РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2019Справа № 910/5998/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Теслі Антона Віталійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Москаленка Романа Федоровича

про стягнення 155 006,00 грн.

Представники учасники справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Ковтунець Ю.С., довіреність від 17.09.2019 № 92/КАМ/Ю;

від третьої особи: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Тесля Антон Віталійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КомлексАгромарс" про стягнення 155 006,00 грн. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним у спрощений спосіб договором поставки в частині оплати товару, поставленого відповідачеві згідно видаткової накладної від 25.07.2018 № 25Л/18, право вимоги за яким позивач набув на підставі договору від 08.10.2018 № 13 про відступлення права вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ діловодства суду 03.06.2019 року від позивача надійшла заява б/н від 30.05.2019 року про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2019, за результатами розгляду заяви позивача б/н від 30.05.2019 року про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи № 910/5998/19 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою судом встановлено відповідачу строк подачі відзиву на позовну заяву.

Через відділ діловодства суду 01.07.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Комлекс Агромарс" надійшов відзив від 27.06.2019 № 123 на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення 155 006,00 грн. заборгованості за поставлений згідно видаткової накладної від 25.07.2018 № 25Л/18 ФОП Москаленко Р.Ф. товар, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту такої поставки відповідачу та приймання товару останнім, оскільки видаткова накладна підписна неуповноваженою особою, без зазначення її посади та повноважень, а також додатково зазначає про непідтвердженість витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 21.08.2019. Також вказаною ухвалою за ініціативою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Москаленка Романа Федоровича (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

У підготовче засідання 21.08.2019 прибув уповноважений представник відповідача. Позивач та третя особа особисто та/або їх уповноважені представники у підготовче засідання 21.08.2019 не з`явились.

Про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання у справі позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 945.

Окрім цього, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України та з метою повідомлення третьої особи - Москаленка Р.Ф. про розгляд справи судом та про право третьої особи подати пояснення на позовну заяву, останнього повідомлено про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання у справі шляхом подання відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Судом повідомлено, що 20.08.2019 засобами електронного зв`язку від позивача надійшла заява б/н від 20.08.2019 про відкладення розгляду справи, в якому останній просить суд відкласти підготовче засідання на іншу дату через неможливість прибуття ФОП Теслі А.В. та третьої особи Москаленко Р.Ф. в судове засідання, а також просить суд продовжити позивачу строк на надання відповіді на відзив та третій особі строк для надання письмових пояснень. Заява судом долучена до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2019 постановлено розгляд справи відкласти на 25.09.2019 та продовжити позивачеві процесуальний строк для надання відповіді на відзив.

Проте, підготовче засідання, призначене на 25.09.2019, не відбулось у зв`язку з перебування судді Селівона А.М. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 підготовче засідання призначено на 10.10.2019.

У судове засідання 10.10.2019 з`явився уповноважений представник відповідача. Позивач та третя особа особисто та/або їх уповноважені представники у підготовче засідання 10.10.2019 не з`явилися.

Про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання у справі позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 097.

Окрім цього, з метою повідомлення третьої особи - Москаленка Р.Ф. про розгляд справи судом та про право третьої особи подати пояснення на позовну заяву, останнього повідомлено про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання у справі шляхом подання відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 06.09.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла письмова відповідь б/н від 06.09.2019 на відзив, в якій останній підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, позаяк факт передачі та отримання відповідачем товару підтверджується оригіналом видаткової накладної від 25.07.2018 № 25Л/18, яка підписана та завірена печаткою відповідача. Письмову відповідь на відзив долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 06.09.2019 через відділ діловодства суду від третьої особи - Москаленка Р.Ф. надійшли письмові пояснення б/н від 03.09.2019, в яких останній позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Тесля А.В. підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та підтвердив факт відвантаження до ТОВ «Комплекс Агромарс» товару на суму 155 006,00 грн. без ПДВ згідно видаткової накладної від 25.07.2018 № 25Л/18, зазначивши про існування тривалих партнерських стосунків з ТОВ «Комплекс Агромарс». Письмові пояснення долучено судом до матеріалів справи.

Крім того, 10.10.2019 до господарського суду надійшла заява позивача б/н від 10.10.2019 про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

З метою виконання завдання підготовчого провадження у справі та належної підготовки справи для розгляду по суті, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2019 задоволено клопотання позивача, продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/5998/19 на тридцять днів та відкладено розгляд справи на 07.11.2019.

У судове засідання 07.11.2019 з`явились особисто позивач, третя особа та уповноважений представник відповідача.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання через канцелярію суду 07.11.2019 надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого судом протокольною ухвалою від 07.11.2019 відмовлено зважаючи на неодноразове відкладення підготовчого засідання та встановлені ст. 177 Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки проведення підготовчого провадження.

Окрім того в судовому засіданні 07.11.2019 уповноваженим представником відповідача заявилено усне клопотання про витребування доказів, в задоволенні якого судом протокольною ухвалою від 07.11.2019 відмовлено, оскільки зазначене клопотання не відповідає загальним вимогам до форми та змісту письмової заяви, передбаченої ст. ст. 81, 170 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 07.11.2019, враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/5998/19 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на на 12.12.2019.

У судове засідання 12.12.2019 з`явились особисто позивач, третя особа та уповноважений представник відповідача.

Судом повідомлено, що через канцелярію суду від відповідача 11.12.2019 надійшли письмові пояснення б/н від 11.12.2019, в яких останній підтвердив про тривалі партнерські відносини з третьою особою, одночасно зазначивши, що видаткова накладна від 25.07.2018 № 25Л/18, на яку як на підтвердження поставки товару посилається позивач та відповідно до якої товар від імені відповідача отримано гр. ОСОБА_2 , оформлена з порушенням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, у зазначеній видатковій накладній не зазначено посаду особи, яка прийняла товар, а також відсутня печатка підприємства. Крім того, за твердженням відповідача, у бухгалтерському обліку ТОВ «Комплекс Агромарс» не відображається спірна видаткова накладна, відповідно у останнього відсутні будь-які боргові зобов`язання перед позивачем - ФОП Теслею А.В. Письмові пояснення судом долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 12.12.2019 по розгляду справи по суті судом протокольно оголошено перерву до 19.12.2019.

До початку судового засідання від третьої особи 17.12.2019 до господарського суду надійшло клопотання від 17.12.2019 б/н про долучення доказів на підтвердження існування тривалих партнерських відносин між ФОП Москаленко Р.Ф. та відповідачем, зокрема, копії видаткових накладних та банківські виписки по рахунку, з яких вбачається перерахування відповідачем грошових коштів за ряд поставок товару, здійснених ФОП Москаленко Р.Ф. Крім того, останній просив суд долучити зазначені докази до матеріалів справи на стадії розгляду справи по суті через знаходження первинної документації на тимчасово окупованій території України. Клопотання судом задоволено, документи судом долучені до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 19.12.2019 надійшли письмові пояснення відповідача від 18.12.2019 № 346 разом з додатковими доказами, зокрема, копіями видаткових накладних за весь період співпраці ФОП Москаленка та ТОВ «Комплекс Агромарс». Так, відповідач наголосив, що гр. ОСОБА_2 - особа, яка прийняла товар згідно видаткової накладної від 25.07.2018 № 25Л/18, та який в подальшому звільнений із займаної посади згідно наказу від 09.10.2018 № 622КА/к-з, не мав повноважень на вчинення відповідних дій, вказаній особі також не видавалась довіреність на здійснення дій з прийняття товару, що підтверджується реєстром виписаних відповідачем довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від ФОП Москаленка Р.Ф. З огляду на зазначене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП Тесля А.В. в повному обсязі.

У судове засідання 19.12.2019 з`явились особисто позивач, третя особа та уповноважений представник відповідача.

У судовому засіданні 19.12.2019 по розгляду справи по суті судом протокольно оголошено перерву до 24.12.2019.

У судове засідання 24.12.2019 з`явився уповноважений представник відповідача. Позивач та третя особа особисто та/або їх уповноважені представники у судове засідання 24.12.2019 не з`явились.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою про оголошення перерви у судовому засіданні від 19.12.2019.

Про поважні причини неявки позивача та третьої особи та/або їх уповноважених представників суд не повідомлено.

До початку судового засідання 23.12.2019 через відділ діловодства суду третьою особою подано письмові пояснення б/н від 23.12.2019 щодо представлених відповідачем додаткових доказів на підтвердження свої доводів та заперечень. За твердженням третьої особи, товар за видатковою накладною від 25.07.2018 № 25Л/18 отримано гр. ОСОБА_2, яким її підписано та який перебував у трудових відносинах з відповідачем, вказану накладну засвідчено відтиском печатки Філії "Гаврилівський птахівничий комплекс" ТОВ "Комплекс Агромарс", отже вона є належним доказом отримання товару відповідачем.

Окрім цього 23.12.2019 через засоби електронного зв`язку позивачем подано суду письмові пояснення б/н від 23.12.2019, в яких останній просив суд позовні вимоги задовольнити, оскільки спірна видаткова накладна відповідачем у судовому порядку не оскаржувалась, доказів звернення відповідача до правоохоронних органів у зв`язку з незаконним заволодіння гр. ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, печаткою філії відповідача всупереч волі відповідача останнім також не представлено.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, заперечень та правових позицій, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи 24.12.2019 до суду не надходило.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 24.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення сторін та їх уповноважених представників, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частинами 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено сторонами, Фізичною особою - підприємцем Москаленко Романом Федоровичем у липні 2018 року було виставлено відповідачеві рахунок - фактуру від 25.07.2018 № 38Л/18 на оплату товару на загальну суму 155 006,00 грн., копія якого наявна в матеріалах справи.

За твердженням позивача, на підставі виставленого рахунку Фізичною особою - підприємцем Москаленко Романом Федоровичем було здійснено відвантаження Товариству з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" товару на загальну суму 155 006,00 грн., на підтвердження чого позивачем надано оригінал видаткової накладної від 25.07.2018 № 25Л/18 на відповідну суму.

В свою чергу суд зазначає, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що отримання відповідачем товару на суму 155 006,00 грн. за вказаною накладною підтверджується підписом гр. ОСОБА_2 , засвідченим відбитком печатки філії "Гаврилівський птахівничий комплекс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс".

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що гр. ОСОБА_2 прийняв товар, а саме (мовою оригінала): « 0330.0001.006.00 Ніж выдалення клоаки» у кількості 40 шт. загальною вартістю 80 600,00 грн., « 0595.0000.030.00 Втулка ножа 2,5мм» у кількості 40 шт. загальною вартістю 29 600,00 грн. та « 0595.0000.036.00 Зажим-центровщик» у кількості 40 шт. загальною вартістю 49 600,00 грн., всього на загальну суму 155 006,00 грн., про що свідчить його підпис та відтиск печатки філії "Гаврилівський птахівничий комплекс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на спірній видатковій накладній від 25.07.2018 № 25Л/18.

Відповідно до визначень термінів, що міститься в статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», яким передбачено порядок оформлення документів, які можуть підтверджувати господарські операції, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки) визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яким також визначено первинних документів. Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Суд зазначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію (в первинних документах), зокрема, відсутність зазначення посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, за наявності на документі підпису матеріально-відповідальної особи, відомостей про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо, не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась, за умови, що достовірність здійснення господарських операцій за такими первинними документами підтверджена іншими належними доказами у справі.

Наразі, як вбачається з наявної в матеріалах справи спірної видаткової накладної, остання не містить зазначення посадової особи покупця, відповідальної за здійснення господарської операції з прийняття спірного товару та інформації щодо довіреності, на підставі якої ця особа діяла від імені відповідача.

В силу частини 8 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

При цьому, підпис особи, який міститься на спірній видатковій накладній від імені відповідача, скріплений відтиском печатки філії "Гаврилівський птахівничий комплекс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс".

В силу статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Частиною 1 ст. 95 ЦК України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Відповідно до ч. 3 наведеної статті Цивільного кодексу України філії не є юридичними особами, наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до статті 64 ГК України функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами.

Так, згідно наявної в матеріалах справи копії Положення про Філію "Гаврилівський птахівничий комплекс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс", затвердженого загальними зборами учасників товариства (протокол № 146 від 05.12.2013), філія не є юридичною особою та підпорядкована у своїй діяльності товариству. При цьому здійснює фінансово - господарську діяльність для виконання завдань товариства та відповідає перед останнім за результати своєї господарської діяльності, керуючись при цьому чинним законодавством, Статутом та Положенням. Філія має печатки та штампи, які передбачені діючим законодавством України.

З урахуванням викладеного в постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17, відтиск печатки на видатковій накладній відповідача у розумінні ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є іншими даними, що дають змогу суду в межах розгляду даної справи ідентифікувати Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» як юридичну особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції за цією накладною.

При цьому, автентичності відтиску штампу, здійсненого на видатковій накладній, відповідач не заперечує.

Суд звертає увагу, що згідно правової позиції, викладеної в постанові Вищого господарського суду України від 02.08.2016 у справі № 910/26108/14, підприємство несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах за відсутності доказів втрати.

Наразі, будь - яких доказів протиправності використання печатки філії чи доказів її втрати, так само як доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, її підробкою чи іншим незаконним використанням третіми особами всупереч волі відповідача, стороною суду не надано.

Крім того, спірна видаткова накладна містить такі обов`язкові реквізити як дату її складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі «відвантажив» та «отримав», які засвідчені відтиском печатки сторін.

Окрім цього, факт перебування гр. ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем в особі Філії "Гаврилівський птахівничий комплекс" ТОВ "Комплекс Агромарс" станом на дату здійснення спірної поставки товару підтверджується матеріалами справи, зокрема, копією наказу філії відповідача від 09.10.2018 № 622 КА/к-з, та відповідачем не заперечується.

В свою чергу за загальним правилом відповідальність за дії працівника, вчинені ним під час виконання трудових обов`язків, несе саме юридична особа, з якою відповідний працівник перебував у трудових відносинах.

Таким чином, оскільки відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі, відтиск печатки підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару), та, відповідно, навіть підписану представником покупця без зазначення його прізвища, посади, номера довіреності видаткову накладну за умови перебування в трудових відносинах з відповідачем, за висновками суду слід вважати повноцінним первинним документом та розцінювати в якості належного доказу у справі.

Враховуючи наведене, підписання та засвідчення відтиском печатки покупця видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону, фіксує факт здійснення господарської операції, і є підставою виникнення у покупця обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Разом з тим суд наголошує, що норми Цивільного кодексу України не містять застережень, які б звільняли покупця від обов`язку оплатити отриманий товар у зв`язку з неналежним оформленням господарських операцій первинними документами, позаяк неточність або неповнота відповідних даних у первинних облікових документах може бути підставою для застосування до відповідальних осіб визначеної чинним законодавством відповідальності, втім, не звільняє покупця від обов`язку оплатити товар.

З урахуванням вищевикладеного, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з підстав заперечення факту отримання Товариством поставленого за вказаною видатковою накладною товару з посиланням на підписання спірної видаткової накладної не уповноваженою на це особою, без зазначення її посади та повноважень щодо приймання такого товару, як такі, що спростовуються наявними у справі доказами та фактичними обставинами справи.

Щодо заперечень відповідача проти позову з посиланням на відсутність в матеріалах справи довіреності на отримання уповноваженою відповідачем особою товару, а саме гр. ОСОБА_2 повноважень на отримання товарно-матеріальних цінностей та укладання/підписання договорів від імені відповідача, суд зазначає, що відповідно до пункту 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99, довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Відтак, довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей за своєю правовою природою є первинним документом, що лише фіксує волевиявлення покупця про уповноваження конкретної особи на отримання від його імені відповідного товару у постачальника та не є документом, що підтверджує факт господарської операції по передачі чи прийняттю товару. При цьому факт передачі товару без довіреності є порушенням ведення бухгалтерського обліку і тягне за собою передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідальність, проте не є достатньою обставиною, що заперечує факт передачі або прийняття товару.

Верховний Суд України у постанові від 29.04.2015 № 903/679/14/3-77гс-15 вказав, що навіть за відсутності довіреності та у випадку наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може бути заперечено таку господарську операцію.

Отже, за висновками суду, відсутність довіреності на отримання уповноваженою відповідачем особою товару не спростовує факту здійснення поставки товару та його отримання зазначеною особою.

Крім того, аналізуючи видаткові накладні, що надані сторонами до матеріалів справи та додатково за інший період (з 29.01.2013 по 27.07.2018), по яких оплата вже здійснена відповідачем, суд приходить до висновку, що між сторонами склалася певна практика оформлення первинних облікових документів з відповідними порушеннями у різні періоди поставки товару.

Суд наголошує, що за приписами частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 та постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Наразі, відповідачем не надано жодного іншого додаткового доказу на спростування факту отримання товару, на який позивач посилається як на підставу позову, або спростування заявленого боргу.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджуються обставини щодо передачі Фізичною особою - підприємцем Москаленко Р.Ф. товару відповідачу та прийняття цього товару останнім, суд, виходячи із приписів ст. 202 Цивільного кодексу України, приходить до висновку, що сторонами вчинені дії, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків. При цьому зміст зобов`язальних відносин сторін полягає в тому, що третя особа зобов`язалася поставити відповідачу товар, а відповідач зобов`язався оплатити товар, який зазначений у спірній видатковій накладній та відповідному рахунку-фактурі.

Аналіз правовідносин, які виникли між сторонами, свідчить, що між сторонами фактично був укладений договір поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

При цьому згідно висновку суду щодо зобов`язальних відносин сторін договір між сторонами у формі єдиного документу, складеного у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений їх печатками, не складався.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Факт поставки відповідачеві товару підтверджується наданим позивачем оригіналом відповідної видаткової накладної, згідно якої отримання товару на суму 155006,00 грн. Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" підтверджується підписом представника останнього та засвідчення відтиском печатки підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Як вбачається з рахунку-фактури від 25.07.2018 № 38Л/18, умови оплати - 100% попередня оплата. Поставка товару здійснюється на склад покупця протягом 3-х днів з моменту оплати шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника

В свою чергу, за твердженнями відповідача, у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає, отже товар за спірною видатковою накладною повинен був поставитися лише після його оплати, натомість до матеріалів справи позивачем надано оригінал видаткової накладної, датованої датою виставлення рахунку, та згідно якої, як встановлено судом, відповідачем прийнято товар в повному обсязі.

В силу ч.1 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією зі сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 вказаної норми при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Частиною 3 ст. 538 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язані свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або не виконає його в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Суд зазначає, що вказане правило має загальний характер та розповсюджується на будь - які зустрічні зобов`язання, до яких відносяться і зобов`язання, які випливають із договору купівлі - продажу (поставки).

При цьому за приписами ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Тобто, здійснивши ФОП Москаленком Р.Ф. виконання своїх зобов`язань з поставки обумовленого рахунком-фактурою товару, який підлягав передачі ТОВ «Комплекс Агромарс», враховуючи ненастання строку їх виконання іншою стороною, до моменту надходження сплачених відповідачем коштів авансової передплати у відповідності до досягнутих домовленостей, зафіксованих в рахунку - фактурі № 38Л/18 від 25.07.2018, відповідач, незважаючи на невиконання свого обов`язку, повинен виконати свій обов`язок щодо оплати поставленого та прийнятого товару в повному обсязі.

Отже, як встановлено судом за фактичними обставинами справи та зазначалось вище, встановлення договірних відносин між сторонами на підставі видаткової накладної, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, беручи до уваги положення частини 4 статті 538 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був розраховуватись за поставлений товар після його прийняття.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Окрім того, як встановлено судом за матеріалами справи, 08 жовтня 2018 року між Фізичною особою Москаленко Романом Федоровичем (первісний кредитор за договором, третя особа у справі) та Фізичною особою - підприємцем Тесля Антоном Віталійовичем (новий кредитор за договором, позивач у справі) укладено Договір № 13 про відступлення права вимоги (далі - Договір), за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги за укладеним між первісним кредитором, який на момент вчинення правочину був Фізичною особою - підприємцем Москаленко Романом Федоровичем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (боржник, відповідач у справі) у спрощений спосіб відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України договором поставки, що підтверджується видатковою накладною від 25.07.2018 № 25Л/18 (далі - Основний договір).

За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за Основним договором у сумі 155 006,00 грн. (пункт 1.2. Договору).

Розділами 1 - 6 Договору сторони узгодили предмет договору, порядок приймання-передачі документації, повідомлення боржника про відступлення права вимоги, відповідальність сторін і вирішення спорів, ціну, строк дії договору.

Згідно з пунктом 5.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Вказаний Договір підписано особисто первісним та новим кредиторами та засвідчено печаткою останнього.

Суд зазначає, що за змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з укладенням договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

В силу статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтями 513, 514 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що право вимоги первісного кредитора до боржника на суму 155 006,00 грн. (сто п`ятдесят п`ять тисяч шість гривень нуль копійок) за Основним договором підтверджується видатковою накладною від 25.07.2018 № 25Л/18, згідно якої первісний кредитор виконав свої обов`язки за Основним договором та передав боржнику товар на суму 155 006,00 грн. Оригінал видаткової накладної від 25.07.2018 № 25Л/18 передається первісним кредитором новому кредитору в момент підписання сторонами цього договору.

Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Пунктом 2.2. Договору сторони визначили, що одночасно з підписанням цього Договору первісний кредитор передає новому кредитору повідомлення до боржника про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Обов`язок направлення повідомлення боржнику покладається на нового кредитора.

Статтею 517 Цивільного кодексу України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Так, підписанням цього Договору сторони підтверджують передачу первісним кредитором новому кредитору всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за Основним договором (пункт 2.1. Договору).

Матеріали справи свідчать, що первісний кредитор - Москаленко Роман Федорович на виконання умов пункту 2.2. Договору передав, а новий кредитор - Фізична особа - підприємець Тесля Антон Віталійович прийняв всі необхідні документи, які засвідчують права, що передаються за цим договором, а саме: видаткову накладну від 25.07.2018 № 25Л/18 та повідомлення Москаленко Р.Ф. від 08.10.2018 про відступлення права вимоги, що кореспондується також з приписами ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України.

Отже, внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у зобов`язанні, внаслідок чого первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому, зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним, а отже до нового кредитора переходять весь обсяг прав первісного кредитора, якщо інше не передбачено договором або законом. Обсяг прав, які передаються у випадку відступлення (сума заборгованості, право на стягнення штрафних санкцій тощо) визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора.

За таких обставин судом встановлено факт заміни в основному зобов`язанні, обумовленому укладеним у спрощений спосіб договором поставки, первісного кредитора - Москаленка Романа Федоровича на нового кредитора (позивача) - Фізичну особу-підприємця Теслю Антона Віталійовича, в результаті якого новий кредитор отримав право замість первісного кредитора вимагати від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» сплати заборгованості за Основним договором (договором поставки від 25.07.2018, укладеного у спрощений спосіб відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України) та Договором від 08.10.2018 № 13 про відступлення права вимоги.

При цьому судом враховано, що 27.07.2018 було здійснено запис про державну реєстрацію припинення діяльності Фізичної особи-підприємця Москаленко Романа Федоровича.

Суд зазначає, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Суд наголошує, що згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

У зв`язку із порушенням відповідачем своїх договірних зобов`язань та з метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу від 09.10.2019 № 1, копія якої наявна в матеріалах справи, в якій Фізична особа - підприємець Тесля Антон Віталійович вимагав від відповідача протягом 3 (трьох) днів з дня отримання даної вимоги сплатити заборгованість у розмірі 155 006,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи описом вкладення у цінний лист від 09.10.2018 № 736 та відповідною накладною відділення поштового зв`язку. Факт отримання вказаної вимоги відповідачем 17.10.2018 підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 736, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте, вказана вимога позивача була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, відповідачем зобов`язання щодо оплати товару належним чином не виконано та кошти у розмірі 155 006,00 грн. позивачу не перераховано.

Посилання відповідача в якості заперечень щодо факту отримання товару від Москаленко Р.Ф. та відсутність будь-яких боргових зобов`язань перед третьою особою на акт звірки взаємних розрахунків з ФОП Тесля А.В. за період 01.07.2018-24.06.2019 судом до уваги не приймаються, зважаючи на підписання відповідачем зазначеного акту звірки в односторонньому порядку.

При цьому судом критично оцінюються твердження відповідача щодо наявності двох видаткових накладних з однаковими реквізитами, які були виписані ФОП Москаленко Р.Ф. на підставі рахунку-фактури від 25.07.2018 № 38Л/18, а саме: видаткова накладна від 25.07.2018 № 25Л/18, підписана гр. ОСОБА_2 та видаткова накладна від 25.07.2018 № 26К/18, підписана гр. ОСОБА_3, особами що не мали повноважень на здійснення таких дій, як такі, що не впливають на вище встановлені судом обставини отримання товару від імені відповідача гр. ОСОБА_2 саме на підставі видаткової накладної від 25.07.2018 № 25Л/18.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судових засіданнях, свої зобов`язання щодо сплати Фізичній особі - підприємцю Теслі Антону Віталійовичу грошових коштів у розмірі 155 006,00 грн. всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Основного договору та Договору від 08.10.2018 № 13 про відступлення права вимоги відповідач не виконав, в результаті чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» утворилась заборгованість перед позивачем за наведеними договорами у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Основним договором та Договором від 08.10.2018 № 13 про відступлення права вимоги щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару у добровільному порядку, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення основної заборгованості в сумі 155 006,00 грн. відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений за спірним Договором товар підлягає задоволенню в розмірі 155 006,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 3, ) на користь Фізичної особи - підприємця Теслі Антона Віталійовича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 155 006,00 грн. (сто п`ятдесят п`ять тисяч шість гривень нуль копійок) основного боргу та 2 325,09 грн. (дві тисячі триста двадцять п`ять гривень дев`ять копійок) судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 30 січня 2020 року.

Суддя А.М. Селівон