РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2019Справа № 910/21683/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 810 513,75 грн.

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача Трушев О.П. (адвокат);

від відповідача Опанасик В.В. (адвокат).

В судовому засіданні 24.12.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідача, що повне рішення буде складено 14.01.2020 року.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (відповідач) про стягнення 810 513,75 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року у справі № 910/21683/17 закрито провадження у справі № 910/21683/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофіс" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в частині стягнення суми основної заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року в розмірі 801 976,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року у справі № 910/21683/17 позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" 2045,04 грн. пені, 3608,85 грн. інфляційних нарахувань, 1680,85 грн. 3% річних та 12 139,66 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року у справі № 910/21683/17 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року у справі № 910/21683/17 - без змін.

Постановою Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі № 910/21683/17 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року про закриття провадження у справі та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 року у справі № 910/21683/17 скасовано, справу № 910/21683/17 в частині закриття провадження у справі передано для подальшого розгляду до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2019 року справу № 910/21683/17 передано для розгляду судді Коткова О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2019 року справу № 910/21683/17 прийняти до провадження, ухвалено розгляд справи № 910/21683/17 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.09.2019 року.

16.09.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення, які відповідач просить врахувати при розгляді справи. Зокрема відповідач зазначає, що зарахування банку від 17.12.2018року не є спірним в розумінні положень ст. 601 ЦК України, зокрема, з огляду на відсутність судових спорів між сторонами, предметом яких було б визнання недійсним такого зарахування банку. Крім того, відповідач вказує, що договором про внесення змін № 14 від 28.03.2016рокудо кредитного договору № 08/104-К встановлено, що станом на 28.03.2016 року ТОВ "Приватофис" мало заборгованість за кредитним договором у розмірі 121 433 924,75 грн. за тілом кредиту та 21 876 976,38 грн. за процентами.

17.09.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення № 16/09-11 від 16.09.2019 року з урахуванням вказівок Верховного Суду, що містяться в постанові від 15.08.2019 року у справі № 910/21683/17. Так, у поданих письмових поясненнях позивач, зокрема, зазначає, що заява АТ КБ "Приватбанк" за вих. № 20.1.0.0.0/7 693007/01 від 17.12.2018 року про припинення зобов`язань не відповідає необхідним вимогам безспірності зарахованих вимог через відсутність передбачених ст. 601 Цивільного кодексу України умов для зарахування у зв`язку з наявністю спору між сторонами щодо змісту, умов виконання та розміру зустрічних зобов`язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 року визнано відвід судді Коткова О.В. від розгляду справи № 910/21683/17 необґрунтованим, зупинено провадження у справі № 910/21683/17 до вирішення питання про відвід судді Коткова О.В., заяву б/н від 17.09.2019 року "Про відвід судді" Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від розгляду справи № 910/21683/17 передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

За наслідками проведення автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про відвід судді Коткова О.В. від розгляду справи № 910/21683/17 передано на розгляд судді Удаловій О.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року (суддя Удалова О.Г.) відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про відвід судді Коткова О.В. від розгляду справи № 910/21683/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 року поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 15.10.2019 року.

В підготовчому засіданні 15.10.2019 року судом оголошувалася перерва.

Згідно ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Так, суд відмічає, що в підготовчому засіданні 15.10.2019 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 12.11.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/21683/17 до судового розгляду по суті на 03.12.2019 року.

В судовому засіданні 03.12.2019 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 24.12.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (надалі - орендодавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (надалі - орендар, відповідач) було укладено договір оренди приміщення (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, визначене у договорі, за плату та на умовах та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності.

В п. 1.2. договору визначено, що приміщення, яке передається в оренду за договором (надалі іменується "приміщення"), знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, буд. 18, має загальну площу 2846,2 кв.м., і належить орендареві на підставі права власності.

Пунктом 1.4. договору сторони погодили, що приміщення передається орендареві для використання його у банківській діяльності орендаря.

Згідно з п. 2.1. договору, приміщення передається орендодавцем і приймається в оренду орендарем на умовах сплати останнім орендодавцю плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений орендодавцем.

За умовами п. 2.2. договору, орендна плата підлягає сплаті до 20 числа поточного місяця за поточний місяць, із розрахунком 140,00 грн. за 1 кв.м., в тому числі ПДВ 23,33 грн., всього 400988,00 грн. (разом з ПДВ) за перший місяць оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці). Розмір орендної плати може бути переглянутий два рази на рік та змінений за згодою сторін, про що укладається додаткова угода до даного договору.

Положеннями п. 5.1. договору передбачено, що передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення в оренду засвідчується актом здачі-приймання приміщення в оренду. Повернення приміщення орендодавцеві здійснюється за актом здачі-приймання. Обов`язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору.

Приміщення та інше майно вважаються фактично переданими орендодавцеві/орендареві з моменту підписання акту здачі-приймання. У момент підписання цього акту орендар/орендодавець передає орендодавцеві/орендареві ключі від приміщення (п. 5.2 Договору).

На виконання умов договору від 01.12.2016 року, відповідно до акту здачі-приймання приміщення, який підписаний сторонами 01.12.2016 року, орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв згідно договору оренди приміщення від 01.12.2016 року приміщення, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, буд. 18, має загальну площу 2846,2 кв.м.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що починаючи з жовтня 2017 року відповідач не виконує взяті на себе згідно договору від 01.12.2016 року зобов`язання зі сплати орендної плати, внаслідок чого станом на 30.11.2017 року у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року в загальній сумі 806 787,86 грн.

Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року на підставі договору від 01.12.2016 року, позивач звертався до відповідача з претензіями № 27/10-1 від 27.10.2017 року та № 23/11-1 від 23.11.2017 року про сплату заборгованості за договорами оренди нерухомого майна, в тому числі за договором оренди приміщення від 01.12.2016 року, які були залишені відповідачем без задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року в розмірі 801 976,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за порушення виконання грошового зобов`язання щодо сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року у справі № 910/21683/17 закрито провадження у справі № 910/21683/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофіс" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в частині стягнення суми основної заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року в розмірі 801 976,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року у справі № 910/21683/17 позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" 2045,04 грн. пені, 3608,85 грн. інфляційних нарахувань, 1680,85 грн. 3% річних та 12139,66 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року у справі № 910/21683/17 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року у справі № 910/21683/17 - без змін.

Постановою Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі № 910/21683/17 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року про закриття провадження у справі та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 року у справі № 910/21683/17 скасовано, справу № 910/21683/17 в частині закриття провадження у справі передано для подальшого розгляду до Господарського суду міста Києва.

В постанові від 15.08.2019 року у справі № 910/21683/17 Верховний Суд зазначив, що суди попередніх судових інстанцій необґрунтовано залишили поза увагою доводи про те, що ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку. Суди попередніх судових інстанцій не врахували правову позицію Верховного Суду стосовно необхідності дослідження наявності всіх необхідних умов для здійснення зарахування на підставі статті 601 ЦК України, не надали належної оцінки доводам Товариства в контексті того, що на момент направлення заяви Банку від 17.12.2018 Товариство вже здійснило зарахування зустрічних однорідних вимог, в тому числі за кредитним договором від 17.12.2008 № 08/104/К, а Банком вжиті заходи щодо оскарження такого зарахування у судовому порядку, тому вважати безспірними та прозорими вимоги Банку за заявою від 17.12.2018 є неможливим, відповідно, таке зарахування не відповідає вимогам закону. Також, судами не досліджено, коли саме настав строк виконання вимог за кредитним договором від 17.12.2008 № 08/104/К та в якому обсязі, які саме обставини, передбачені договором чи законом, зумовили його настання. Суди першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень дійшли помилкового висновку про відсутність предмета спору в частині основної заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року у даній справі, зробивши передчасний висновок у вирішенні питання про зарахування зустрічних однорідних вимог про безспірність вимог та настання строку виконання зобов`язання, і, як наслідок, про закриття провадження з підстав передбачених пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, на новому розгляді предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року в розмірі 801 976,00 грн.

При цьому, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, пені та 3 % річних судом не розглядаються, оскільки розглянуті у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року, яке сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1, 3 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вже було встановлено судом вище, 01.12.2016 року між сторонами підписано акт здачі-приймання приміщення, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в оренду приміщення, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, буд. 18, має загальну площу 2846,2 кв.м.

Як зазначалося судом вище, строк сплати орендної плати погоджено сторонами у п. 2.2. договору, відповідно до якого орендна плата підлягає сплаті до 20 числа поточного місяця за поточний місяць.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням приписів ст. 530 Цивільного кодексу України та положень п. 2.2. договору, грошове зобов`язання відповідача по сплаті орендної плати за користування приміщенням згідно договору мало бути виконано до 20-го числа місяця, в якому здійснювалося користування об`єктом оренди, тобто строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по сплаті спірних орендних платежів за договором (за жовтень-листопад 2017 року) на момент розгляду справи настав.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати за користування приміщенням, тоді як відповідач доказів сплати такої заборгованості станом на день розгляду справи суду не надав.

В свою чергу, заперечуючи проти позову відповідач вказує на те, що відповідне грошове зобов`язання перед позивачем за спірним договором з оплати орендних платежів було припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних згідно з заявою відповідача від 17.12.2018 року № 20.1.0.0.0/7 693007/01, відповідно до якої відповідачем було повідомлено позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог, у тому числі за спірним договором оренди приміщення від 01.12.2016 року, в загальному розмірі 76 008 124,78 грн., а саме: зобов`язання ПАТ КБ "Приватбанк" перед ТОВ "Приватофис" по сплаті орендних платежів за користування належними позивачу приміщеннями у період з жовтня 2017 по листопад 2018 року (в т.ч. спірним приміщенням згідно договору у період жовтень-листопад 2017 року) та частково зобов`язання ТОВ "Приватофис" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 року щодо повернення суми кредиту та сплаті відсотків за користування кредитним коштами.

Однак, позивач заперечує щодо припинення спірного зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаною заявою ПАТ КБ "Приватбанк" з посиланням на те, що між сторонами існує спір щодо умов виконання та розміру зустрічних зобов`язань ТОВ "Приватофис" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 року. Так, позивач вказує, що заява банку від 17.12.2018 року не відповідає вимогам статті 601 ЦК України, оскільки визначені в ній вимоги, зокрема, за кредитним договором від 17.12.2008 року № 08/104/К вже зараховані позивачем у залік зустрічних однорідних вимог, з огляду на що вимоги, визначені в заяві банку від 17.12.2018 року, не є безспірними та прозорими, тому неможливо здійснити вказане зарахування.

Щодо заперечень відповідача проти позову в частині стягнення суми основного боргу, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони (ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Разом з цим, ще одною важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 року у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 року у справі № 910/23246/17 та від 11.09.2019 року у справі № 910/21566/17.

З матеріалів справи слідує, що 06.11.2017 року та 28.11.2017 року відповідачем було направлено на адресу ТОВ "Приватофис" заяви № Е.65.0.0.0/3-134182 та № Е.65.0.0/3-147662, якими було повідомлено позивача про припинення зобов`язань відповідача за договором оренди приміщення від 01.12.2016 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зі сплати позивачем заборгованості за кредитним договором від 17.04.2007 року № 07/30/К.

В подальшому, АТ КБ "Приватбанк" у заяві від 17.12.2018 року № 20.1.0.0.0/7 693006/01 повідомило ТОВ "Приватофис" про відмову від зарахування зустрічних однорідних вимог, проведеного за заявами банку, зокрема, від 06.11.2017 року № Е.65.0.0.0/3-134182 та від 28.11.2017 року № Е.65.0.0/3-147662.

При цьому, суд відмічає, що чинним законодавством України не передбачено односторонньої відмови від вже здійсненої заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що АТ КБ "Приватбанк" направило на адресу ТОВ "Приватофис" нову заяву від 17.12.2018 року № 20.1.0.0.0/7 693007/01 про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідач, обґрунтовуючи звернення із заявою від 17.12.2018 року № 20.1.0.0.0/7 693007/01 у порядку статті 601 Цивільного кодексу України, посилався на те, що за позивачем рахується заборгованість перед банком за кредитним договором від 17.12.2008 року № 08/104/К, укладеним між сторонами у справі.

Листом від 28.12.2018 року № 28/12-4 позивач повідомив відповідача про те, що не визнає припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог через відсутність передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України умов для такого зарахування.

Судом встановлено, що відповідно до заяв № 1610/1-18 від 16.10.2018 року та № 14/11-18 від 14.11.2018 року позивач здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема, за кредитним договором від 17.12.2008 року № 08/104/К, в рахунок погашення заборгованості АТ КБ "Приватбанк" перед ТОВ "Приватофис" за іншими договорами оренди приміщень. Питання законності вказаних заяв ТОВ "Приватофис" від 16.10.2018 року та від 14.11.2018 року вирішується у Господарському суді Дніпропетровської області у справах № 904/5712/18 та № 904/5710/18.

