2019 року через канцелярію суду від Позивача надійшла відповідь на відзив № б/н від 18.10.2019 року (вх. № 11471), в якому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.11.2019 року зазначено, що у зв`язку з перебуванням судді Білоусова С.М. у відпустці розгляд справи 22.10.2019 року не відбувся і призначив підготовче засідання у справі на 21.11.2019 року на 11:15.

Ухвалою суду від 21.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі і призначено до судового розгляду по суті на 19.12.2019 року на 11:00.

11.12.2019 року через канцелярію суду від Відповідача надійшло клопотання №1227 від 10.12.2019 року (вх. № 13754), в якому просив суд провести судовий розгляд справи за їх відсутності, вимоги, які викладені в позовній заяві не визнають, з підстав викладених у відзиві на позов та просять суд відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог, а у випадку задоволення позовних вимог просять зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій на 90 % (з врахуванням контррозрахунку доданого відзиву), в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Суд вважає, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, явку сторін згідно ухвали суду від 21.11.2019 року було визнано не обов`язковою, тому суд вважає за можливе на підставі ст. 202 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

29.09.2017 року між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (відповідач) укладено договір № 5056/1718-ТЕ-24 постачання природного газу (договір).

В подальшому сторони внесли зміни у зазначений Договір шляхом укладання Додаткової угоди № 1 від 15.01.2018 р., Додаткової угоди № 2 від 06.04.2018 р., Додаткової угоди № 3 від 06.06.2018 р., Додаткової угоди № 4 від 06.08.2018 р. та Додаткової угоди № від 05.09.2019 р. (а. с. 44-49).

За умовами Договору, Постачальник зобов`язався поставити у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (1.1., 1.2. Договору).

В п. 2.1. Договору сторони узгодили, що Постачальник передає Споживачу з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р. (включно) природний газ, у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): жовтень 2017р. - 800; листопад 2017 р. - 1080; грудень 2017 р. - 1440; січень 2018 р. - 1720; лютий 2018 р. - 1360; березень 2018 р. - 1120; квітень 2018 р. - 570; травень 2018 р. - 180 (включаючи Додаткову угоду № 2 від 06.04.2018 р. - а.с. 46); червень 2018 р. - 148; липень 2018 р. - 118 (включаючи Додаткову угоду № 3 від 06.06.2018 р. - а.с. 47); серпень 2018 р. - 130 (включаючи Додаткову угоду № 4 від 06.08.2018 р. - а.с. 48).

Приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів природного газу ( п. 3.7 Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5 930,40 грн.

В п. 6.1 Договору сторони узгодили, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 12.1. Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 р. по 31.05.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення ( з урахуванням Додаткової угоди № 2 від 06.04.2018 р.).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 45 049 992,97 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

За даними позивача, відповідач оплату природного газу здійснював не своєчасно, що підтверджується виписками по особовому рахунку (а.с. 73-116).

Відповідно до п. 8.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

На підставі умов Договору, позивач заявив до стягнення з відповідача 776 987,97 грн. пені.

Крім того, позивач заявив до стягнення 3% річних в розмірі - 255 822,94 грн. за зобов`язаннями жовтень 2017 р., листопад 2017 р., грудень 2017 р., січень 2018 р., лютий 2018 р., березень 2018 р., квітень 2018 р., травня 2018 р., червня 2018 р., липня 2018 р., серпня 2018 р., вересня 2018 р., а також інфляційні втрати - 520 392,88 грн. за зобов`язаннями за період з жовтня 2017 р. по вересень 2018 р . Розрахунок залучений до матеріалів справи (а.с. 13-33 ).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2. ст. 712 ЦК).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача:

- 255 822,94 грн. 3% річних, нарахованих за зобов`язаннями з жовтня 2017 р. по вересень 2018 р.

- 520 392,88 грн. інфляційних втрат, нарахованих за зобов`язаннями з жовтня 2017 р. по вересень 2018 р.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення 3% річних, пені та інфляційних нарахувань суд не виявив завищення їх розміру з боку позивача (перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон").

Умовами договору (п. 8.2 з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 15.01.2018 року) передбачено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

При цьому, в п. 10.3. Договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Перевіривши правильність розрахунку пені, суд встановив, що розмір та період нарахування пені відповідає вимогам ЦК України, ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та умовам Договору, а тому вимоги в цій частині є обґрунтованими і правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України суд як орган державної влади управнений діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України .

В поданому до суду клопотанні відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про його часткове задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, суд зауважує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищенаведене, інтереси позивача, а також те, що відповідач не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, беручи до уваги, що відповідач - Обласне комунальне підприємство теплового господарства "Миргородтеплоенерго" являється комунальним підприємством, юридичною особою публічного права, яка створена органом місцевого самоврядування з метою забезпечення безперервного постачання населенню, підприємствам, організаціям, установам теплової енергії без мети отримання прибутку, відповідач не є фактичним споживачем газу, а використовує природний газ для постачання теплової енергії для наступних організацій: школи, лікарні, поліклініки, дитячі дошкільні заклади, житлові будинки а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне скористатись наданим йому ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України , ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України правом та зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50%, тобто до 388 493,99 грн., цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому судом враховано зазначену у рішенні від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 правову позицію Конституційного Суду України, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Враховуючи приписи ст. ст. 123, 129 ГПК України, судовий збір покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без урахування зменшення судом розміру пені).

При первісному зверненні до суду із позовною заявою позивач сплатив 23 298,15 грн. судового збору (платіжне доручення № 7006357 від 11.07.2019 р.)

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України судовий збір в розмірі 23 298,15 грн. покладається на відповідача (без урахування зменшення судом розміру пені).

Керуючись статтями 129, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (пров. Луговий, 11, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) - 388 493,99 грн. пені, 255 822,94 грн. 3% річних, 520 392,88 грн. інфляційні втрати та 23 298,15 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

4. Копії рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 27.12.2019 року.

Суддя Білоусов С. М.