ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2019 Справа № 917/1710/19

м. Полтава

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропроцвітання", вул. Зіньківська, 14, кв. 67, м. Полтава, 36008

до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 9)", вул. Лісна 1/2, с. Кустолово-Суходілка, Машівський район, Полтавська область, 39433

про стягнення 160301,92 грн.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропроцвітання" (далі - позивач/ ТОВ "Агропроцвітання") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 9)" (далі - відповідач/ ДП "СГП ДКВС України (№ 9)") 160301,92 грн., в тому числі 105000,00 грн. основного боргу, 5250,00 грн. штрафу, 35763,29 грн. пені, 5048,63 грн. 5% річних, 9240,00 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 24 від 13.04.2018.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач у відзиві визнає позовні вимоги частково, у сумі 105000,00 грн., та просить суд зменшити на 90% стягувану суму штрафних санкцій.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.04.2018 між позивачем (продавець за договором) та відповідачем (покупець за договором) було укладено договір купівлі-продажу № 24 (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин, насіннєвого матеріалу, мікродобрив, іменованих у подальшому Товар, відповідно до умов даного Договору (Додатків та Специфікацій до нього).

Згідно п. 1.5 Договору сторони домовились, що постачання Товару за цим Договором здійснюється продавцем протягом всього строку дії Договору, але не пізніше 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку датою поставки товару за цим договором вважається дата видаткової накладної.

Загальна сума Договору складається із суми вартості Товару за всіма специфікаціями та/або видатковими накладними (якщо Товар був відпущений без укладення Специфікації), підписаними в рамках цього договору, які є його невід`ємною частиною, з урахуванням зміни ціни у спосіб передбачений пунктом 3.3. (п. 1.6 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору товар по даному Договору продається на умовах здійснення часткової передоплати та/або товарного кредиту (відстрочення кінцевого розрахунку). Умови оплати відповідної партії Товару, порядок та строки здійснення платежів

зазначаються у специфікації(ях) до Договору.

Також сторонами було укладено специфікацію № 1 (додаток № 1 до Договору) на поставку кукурудзи ORІLSKY 357 СВ, в кількості 100 мішків, за ціною 1500 грн. з ПДВ, за один мішок, на загальну суму 150000 грн.

Відповідно до п. 2, п. 3 специфікації № 1 товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в Договорі та в такі строки: оплата в сумі 45000,00 грн. перераховується постачальнику у строк до 18.04.2018. Покупцю надається товарний кредит. Оплата 105000,00 грн. перераховується постачальником у строк до 01.10.2018.

На виконання умов Специфікації відповідачем платіжним дорученням № 62 від 18.04.2018 було здійснено часткову передоплату товару на суму 45000 грн. (копія платіжного доручення - в матеріалах справи).

В свою чергу позивач видатковою накладною № 52 від 18.04.2018 поставив відповідачу кукурудзу ORІLSKY 357 СВ, в кількості 100 мішків, на загальну суму 150000 грн. (копія видаткової накладеної - в матеріалах справи).

Позивач зазначає, що решту суми, яка становить 105000 грн. відповідач не сплатив. Таким чином основна заборгованість відповідача за поставлений товар становить 105000 грн.

Згідно п. 5.4 Договору за порушення строків оплати, встановлених договором та/або специфікаціями до нього, покупець у випадку прострочення виконання зобов`язання щодо своєчасної оплати товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

Відповідно до п. 5.5 Договору за порушення строків оплати, встановлених договором та/або специфікаціями до нього, покупець у випадку прострочення виконання зобов`язань щодо своєчасної оплати товару більше ніж на 10 (десять) календарних днів додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 5 % від суми прострочення за кожен випадок порушення зобов`язання по оплаті.

У п. 5.6 Договору сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченою частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України і встановлюють її в 1 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем (відповідно до специфікації до Договору) та 5 % річних від несплаченої ціни товару з дати закінчення 90 календарних днів до дня повної оплати. З дня закінчення строків оплати, передбачених у специфікації(ях) до Договору, вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу продавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а Покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3-х банківських днів.

Нарахування штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором припиняється через 3 (три) роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконане. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором становить 3 (три) роки (п. 5.7 Договору).

На підставі вказаних пунктів Договору, позивач нарахував відповідачу 5% річних за період з 01.10.2018 по 16.09.2019 у розмірі 5048,63 грн., пеню за період з 01.10.2018 по 16.09.2019 на суму 35763,29 грн., інфляційні збитки за період з вересня 2018 року по серпень 2019 року у розмірі 9240,00 грн., а також штраф у розмірі 5250,00 грн.

Вказані суми основного боргу, штрафу, пені, річних та інфляційних позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві визнає вимоги частково, в частині стягнення основного боргу в сумі 105000,00 грн.

Крім цього, відповідач зазначає, що керівництвом Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 9)" проводиться робота по поверненню боргу, але на підприємстві на даний час складне фінансове становище, кошти на рахунках підприємства відсутні.

На підтвердження вказаного відповідачем жодних доказів не надано.

Враховуючи викладене, а також те, що порушення зобов`язання не завдало збитків позивачу, відповідач просить суд зменшити на 90% стягувану суму штрафних санкцій.

Позивач у запереченнях на відзив (вх. № 13399) заперечує проти зменшення судом стягуваної суми штрафних санкцій, посилаючись на те, що позивач ухиляється від врегулювання даного спору, а також на те, що докази скрутного матеріального становища відповідача в матеріалах справи відсутні.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору купівлі-продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом встановлено, що відповідач заборгував позивачу 105000,00 грн. за поставлений товар.

Відповідач вказану суму боргу визнав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Таким чином, позов в частині стягнення основного боргу в сумі 105000,00 грн. є обґрунтованим, визнається відповідачем, а отже підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення пені, штрафу, річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно п. 5.4 Договору за порушення строків оплати, встановлених договором та/або специфікаціями до нього, покупець у випадку прострочення виконання зобов`язання щодо своєчасної оплати товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

Нарахування штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором припиняється через 3 (три) роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконане. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором становить 3 (три) роки (п. 5.7 Договору).

Суд зазначає, що оскільки відповідач мав оплатити товар у строк до 01.10.2018, а останній день оплати 31.09.2018 припадає на вихідний день (неділя), відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України днем закінчення строку оплати є наступний за ним робочий день - 01.10.2018. Тобто, прострочення оплати розпочинається з 02.10.2018.

Враховуючи викладене, позивач неправомірно нарахував пеню за 01.10.2018.

В зв`язку з цим судом здійснено перерахунок суми пені та встановлено, що сума пені, нарахована на борг у розмірі 105000,00 грн. за період з 02.10.2018 по 16.09.2019 становить 35628,08 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення пені підлягає задоволенню частково, в сумі 35628,08 грн. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 5.5 Договору за порушення строків оплати, встановлених договором та/або специфікаціями до нього, покупець у випадку прострочення виконання зобов`язань щодо своєчасної оплати товару більше ніж на 10 (десять) календарних днів додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 5 % від суми прострочення за кожен випадок порушення зобов`язання по оплаті.

Суд зазначає, що оскільки прострочення відповідачем оплати в сумі 105000,00 грн. триває більше, ніж 10 календарних днів, позивач правомірно нарахував відповідачу штраф у розмірі 5% від суми прострочення, який становить 5250 грн. (105000 / 100 х 5).

Отже, вимога позивача про стягнення 5250,00 грн. штрафу підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

У п. 5.6 Договору сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченою частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України і встановлюють її в 1 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем (відповідно до специфікації до Договору) та 5 % річних від несплаченої ціни товару з дати закінчення 90 календарних днів до дня повної оплати.

Судом встановлено, що позивач безпідставно нараховує відсотки річних за 01.10.2018 з підстав вказаних вище.

Крім цього, здійснений позивачем розрахунок відсотків річних не відповідає вимогам п. 5.6 Договору. Зокрема, позивач нарахував 5% річних за період з 01.10.2018 по 16.09.2019, тоді як вказаним пунктом Договору передбачено нарахування річних у розмірі 1 % від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, а нарахування 5 % річних встановлено лише з дати закінчення 90 календарних днів до дня повної оплати.

Таким чином, нарахування річних має відбуватися наступним чином:

- з 02.10.2018 по 30.12.2018 (90 календарних днів) річні нараховуються у розмірі 1% і становлять 258,90 грн.;

- з 31.12.2018 по 16.09.2019 - у розмірі 5% і становлять 3739,73 грн.

Всього, сума річних становить 3998,63 грн.

Враховуючи вказане, вимоги позивача про стягнення відсотків річних підлягають задоволенню частково, у розмірі 3998,63 грн. В іншій частині стягнення відсотків річних позов задоволенню не підлягає.

При перевірці наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку не дотримано вимоги п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", відповідно до якого індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки платіж мав бути здійснений відповідачем 01.10.2018, то нарахування інфляційних втрат на прострочену суму має відбуватися з листопада 2018 року.

З врахуванням вказаного стягненню підлягають інфляційні втрати за загальний період з листопада 2018 року по серпень 2019 року в розмірі 5235,60 грн. В іншій частині стягнення інфляційних втрат позов задоволенню не підлягає.

Відповідач у відзиві просить суд зменшити стягувані суми штрафних санкцій на 90%.

Так, відповідач зазначає, що керівництвом Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 9)" проводиться робота по поверненню боргу, але на підприємстві на даний час складне фінансове становище, кошти на рахунках підприємства відсутні.

На підтвердження вказаного відповідачем жодних доказів не надано. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач вчиняв будь-які дії, направлені на врегулювання спору. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження майнового стану відповідача та на підтвердження відсутності на його рахунках грошових коштів.

Твердження відповідача щодо того, що порушення ним зобов`язання не завдало збитків позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки вказане твердження є лише припущенням відповідача.

Також судом встановлено, що відповідно до п. 2.1 Статуту відповідача, підприємство утворено з метою залучення засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, до суспільно корисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання та отримання прибутку від господарської діяльності.

Згідно п. 9.2 Статуту прибуток підприємства формується за рахунок надходжень від провадження господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, витрат на оплату праці, сплати відсотків за кредитами банків, сплати передбачених законодавством податків та інших платежів до бюджету, відрахувань до цільових та інших фондів, залишається у повному його розпорядженні та використовується відповідно до законодавства.

Таким чином, відповідач є підприємством, яке у господарській діяльності розпоряджається власними прибутками.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи те, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження свого майнового стану, приймаючи до уваги ступінь виконання основного зобов`язання та незначну суму штрафних санкцій, враховуючи інтереси обох сторін, суд не вбачає підстав для зменшення стягуваних сум штрафних санкцій.

При розподілі судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов у частині стягнення 105000,00 грн. основного боргу, то 50 % судового збору, сплаченого за вказаною вимогою підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Судом встановлено, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 2404,53 грн., з них за вимогою про стягнення основного боргу в сумі 105000,00 грн. - 1575,00 грн. Таким чином позивачу необхідно повернути з державного бюджету 787,50 грн. (1575,00 х 50%).

В іншій частині судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 9)" (вул. Лісна 1/2, с. Кустолово-Суходілка, Машівський район, Полтавська область, 39433; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропроцвітання" (вул. Зіньківська, 14, кв. 67, м. Полтава, 36008; ) 105000 грн. 00 коп. основного боргу, 35628 грн. 08 коп. пені, 5250 грн. 00 коп. штрафу, 3998 грн. 63 коп. відсотків річних, 5235 грн. 60 коп. інфляційних втрат, 1539 грн. 18 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Агропроцвітання" (вул. Зіньківська, 14, кв. 67, м. Полтава, 36008; ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 787 грн. 50 коп., який сплачено платіжним дорученням № 669 від 18.09.2019 (оригінал платіжного доручення № 669 від 18.09.2019 на суму 2404,53 грн. знаходиться в матеріалах справи № 917/1710/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук