ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2019 р. Справа № 916/3209/19
Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.,

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Атопкін С.В., згідно ордеру,

розглянувши справу №916/3209/19 за позовом Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" (20705, Черкаська область, м.Сміла, вул. Коробейника,1) до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м.Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19) про стягнення 114717,23грн., із яких 79661,57грн. пені, 23725,81грн. інфляційних втрат, 11329,85грн. три проценти річних,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що між АТ «НВП «Смілянський електромеханічний завод» та РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» укладено договір №ОД/Т-18-945 НЮ від 27.09.2018р. на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів, на виконання умов якого позивач надав відповідачу послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів, про що сторонами 16.11.2018р. складено акт №265/СЧ/251980 прийому-передачі наданих послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів - якорів електричних машин ТЕ-006, КР-2 у кількості 8 шт., на суму 921600грн. Позивач вказує, що податкова накладна зареєстрована в ЄРПН 04.12.2018р., у зв`язку з чим кінцевий строк оплати відповідачем отриманих послуг наступив 16.12.2018р., тоді як фактичну оплату відповідач здійснив 30.01.2019р., через що прострочення складає 44 дні. Крім того, позивач зазначає, що 20.12.2018р. між сторонами підписано акт №287/СЧ/252027 прийому-передачі наданих послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів - якорів електричних машин ТЕ-006, КР-2 у кількості 2 шт,, на суму 230400грн. Податкова накладна зареєстрована в ЄРПН 14.01.2019р., з огляду на що кінцевий строк оплати наступив 19.01.2019р., а оплату відповідач здійснив в сумі 115200грн. 26.04.2019р. та в сумі 115200грн. 23.07.2019р. З актом від 26.12.2018р. №290/04/252036 прийому-передачі наданих послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів - якорів електричних машин ТЕ-006, КР-2 у кількості 5 шт. на суму 576000грн. кінцевий строк оплати наступив 25.01.2019р., а фактична оплата проведена 07.03.2019р., тобто, прострочка складає 40 днів. Також 28.12.2018р. сторонами підписано акт №291/СЧ/252038 прийому-передачі наданих послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів, за яким надано послуги з ремонту якорів електричних машин ТЕ-006, КР-2 у кількості 5 шт., на суму 576000грн., за яким кінцевий строк оплати наступив 27.01.2019р., та з врахуванням проведення відповідачем оплати 07.03.2019р., прострочка складає 39 днів. По акту від 27.03.2019р. №332/СЧ/252130 позивач надав відповідачу послуги з ремонту якорів електричних машин ТЕ-006, КР-2 у кількості 4 шт., на суму 460800грн., кінцевий строк оплати за актом настав 26.04.2019р., однак, оплату проведено частково 25.07.2019р. в сумі 230400грн. та 27.08.2019р. в сумі 230400грн.

При цьому, позивач відмічає, що відповідач у листі №Т-05/79 від 19.07.2019р. визнає, що заборгованість за договором є простроченою, повідомляє про те, що заборгованість була своєчасно включена до реєстрів зобов`язань по статті «Ремонти підрядним способом» для структурного підрозділу «Служба локомотивного господарства» РФ «Одеська залізниця» та буде сплачена відразу після виділення централізованого фінансування з боку АТ «Укрзалізниця». Через наявність прострочення оплати наданих послуг за вищевказаними актами позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню, три проценти річних та втрати від інфляції.

Відповідач подав відзив на позов від 06.12.2019р. за вх.№25294/19, де просить суд у задоволенні позовних вимог АТ «НВП «Смілянський електромеханічний завод» в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відмовити повністю, зменшити розмір пені за несвоєчасне проведення розрахунків згідно договору на 90 % від нарахованого розміру.

Так, у відзиві відповідач підтверджує факт укладення між сторонами договору №ОД/Т-18-945 НЮ від 27.09.2018р., отримання від позивача обумовлених вказаним договором послуг за актами від 16.11.2018р. №265/СЧ/251980 на суму 921600грн., від 20.12.2018р. № 287/СЧ/252027 на загальну суму 230400грн., від 26.12.2018р. №290/СЧ/252036 на суму 576000грн., від 28.12.2018р. №291/СЧ/252038 на загальну суму 576000грн. Відповідач також вказує, що після виділення коштів Кабінетом Міністрів України на рахунки АТ «Укрзалізниця» боргові зобов`язання по вказаним актам закрито у повному обсязі. Зокрема, оплата за надані послуги по актам №265/СЧ/251980 проведена 30.01.2019р., №287/СЧ/252027 проведена 19.01.2019р., №290/СЧ/252036 проведена 07.03.2019р., №291/СЧ/252038 проведена 07.03.2019р., №332/СЧ/252130 проведена 25.07.2019р. та 27.08.2019р.

При цьому, відповідач зазначає, що кошти згідно договору виділялись централізовано Кабінетом Міністрів України на виконання «Програми по модернізації та ремонту тягового рухомого складу залізниці», затвердженої у 2018 році правлінням ПАТ «Українська залізниця» та Кабінетом Міністрів України. В рамках вказаної програми передбачалось централізоване виділення коштів на ремонт рухомого складу з державного бюджету України на підставі укладених ПАТ «Українська залізниця» договорів з підрядними організаціями на ремонт лінійного обладнання або залучення коштів ЄБРР. Оплата за послуги з ремонту відбувалась після надання до Кабінету Міністрів України відповідних актів виконаних робіт, які складались сторонами після виконання умов договорів. Подальше виділення коштів не залежало від волі ПАТ «Українська залізниця». Кошти на виконання договорів на ремонт виділялись за рішенням Уряду України, тому своєчасне проведення платежу згідно договору не залежало від відповідача, оскільки кошти виділялись напряму з державного бюджету України їх безпосереднім розпорядником. Після підписання вказаних актів вони невідкладно були направлені на оплату по ПАТ «Українська залізниця» де передані до Кабінету Міністрів України. Після виділення коштів платіжні зобов`язання по договору було невідкладно погашено.

Керуючись ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, відповідач просить суд зменшити суму заявленої позивачем до стягнення пені. Зокрема, вказує, що відповідач не зі своєї вини допустив порушення умов платіжних зобов`язань. Фінансування витрат на відновлення, модернізацію рухомого складу, а також капітальний ремонт відбувалось в рамках затвердженої Урядом України програми з модернізації рухомого складу залізниці. Кошти на виконання зазначеної програми передбачались за рахунок видатків з державного бюджету України, а тому відповідач вважає, що допущене порушення умов договору в частині сплати коштів за надані послуги виникло не з його вини.

Крім того, відповідач вказує, що приписи ст.625 ЦК України щодо розміру процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Відповідно до п.6.3. договору від 27.09.2018р. сторони передбачили відповідальність за несвоєчасне здійснення оплати послуг наданих з боку позивача у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ, яка діє в період нарахування пені від суми простроченого платежу. Іншого виду відповідальності сторони не встановлювали. Жодних посилань в договорі на норми законодавства щодо стягнення штрафних санкцій сторонами також не встановлено, а отже позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат відповідач вважає такими, що не підлягають до задоволення судом оскільки такі санкції сторонами не встановлювались.

