ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.12.2019р. Справа №905/1960/19

за позовом: Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Миру, 70, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром» (87534, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Нахімова, 116А, )

про стягнення 20872,65 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, м.Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром», м.Маріуполь про стягнення заборгованості з орендної плати за користування нежилим приміщенням площею 80 кв. м в сумі 19630,39 грн, пені у розмірі 1242,26 грн, а разом - 20872,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №3347-П від 01.04.2017р. оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м.Маріуполя, в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати орендних платежів, що стало підставою для нарахування пені.

Ухвалою суду від 28.10.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1960/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив. Одночасно, за висновками суду, відповідач про відкриття провадження у справі №905/1960/19 та розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №336.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 вказаного нормативно-правового акту.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні за змістом приписи місить ч.1 ст.283 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.283 Господарського кодексу України об`єктом оренди може бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

В силу норм ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як свідчать матеріали справи, 01.04.2017р. між Департаментом міського майна Маріупольської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром» (орендар) був укладений договір №3347-П оренди нежитлового приміщення (будівлю, споруду), що відноситься до комунальної власності м.Маріуполя, за змістом п.1.1 якого, на підставі листа №839-7566 від 29.03.2017р. орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення (будівлю, споруду), розташоване за адресою: м.Маріуполь, пр.Нахімова, 116А, загальною площею 80 кв. м згідно технічного паспорту БТІ, для використання під місця загального користування.

Рішенням №7/30-2615 від 25.04.2018р. Маріупольської міської ради було внесено зміни до структури та положень виконавчих органів міської ради. Відповідно до п.5.4 зазначеного рішення з 01.08.2018р. припинено орган місцевого самоврядування - Департамент міського майна Маріупольської міської ради у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради. Встановлено, що Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та юридичних обов`язків Департаменту міського майна Маріупольської міської ради.

Разом з цим, рішенням №7/32-2853 від 25.06.2018р. Маріупольської міської ради затверджено Положення про департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, відповідно до п.1.1 якого, Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та юридичних обов`язків Департаменту міського майна Маріупольської міської ради.

Таким чином, з огляду на зазначене, до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради перейшли права орендодавця за спірним договором, внаслідок чого, останній є належним позивачем по справі.

В силу норм ч.1 ст.795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

За приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

За змістом п.2.1 договору №3347-П від 01.04.2017р. вступ орендаря у тимчасове платне володіння та користування приміщенням (будівлею, спорудою) здійснюється на підставі договору оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди) міської комунальної власності з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі вказаного нежитлового приміщення (будівлі, споруди).

За поясненнями позивача, відносини сторін з оренди майна за адресою: м.Маріуполь, пр.Нахімова, 116А тривають з 2014 року, про що 01.04.2014р. між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром» було підписано акт приймання-передачі №7776 нежитлового приміщення (договір оренди №3042-П зі строком дії з 01.04.2014р. по 01.04.2015р.). Як вказує позивач, оскільки нежитлове приміщення з оренди відповідачем не поверталось, сторони інших актів приймання-передачі майна за кожним новим договором не складали та не підписували.

Наявність обставин повернення майна орендодавцю Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром» не доведено, а судом не встановлено.

За таких обставин, суд приймає акт №7776 від 01.04.2014р. як належний доказ, що засвідчує факт приймання-передачі нежитлового приміщення загальною площею 80 кв. м за адресою: м.Маріуполь, пр.Нахімова, 116А, Товариству з обмеженою відповідальністю «Мегапром».

За приписами п.п.7.1, 7.5 договору №3347-П від 01.04.2017р. останній укладено строком на 12 місяців, що діє з 01.04.2017р. по 01.04.2018р. У випадку відсутності заяви однієї із сторін про розірвання або зміну договору протягом місяця після закінчення його терміну, він вважається продовженим на той же термін і на тих же умовах, які були передбачені цим договором. Таким чином договір продовжується і у подальшому.