З наведеного вище слідує, що відповідач, направляючи заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2018 року № 20.1.0.0.0/7 693006/01, не врахував здійснення позивачем зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами № 1610/1-18 від 16.10.2018 року та № 14/11-18 від 14.11.2018 року, зокрема, за кредитним договором від 17.12.2008 року № 08/104/К, що фактично може свідчити про подвійне зарахування одного й того зобов`язання, що, в свою чергу, суперечить чинному законодавству.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність заяв позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог №1610/1-18 від 16.10.2018 року та № 14/11-18 від 14.11.2018 року, зокрема, за кредитним договором від 17.12.2008 року № 08/104/К, питання законності яких оскаржується в судовому порядку, тоді як направлення відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2018 року № 20.1.0.0.0/7 693006/01 без урахування вказаних обставин виключає безспірність та прозорість вимог АТ КБ "Приватбанк" за заявою від 17.12.2018 року № 20.1.0.0.0/7 693007/01.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідно до заяви відповідача про зарахування зустрічних вимог від 17.12.2018 року № 20.1.0.0.0/7 693007/01, останнім повідомлено про часткове зарахування вимог відповідача до позивача за кредитним договором від 17.12.2008 року № 08/104/К.

Більше того, матеріали справи не містять жодних доказів, коли саме настав строк виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором від 17.12.2008 року № 08/104/К та в якому обсязі, які саме обставини, передбачені договором чи законом, зумовили його настання. Посилання відповідача на те, що строк настання у позивача виконання грошового зобов`язання за вказаним кредитним договором підтверджується договором про внесення змін № 14 від 28.03.2016 року до кредитного договору № 08/104-К, підписаного позивачем, де встановлено, що станом на 28.03.2016 року ТОВ "Приватофис" мало заборгованість за кредитним договором у розмірі 121 433 924,75 грн. за тілом кредиту та 21 876 976,38 грн. за процентами, судом не приймаються до уваги, з огляду на те, що вказаний розмір боргу встановлено саме станом на 28.03.2016 року, в той час, як заяву № 20.1.0.0.0/7 693007/01 про зарахування зустрічних однорідних вимог направлено 17.12.2018 року, тоді як доказів на підтвердження розміру зобов`язання та строку його виконання станом на 17.12.2018 року відповідач суду не надав, оскільки матеріали справи зворотного не місять.

Відтак, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано суду жодних доказів з метою встановлення розміру заборгованості за кредитним договором № 08/104-К станом на 17.12.2018 року та встановлення строку виконання грошового зобов`язання, на думку суду, зазначені обставини виключають можливість встановити правомірність зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача від 17.12.2018 року № 20.1.0.0.0/7 693007/01.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено припинення свого грошового зобов`язання за договором по сплаті заборгованості з орендної плати у розмірі 801 976,00 грн. за користування спірним приміщенням у жовтні-листопаді 2017 року, адже додана ним до матеріалів справи заява від 17.12.2018 року № 20.1.0.0.0/7 693007/01 не може свідчити про припинення відповідного зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з огляду на недоведення настання строку виконання ТОВ "Приватофис" зобов`язання за кредитним договором від 17.12.2008 року № 08/104/К, з існуванням чого положення ст. 202, 203 Господарського кодексу України та ст. 601 Цивільного кодексу України пов`язують можливість застосування відповідного способу припинення зобов`язання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що заперечення відповідача не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Щодо розподілу витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви, то суд зазначає, що такі витрати вже розподілення під час прийняття рішення від 12.03.2019 року у даній справі, яке не оскаржувалось сторонами та набрало законної сили.

Витрати позивача за подачу апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду про закриття провадження у справі покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (ідентифікаційний код 33546549, адреса: 49044, м. Дніпро, узвіз Крутогірний, 14) грошові кошти: заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року - 801 976,00 грн. (вісімсот одна тисяча дев`ятсот сімдесят шість гривень), судовий збір за подання апеляційної скарги - 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) та судовий збір за подання касаційної скарги - 3842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.01.2020р.

Суддя О.В. Котков