Позивач подав до справи відповідь на відзив від 13.12.2019р. за вх.№25782/19, де вказує, що відповідач визнає факт укладання договору №ОД/Т-18-945 НЮ від 27.09.2018р. та отримання послуг за ним, прострочення оплати. Позивач зауважує, що відповідач, стверджуючи про те, що допущене порушення умов договору в частині сплати коштів за надані послуги виникло не з його вини, не надав доказів на підтвердження цього. Позивач зазначає, що відзив на позовну заяву містить лише твердження відповідача про те, що кошти згідно договору виділялись централізовано Кабінетом Міністрів України, який на підставі наданих з боку AT «Укрзалізниця» актів виконаних робіт та договорів, виділяв кошти на виконання «Програми по модернізації та ремонту тягового рухомого складу залізниці». На думку позивача, відзив не містить інформації, щодо того, що АТ «Укрзалізниця» зробило все можливе зі свого боку задля проведення вчасного розрахунку за отримані від АТ «НВП «СЕМЗ» послуги (наприклад, вчасно надала акти виконаних робіт та договори для виділення коштів), як і не містить інформації та доказів на її підтвердження щодо відсутності коштів на рахунках відповідача протягом періоду фактичної прострочки платежу. Крім цього, відзив не містить жодних даних, з огляду на які відповідач вважає, що розмір неустойки, нарахованої позивачем, значно перевищує розмір збитків, як і не містить обґрунтування та доказів того, що цей випадок є винятковим. Одночасно, позивач зауважує, що три проценти річних та сума втрат від інфляції не є санкціями, нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Ухвалою суду від 31.10.2019р. відкрито провадження у справі №916/3209/19, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 27.11.2019р. о 11год.00хв.

Ухвалою суду від 27.11.2019р. відкладено розгляд справи на 11.12.2019р. о 10год.00хв.

У судовому засіданні 11.12.2019р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 26.12.2019р. о 12год.00хв.

Ухвалою суду від 20.12.2019р. задоволено клопотання відповідача від 20.12.2019р. за вх.№2-6276/19 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позивачем до суду було надіслано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача від 27.11.2019р. за вх.№24511/19, від 13.12.2019р. за вх.№25784/19, від 23.12.2019р. за вх.№26597/19, які судом взяті до уваги.

Заява відповідача від 28.11.2019р. за вх.№24686/19 була судом задоволена.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

27.09.2018р. між АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» (замовник) та АТ «НВП «Смілянський електромеханічний завод» було укладено договір №ОД/Т-18-945НЮ на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів, переданих замовником, в обсягах та переліком, зазначених в додатку №1, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги (п.1.1. договору).

Відповідно до п.п.4.2., 4.3., 4.3.1., 4.3.2. договору №ОД/Т-18-945НЮ від 27.09.2018р. ціна ремонту лінійного обладнання локомотивів визначається узгодженим сторонами «Переліком договірних цін на виконання ремонту лінійного обладнання локомотивів», згідно Додатку №4. До переліку додаються планові калькуляції з розшифровками по статтям витрат. Розрахунок за ремонт лінійного обладнання локомотивів проводиться Замовником у наступному порядку. Розрахунки за надані послуги здійснюються замовником протягом 30 календарних днів з дати надання послуг, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданню послуг, які підлягають оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлених чинним законодавством порядку та отроки. В разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН. Днем надання послуг вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту та надання рахунків на оплату, з обов`язковим наданням акту прийому-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту, остаточної дефектної відомості, калькуляції фактично виконаного обсягу ремонту обладнання локомотивів.

Згідно п.п.6.3., 6.5. договору №ОД/Т-18-945НЮ від 27.09.2018р. за несвоєчасне здійснення замовником оплати послуг, згідно умов цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення строків розрахунку. Виконавець зобов`язаний у день виникнення податкових зобов`язань з ПДВ (за операціями із цього договору) скласти в електронній формі податкову накладну з дотриманням вимог чинного законодавства щодо порядку складання та форми податкових накладних та зареєструвати її у встановлені чинним законодавством строки в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як визначено у п.14.1. договору №ОД/Т-18-945НЮ від 27.09.2018р. строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2018р., а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору.

До договору №ОД/Т-18-945НЮ від 27.09.2018р. сторонами було підписано додатки №№1, 2, 3, 4 «Ремонт лінійного обладнання локомотивів», Графік подачі в ремонт і видачі з ремонту лінійного обладнання локомотивів», «Гарантійні терміни на ремонт лінійного обладнання локомотивів», «Перелік договірних цін на виконання ремонту лінійного обладнання локомотивів».

На підтвердження виконання договору №ОД/Т-18-945НЮ від 27.09.2018р. позивач подав до справи акти, рахунки, роздруківки з ЄРПН, які свідчать про наступне.

16.11.2018р. за актом №265/СЧ/251980 прийому-передачі наданих послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів - якорів електричних машин ТЕ-006, КР-2 у кількості 8 шт., сторони підтвердили факт надання послуг на суму 921600грн. За даним актом податкову накладну зареєстровано в ЄРПН 04.12.2018р., у зв`язку з чим кінцевий строк оплати відповідачем отриманих послуг наступив 16.12.2018р., тоді як фактичну оплату відповідач здійснив 30.01.2019р., у зв`язку з чим мало місце прострочення - 44 дні.

Також 20.12.2018р. між сторонами підписано акт №287/СЧ/252027 прийому-передачі наданих послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів - якорів електричних машин ТЕ-006, КР-2 у кількості 2 шт., на суму 230400грн. За цим актом податкова накладна зареєстрована в ЄРПН 14.01.2019р., з огляду на що кінцевий строк оплати наступив 19.01.2019р., а оплату відповідач здійснив в сумі 115200грн. 26.04.2019р. та в сумі 115200грн. 23.07.2019р.

Крім того, за актом від 26.12.2018р. №290/04/252036 прийому-передачі наданих послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів - якорів електричних машин ТЕ-006, КР-2 у кількості 5 шт. на суму 576000грн. кінцевий строк оплати наступив 25.01.2019р., а фактична оплата проведена 07.03.2019р., тобто, прострочка складає 40 днів.

28.12.2018р. сторонами підписано акт №291/СЧ/252038 прийому-передачі наданих послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів, за яким надано послуги з ремонту якорів електричних машин ТЕ-006, КР-2 у кількості 5 шт., на суму 576000грн. По вказаному акту податкова накладна зареєстрована в ЄРПН 14.01.2019р., отже кінцевий строк оплати наступив 27.01.2019р., та з врахуванням проведення відповідачем оплати 07.03.2019р., прострочка складає 39 днів.

По акту від 27.03.2019р. №332/СЧ/252130 позивач надав відповідачу послуги з ремонту якорів електричних машин ТЕ-006, КР-2 у кількості 4 шт., на суму 460800грн. Податкова накладна зареєстрована в ЄРПН 14.01.2019р., у зв`язку з чим кінцевий строк оплати за актом настав 26.04.2019р., однак, оплату проведено частково 25.07.2019р. в сумі 230400грн. та 27.08.2019р. в сумі 230400грн.

18.12.2018р., 23.01.2019р., 15.02.2019р., 14.05.2019р., 15.05.2019р., 04.07.2019р. позивачем було надіслано відповідачу претензію №№43-191/07, 43-17/05, 43-39/07, 43-96/07, №43-91/07, №43-149/07 про оплату заборгованості.

Листом від 19.07.2019р. №Т-05/79 відповідач повідомив позивача про те, що прострочена кредиторська заборгованість в сумі 3108408грн., у т.ч. по договору №ОД/Т-18-945НЮ від 27.09.2018р., була своєчасно включена до реєстрів зобов`язань по статті «Ремонти підрядним способом» для структурного підрозділу «Служба локомотивного господарства» РФ «Одеська залізниця» та буде сплачена відразу після виділення централізованого фінансування з боку АТ «Укрзалізниця».

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення позову, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 ст.901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (п.1 ст. 903 Цивільного Кодексу України).

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Таким чином, як встановлено судом вище, та не заперечується сторонами, мало місце надання позивачем та прийняття відповідачем послуг з ремонту по договору №ОД/Т-18-945НЮ від 27.09.2018р., які у повному обсязі, але несвоєчасно були оплачені відповідачем.

При цьому, відповідач, зазначаючи про відсутність провини у несвоєчасній оплаті ремонтних послуг, вказав на те, що кошти згідно договору виділялись з державного бюджету централізовано Кабінетом Міністрів України на виконання «Програми по модернізації та ремонту тягового рухомого складу залізниці», затвердженої у 2018 році правлінням ПАТ «Українська залізниця» та Кабінетом Міністрів України. Зазначив відповідач і про те, що після підписання актів приймання послуг вони невідкладно були направлені на оплату до ПАТ «Українська залізниця» де передані до Кабінету Міністрів України.

Однак, ані Програми по модернізації та ремонту тягового рухомого складу залізниці, ані доказів її затвердження, ані доказів на підтвердження факту своєчасного надсилання актів до АТ «Укрзалізниця» відповідач не надав, з огляду на що суд не вбачає обставин, що усувають вину відповідача у несвоєчасній оплаті отриманих від позивача послуг. При цьому, договір №ОД/Т-18-945НЮ від 27.09.2018р. не містить посилання на дану Програму по модернізації та ремонту тягового рухомого складу залізниці та оплата провадилась безпосередньо ПАТ "Укрзалізниця" без відзначення щодо здійснення платежів згідно Програми по модернізації та ремонту тягового рухомого складу залізниці.

Так, позивачем через несвоєчасну оплату наданих послуг нараховано до стягнення з відповідача 79661,57грн. пені.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд, перевіривши зроблені позивачем розрахунки пені, встановив, що позивачем невірно обраховано кількість днів прострочення по акту №287/СЧ/252027 із суми 115200грн., оскільки не взято до уваги, що загалом заборгованість по акту виникла з 20.01.2019р., то й згідно ч.6 ст.232 ГК України шестимісячний термін її нарахування припинився 19.07.2019р., а не 22.07.2019р., як то зазначив позивач. Загалом при підбитті загальної суми пені по всім актам суд встановив, що їх сукупна сума становить 81204,93грн. із врахуванням виявленої судом помилки в розрахунку пені по акту №287/СЧ/252027, однак, заявленої позивачем до стягнення пені в розмірі 79661,57грн., що є меншою, виходячи із чого позовна вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає судом задоволенню саме в сумі 79661,57грн.

При цьому, судом враховано наступне.

За положеннями ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, за умови недоведення та необгрунтування відповідачем обставин, що свідчать на користь того, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, у відповідача важкий майновий стан, порушення зобов`язання є винятковим, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення пені.

Крім того, позивач за несвоєчасність здійснення відповідачем розрахунків нарахував до стягнення з відповідача 23725,81грн. інфляційних втрат, 11329,85грн. три проценти річних.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснено у абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд, перевіривши зроблені позивачем розрахунки трьох процентів річних, встановив, що розрахунки по кожному акту є вірними, однак, при підбитті судом загальної суми трьох процентів по актам виходить сума - 13719,85грн., але заявлено позивачем 11329,85грн., внаслідок чого підлягає судом задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 11329,85грн.

Стосовно обрахунку суми втрат від інфляції по акту №287/СЧ/252027 позивач припустився помилки, оскліьки сукупний індекс інфляції за період з 20.01.2019р. по 25.04.2019р. складає 1,0242, а не 1,0110, як зазначив позивач, у зв`язку з чим інфляційне збільшення по вказаному акту складає 5575,68грн. З огляду на вказану помилку загальна сума втрат від інфляції складає 20551,68грн., оскільки розрахунки втрат по іншим актам позивачем зроблені вірно. Таким чином, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача суми втрат від інфляції підлягає судом частковому задоволенню в сумі 20551,68грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 1921грн., відшкодування яких платнику в сумі 1867,85грн., що є пропорційною до розміру задоволених судом позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково позов Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" (20705, Черкаська область, м.Сміла, вул. Коробейника,1) до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м.Одеса, вул.Пантелеймонівська, 19) про стягнення 114717,23грн.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м.Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" (20705, Черкаська область, м.Сміла, вул. Коробейника,1, ) 79661 (сімдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят одну) грн. 57коп. пені, 11329 (одинадцять тисяч триста двадцять дев`ять) грн. 85коп. три проценти річних, 20551 (двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 68коп. втрат від інфляції, 1867 (одну тисячу вісімсот шістдесят сім) грн. 85коп.

3. Відмовити Акціонерному товариству "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" (20705, Черкаська область, м.Сміла, вул.Коробейника,1) у задоволенні решти частини позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02 січня 2020 р.

Суддя І.А. Малярчук