Як визначено у ч.2 ст.291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні за змістом положення містить ч.2 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ст.764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

За змістом ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

В силу норм ч.4 ст.284 Господарського кодексу України, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Виходячи зі змісту наведених норм та положень договору, можливість продовження його дії на той же термін і на тих же умовах законодавець поставив у залежність (а сторони також закріпили у правочині), зокрема, від відсутності волевиявлення однієї зі сторін про припинення цього договору у зв`язку із закінченням строку його дії, та зазначив про те, що таке волевиявлення має відбуватись у відповідні строки.

Разом з цим, доказів того, що зазначений вище договір був розірваний або визнаний недійсним у встановленому законом та договором порядку, матеріали справи не містять.

Одночасно, позивач зазначає, що після закінчення строку дії договору він не звертався до відповідача із заявою про розірвання або зміну умов зазначеного договору. В свою чергу, від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром» аналогічних звернень, за твердженням позивача, не надходило.

Таким чином, приймаючи до уваги, що у матеріалах справи наявні докази фактичного існування між сторонами орендних правовідносин за договором №3347-П від 01.04.2017р., з огляду на відсутність заперечень відповідача у цій частині, суд дійшов висновку, що зобов`язання сторін за вказаною угодою продовжились та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено у ч.ч.1, 3 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

За приписами п.п.4.1 - 4.4 договору №3347-П від 01.04.2017р. розмір орендної плати визначається на підставі рішення Маріупольської міської ради №6/18-1851 від 24.04.2012р. і становить 1102,35 грн за базовий місяць (березень 2017р.). Розмір орендної плати за перший місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Оплата проводиться щомісячно, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним. Орендар зобов`язаний отримати рахунок на оплату в бухгалтерії департаменту міського майна.

Як зазначає позивач, відповідач обов`язок щодо своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати у передбачений договором строк не виконував, внаслідок чого за період з грудня 2018 року по серпень 2019 року виникла заборгованість з орендної плати в сумі 19630,39 грн.

При цьому, з огляду на приписи п.п.4.1 - 4.4 договору №3347-П від 01.04.2017р., за висновками суду, строк внесення орендної плати за спірний період є таким, що настав.

У відповідності до наявного у матеріалах справи розрахунку орендної плати за договором №3347-П від 01.04.2017р., заборгованість зі сплати орендних платежів утворилась за період з грудня 2017 року на рівні 1205,44 грн, січня - листопада 2018 року - 13859,46 грн, березня - червня 2019 року - 4565,49 грн (з урахуванням часткової оплати 31.07.2018р. - 4911,60 грн), всього 19630,39 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача з претензією №36-16583-26.1 від 21.03.2019р. про стягнення заборгованості в сумі 19067,91 грн. (станом на 01.03.2019р.), яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою від 28.10.2019р. господарського суду відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Проте, відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради, не представлено.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром» про стягнення заборгованості з орендної плати за користуванням нежилим приміщенням площею 80 кв. м в сумі 19630,39 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п.6.3 договору №3347-П від 01.04.2017р., у разі порушення терміну внесення орендної плати з орендаря стягується пеня у розмірі двох облікових ставок Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування штрафних санкцій за прострочення внесення орендної плати припиняється з того дня, коли зобов`язання виконані у повному обсязі.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення пеню на загальну суму 1242,26 грн за період з 01.09.2018р. по 02.08.2019р. (зобов`язання з внесення орендних платежів за період липень - листопад 2018 року, березень (частково на суму 446,70 грн) - червень 2019 року).

За розрахунком суду, розмір пені становить 1241,62 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку пені, здійснивши оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 1241,62 грн.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1921 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром» (87534, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Нахімова, 116А, ) на користь Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Миру, 70, ) заборгованість з орендної плати в сумі 19630,39 грн, пеню у розмірі 1241,62 грн, а також судовий збір в сумі 1920,94 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 26.12.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 02.01.2020р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця