ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1208/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Стефанів Т. В.,

секретар судового засідання Максимів Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Карпати"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Адамчука Ігоря Ігоровича

про стягнення заборгованості в сумі 18872 грн 57 коп., з яких: 11568 грн 00 коп. - основний борг, 4086 грн 51 коп. - пеня, 2086 грн 80 коп. - штраф, 347 грн 99 коп. - 3 % річних, 783 грн 27 коп. - інфляційні збитки

представники сторін в судове засідання не з`явилися

в с т а н о в и в :

Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Карпати" звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Адамчука Ігоря Ігоровича про стягнення заборгованості в сумі 18872 грн 57 коп., з яких: 11568 грн 00 коп. - основний борг, 4086 грн 51 коп. - пеня, 2086 грн 80 коп. - штраф, 347 грн 99 коп. - 3 % річних, 783 грн 27 коп. - інфляційні збитки.

Заявлені позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням договірних зобов`язань з боку відповідача в частині оплати за поставлений товар. За порушення строків оплати відповідачу нараховано пеню, штраф, 3 % річних та інфляційні збитки. Свою позицію позивач обґрунтовує положеннями ст. 173, 174, 193, 230, 265 Господарського кодексу України, ст. 11, 16, 509, 525, 526, 549, 611, 629, 655, 712 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 06.11.2019 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначити на 03.12.2019.

Ухвалою суду від 03.12.2019 розгляд справи по суті відкладено на 24.12.2019.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак направив до суду клопотання № 2241/16-24 від 23.12.2019 (вх. № 22570/19 від 23.12.2019) про відкладення розгляду справи.

Суд залишає подане клопотання без розгляду враховуючи наступне.

У відповідності до п. 1.5.17. вказаної Інструкції з діловодства в господарських судах України, документи отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

На момент розгляду даної справи таке клопотання в паперовій формі від представника позивача до суду не надходило.

Одночасно, суд вважає за необхідне вказати на той факт, норми ГПК України обмежують строк розгляду справи певними часовими рамками.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з`являвся, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся відповідними ухвалами.

Ухвали суду від 06.11.2019 та 03.12.2019, що направлялись на адресу відповідача повернулися до суду з відмітками "адресат відсутній".

Суд звертає увагу на те, що ухвали суду направлялись відповідачу на адресу вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 05.11.2019, а саме: вул. Хмельницького, 7, м. Тисмениця, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77400, яка є ідентична тій, котра вказана позивачем у позовній заяві.

В разі якщо ухвалу про відкриття провадження у справі надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення копії судового рішення за адресою місцезнаходження відповідача вважаються днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом в повній мірі забезпечено можливість реалізації сторонами процесуальних засобів захисту своїх прав, дотримання засад рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності в судочинстві.

Судом враховано положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.

03.06.2014 між ДП "Виробниче об`єднання "Карпати" (продавець) та ФОП Адамчуком І. І. (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 01/03, згідно п. 1.1 умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця належний продавцю товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.06.2015, але у будь-якому випадку до повного та належного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 9.7 договору).

Згідно п. 3.1 та 3.2 договору загальна вартість товару, про продається за цим договором, становить 20868 грн 00 коп. з ПДВ. Покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 20868 грн 00 коп. на розрахунковий рахунок продавця в наступні терміни: 30 % вартості товару, що становить 6260 грн 40 коп. - протягом одного місяця з моменту отримання товару; 70 % вартості товару, що становить 14607 грн 60 коп. - протягом одного року з моменту отримання товару.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 20868 грн 00 коп., про що свідчить видаткова накладна № 302 від 03.06.2014.

Частково відповідач розрахувався зо отриманий товар, зокрема в сумі 9000 грн 00 коп., що підтверджують виписка по рахунку станом на 07.07.2016 (5000 грн 00 коп. - проплата здійснена 06.07.2016), прибуткові касові ордера: № 231 від 11.08.2015 на суму 300 грн 00 коп., № 1 від 04.01.2017 на суму 1000 грн 00 коп., № 445 від 21.06.2017 на суму 1000 грн 00 коп., № 494 від 07.07.2017 на суму 2000 грн 00 коп.

Несплаченим залишився борг в сумі 11568 грн 00 коп.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 4 про стягнення коштів, а саме основного боргу, пені та штрафу (№ 1207/16-24 від 25.07.2019). Відповідач відповіді на претензію не надав, борг не сплатив.

Пунктами 5.2 та 5.4 договору сторони погодили, що:

- за несвоєчасну або неповну оплату вартості товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми неоплати (недооплати) за кожен день прострочення до моменту повного виконання покупцем свого зобов`язання щодо оплати;

- за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, що випливають з цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 10 % від ціни товару, вказаної у п. 3.1 договору.

З урахуванням наведених пунктів договору відповідачу нараховано 4086 грн 51 коп. - пені річних (за період прострочення з 25.10.2018 по 25.10.2019) та 2086 грн 80 коп. - штрафу (за період прострочення з 25.10.2018 по 25.10.2019).

За прострочення виконання грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано 347 грн 99 коп. 3% річних (за період прострочення з 25.10.2018 по 25.10.2019) та 783 грн 27 коп. - інфляційних збитків (за період прострочення з 25.10.2018 по 25.10.2019).

Суд вважає вимоги позивача обґрунтованими частково, враховуючи таке.

Із змісту ст. 11 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Укладаючи договір купівлі-продажу № 01/03 від 03.06.2014 сторони погодили всі його істотні умови.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 20868 грн 00 коп. на розрахунковий рахунок продавця в наступні терміни: 30 % вартості товару, що становить 6260 грн 40 коп. - протягом одного місяця з моменту отримання товару; 70 % вартості товару, що становить 14607 грн 60 коп. - протягом одного року з моменту отримання товару.

Строк оплати суми несплаченого боргу по договору, а саме 11568 грн 00 коп. настав 03.06.2015 (зі спливом одного року з моменту отримання товару).

За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В порушення договірних зобов`язань відповідач не розрахувався за отриманий товар в повному обсязі. Несплаченим залишився борг в сумі 11568 грн 00 коп. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували протилежне. За таких обставин, сума основного боргу підлягає стягненню на користь позивача.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд вважає за необхідне вказати на те, що при перевірці розрахунків 3 % річних, інфляційних втрат, пені та штрафу судом взято до уваги наступне:

- сума боргу, на яку здійснюються нарахування становить 11568 грн 00 коп., за виключенням нарахування штрафу;

- останній день строку оплати за отриманий товар, який погоджено сторонами в договорі - 03.06.2015, відтак, першим днем прострочення слід вважати 04.06.2015.

При цьому суд вважає за необхідне вказати на те, що позивач вправі самостійно визначити періоди прострочки (тобто, зменшити такі періоди), не виходячи при цьому за допустимі межі, встановлені нормами законодавства.

Що стосується заявленої вимоги про стягнення пені, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідно п. 5.2 договору сторони погодили відповідальність покупця за несвоєчасну або неповну оплату вартості товару у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки від суми неоплати (недооплати) за кожен день прострочення до моменту повного виконання покупцем свого зобов`язання щодо оплати.

Суд перевіривши розрахунок пені, який подано позивачем зазначає, що останнім не враховано обмеження строків для нарахування пені, які передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

В даному випадку нарахування пені слід здійснювати за період прострочення з 04.06.2015 по 04.12.2015 на суму боргу 11568 грн 00 коп.

Оскільки позивач визначив строк для обрахування пені з 25.10.2018 по 25.10.2019, а суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, в тому числі й визначних позивачем строків для здійснення відповідних нарахувань, підстави для стягнення пені у суду відсутні.

Що стосується нарахування позивачем штрафу, на підставі п. 5.4 договору, за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань у розмірі 10 % від ціни товару, вказаної у п. 3.1 договору, суд визнає таке нарахування обґрунтованим та арифметично вірним.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання, він повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

За наслідками розрахунку, проведеного судом сума 3 % річних є ідентичною тій, яку просить стягнути позивач з відповідача - 347 грн 99 коп. Розрахунок 3 % річних, поданий позивачем визнається арифметично вірним.

Перевіряючи правильність розрахунку інфляційних втрат судом взято до уваги наступне.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 за № 52/30).

Згідно ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат, який здійснено позивачем, сума боргу, на яку здійснено нарахування - 11568 грн 00 коп; період заборгованості: з 25.10.2018 по 25.10.2019, сума інфляційних втрат становить 783 грн 27 коп.

За наслідками проведеного судом розрахунку сума інфляційних втрат за період прострочення з листопада 2018 року по жовтень 2019 року, на суму боргу 11568 грн 00 коп., складає 747 грн 44 коп.

Отже, за наслідками перевірки нарахування позивачем штрафних санкцій, а також 3 % річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правильність нарахувань, відтак і стягнення з відповідача на користь позивача 2086 грн 80 коп. - штрафу, 347 грн 99 коп. - 3 % річних та 747 грн 44 коп. - інфляційні збитки.

В частині заявлених вимог про стягнення 4086 грн 51 коп. - пені та 35 грн 83 коп. - інфляційних збитків слід відмовити.

Як вказують ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України).

Позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог про стягнення основного боргу, 3 % річних, інфляційних втрат та штрафу.

В частині стягнення пені - вимоги позивачем не доведено, розрахунок інфляційних здійснено неправильно.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, своїми правами, наданим йому ст. 42, 46, 165, 251 ГПК України не скористався, будь-яких заперечень проти позову чи доказів належного виконання своїх зобов`язань не надав, доводи позивача не спростував.

Таким чином, на підставі наведеного позов підлягає задоволенню в частині стягнення 11568 грн 00 коп. - основного боргу, 2086 грн 80 коп. - штрафу, 347 грн 99 коп. - 3 % річних та 747 грн 44 коп. - інфляційних збитків. В частині заявлених вимог про стягнення 4086 грн 51 коп. - пені та 35 грн 83 коп. - інфляційних збитків слід відмовити.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, судові витрати покласти на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 129, 165, 178, 202, 236, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

позов Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Карпати" до відповідача Фізичної особи-підприємця Адамчука Ігоря Ігоровича про стягнення заборгованості в сумі 18872 грн 57 коп., з яких: 11568 грн 00 коп. - основний борг, 4086 грн 51 коп. - пеня, 2086 грн 80 коп. - штраф, 347 грн 99 коп. - 3 % річних, 783 грн 27 коп. - інфляційні збитки - задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Адамчука Ігоря Ігоровича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Карпати" (вул. Галицька, 201, м. Івано-Франківськ, 76008, ідентифікаційний код 19389809) - 11568 грн 00 коп. (одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят вісім грн 00 коп.) - основного боргу, 2086 грн 80 коп. (дві тисячі вісімдесят шість грн 80 коп.) - штрафу, 347 грн 99 коп. (триста сорок сім грн 99 коп.) - 3 % річних та 747 грн 44 коп. (сімсот сорок сім грн 44 коп.) - інфляційних збитків, 1501 грн 39 коп. (одна тисяча п`ятсот одна грн 39 коп.) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 4086 грн 51 коп. (чотири тисячі вісімдесят шість грн 51 коп.) - пені та 35 грн 83 коп. (тридцять п`ять грн 83 коп.) - інфляційних збитків - відмовити.

Судовий збір в сумі 419 грн 61 коп. (чотириста дев`ятнадцять грн 61 коп.) залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до п. п. 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.12.2019.

Суддя Т. В. Стефанів